У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука
В.М., Фаловської І.М., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до територіальної громади м.
Бердянська в особі Бердянської міської
ради Запорізької області про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування за законом, за
касаційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_8 на
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 31 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 21 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до територіальної
громади м. Бердянська в особі
Бердянської міської ради Запорізької
області, у якому просила визнати за нею
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_9, після
смерті якого відкрилася спадщина у
вигляді вказаної вище квартири, яка
належала померлому на праві власності.
ОСОБА_6 є єдиним спадкоємцем померлого
брата, однак 02 жовтня 2012 року державний
нотаріус Сальник О.Ю. відмовила їй у
видачі відповідного свідоцтва про
право на спадщину за законом на вказану
вище квартиру, оскільки у позивача були
відсутні правовстановлюючі документи
на цю квартиру.

Вважаючи свої права порушеними,
позивач просила задовольнити позов.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 31
липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 21 січня 2014 року, позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті брата ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, ОСОБА_8
просять скасувати оскаржувані судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій і ухвалити у справі нове
рішення про відмову в позові,
посилаючись на порушення судами обох
інстанцій норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що ОСОБА_6 є спадкоємцем другої
черги за законом і вона вчинила
відповідні дії по прийняттю спадщини,
тому набула права на отримання у
власність спадкового майна у вигляді
вказаної вище квартири.

З такими висновками судів погодитися
не можна.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою державного нотаріуса
Бердянської державної нотаріальної
контори Запорізької області від 02
жовтня 2012 року відмовлено ОСОБА_6 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на квартиру АДРЕСА_1 після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9

Підставою винесення нотаріусом такої
постанови стало те, що ОСОБА_6 не
надала свідоцтва про право власності
на квартиру від 22 липня 1994 року,
дублікат якого видано управлінням
житлового господарства виконкому
Бердянської міської ради від 14 лютого
2006 року (ст. 68 Закону України «Про
нотаріат», п. п. 1.14, 4.18 глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України).

З вказаної вище постанови нотаріуса
вбачається, що згідно довідки
комунального підприємства з технічної
інвентаризації Бердянської міської
ради від 23 липня 2012 року, спірна
квартира зареєстрована за ОСОБА_9 на
підставі свідоцтва про право власності
на квартиру від 22 липня 1994 року.

При розгляді справ про спадкування має
бути встановлено, в тому числі: місце
відкриття спадщини; коло спадкоємців,
які прийняли спадщину; законодавство,
яке підлягає застосуванню щодо
правового режиму спадкового майна та
часу відкриття спадщини.

Обставини, які входять до предмета
доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК України) у
зазначеній категорії справ, можна
встановити лише при дослідженні
документів, наявних у спадковій справі.
Належними доказами щодо фактів, які
необхідно встановити при вирішення
спору про право спадкування, є копії
документів відповідної спадкової
справи, зокрема, поданих заяв про
прийняття спадщини, виданих свідоцтв
про право на спадщину, довідок
житлово-експлуатаційних організацій,
сільських, селищних рад за місцем
проживання спадкодавця, крім того,
обґрунтованої постанови про відмову
нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії,
зокрема, відмови у видачі свідоцтва про
право на спадщину.

У випадках, коли щодо отримання доказів
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, є складнощі, суд за їх
клопотанням зобов'язаний витребувати
такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). У
разі якщо особи, які беруть участь у
справі, не заявляють клопотання про
витребування доказів, зокрема, копій
документів із спадкової справи,
обов'язком суду на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК
є роз'яснення наслідків невчинення
такої процесуальної дії.

Суд першої інстанції належним чином
обставини, які входять до предмета
доказування, в даному випадку, не
встановив, оскільки матеріали справи
не містять документів, наявних у
спадковій справі щодо обставин, які
підлягають встановленню судом,
зокрема, відомостей про осіб, які
звертались до нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини, яким
видано свідоцтва про право на спадщину,
свідоцтво про право на частку в
спільному майні подружжя тощо.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог, у порушення вимог ст. 60
ЦПК України, ґрунтуються на
припущеннях.

Постановляючи ухвалу про залишення
рішення суду першої інстанції без змін,
апеляційний суд, у порушення вимог ст.
303 ЦПК України, на вказані вище
обставини уваги не звернув, крім того,
поза увагою апеляційного суду
залишилися доводи апеляційної скарги
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 31 липня 2013 року
стосовно того, що на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 23 березня 2006 року
власником спірної квартири є не
померлий, а ОСОБА_7, який до участі даної
справи судом першої інстанції не
притягнутий.

Слід зазначити, що при розгляді справи
в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 надали суду достатньо
документів на підтвердження того, що
між ними, ОСОБА_6, іншими особами, існує
спір, в тому числі, щодо визнання
недійсним вказаного вище договору
купівлі-продажу спірної квартири від 23
березня 2006 року. На аркушах справи
№ № 173-176 міститься копія судового
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 жовтня 2013
року, яким рішення судів попередніх
інстанцій скасовано, в тому числі в
частині визнання недійсним
зазначеного вище договору
купівлі-продажу нерухомого майна та
відправлено справу в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Даних про те, що такий спір розглянуто,
матеріали справи не містять, а з
урахуванням того, що на підставі
оскаржуваного договору
купівлі-продажу спірної квартири її
власником є інша особа, відмінна від
спадкодавця чи спадкоємця (позивача) -
вирішення цих спорів пов'язано між
собою.

Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності (ст. 392 ЦК України).

За змістом ст. 392 ЦК України належним
відповідачем є особа - учасник
цивільних правовідносин, яка не визнає
або оспорює право власності спадкоємця
на спадкове майно, зокрема, житловий
будинок, земельну ділянку.

У спорах про визнання права власності
на спадкове майно в якості належного
відповідача не може розглядатись
нотаріус або орган державної
реєстрації прав. Якщо зазначені особи
та органи відмовляють у вчиненні
покладених на них нотаріальних дій чи
здійсненні державної реєстрації, така
відмова може бути оскаржена в судовому
порядку, за умови відсутності спору про
право на спадщину.

Якщо право власності на житловий
будинок, споруду підтверджується
належними правовстановлюючими
документами на час виникнення права
власності на будівлі, споруди, органи
місцевого самоврядування зобов'язані
видати довідку про належність
житлового будинку на праві приватної
власності спадкодавцеві, а нотаріус
зобов'язаний прийняти таку довідку
разом із іншими правовстановлюючими
документами для видачі свідоцтва про
право на спадщину (п. 216 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України).

При дотриманні названих умов, у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину, особа може звернутися до
суду шляхом оскарження дій нотаріуса
за правилами позовного провадження.

За таких обставин, за умови відсутності
спору про право на спадщину, та
наявності у позивача спадкового права
на спірне нерухоме майно, позивач може
звернутися до суду за захистом своїх
прав шляхом оскарження дій нотаріуса
за правилами позовного провадження, а
не з вимогою про визнання права
власності на нерухоме спадкове майно
(вказана вище відмова нотаріуса у
видачі свідоцтва про право власності
на спадкове майно - не оскаржена).

Таким чином, оскаржувані в касаційному
порядку судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій не відповідають
вимогам ст. ст. 213-215 ЦПК України, вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8
задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 31
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 21 січня 2014
року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова
І.М. Фаловська