Справа № 2-2443/12 Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/2717/14 Доповідач у 2
інстанції Данілов О.М.Категорія 46
УХВАЛА

Іменем України

30 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В.,
Суханової Є.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Київської області на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 12 липня 2013 року у
справі за позовом заступника прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області в інтересах держави в особі
Київського обласного управління
лісового та мисливського господарства,
державного підприємства «Київське
лісове господарство» до
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, ОСОБА_2 про визнання недійсним
та скасування розпорядження, визнання
недійсним державного акта про право
власності на земельну ділянку,
витребування земельної ділянки у
державну власність, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року заступник прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області звернувся в інтересах держави
в особі Київського обласного
управління лісового та мисливського
господарства, державного підприємства
«Київське лісове господарство» до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з позовом до
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, ОСОБА_2 про визнання недійсним
та скасування розпорядження, визнання
недійсним державного акта про право
власності на земельну ділянку,
витребування земельної ділянки у
державну власність, мотивуючи свої
вимоги тим, що розпорядженням голови
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації від 04 березня
2010 року за № 1529 затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Гатненської
сільської ради та передано у власність
останньому земельну ділянку загальною
площею 0,4500 га. для ведення особистого
селянського господарства. В
подальшому, на підставі
вищезазначеного розпорядження 29
березня 2010 року був виданий на ім'я
ОСОБА_2 державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 495308.

Відповідно до інформації ДП «Київське
лісове господарство» від 19 червня 2012
року передана у власність ОСОБА_2
земельна ділянка площею 0,4500 га. згідно
з наданими викопіюваннями відноситься
до земель лісового фонду, а саме до
кварталу 2 виділу 8 Васильківського
лісництва. Відповідно до даної
інформації ДП «Київське лісове
господарство» не надавало дозволу на
погодження проектів землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
відповідачу.

Просив суд, визнати недійсним,
протиправним та скасувати
розпорядження голови
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації № 1529 від 04
березня 2010 року в частині затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність ОСОБА_2
для ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Гатненської сільської ради та
передання у власність ОСОБА_2 земельної
ділянки площею 0,4500 га. для ведення
особистого селянського господарства;
визнати недійсним державний акт серії
ЯИ № 495308 на право власності на земельну
ділянку площею 0,4500 га., яка розташована
в адміністративних межах Гатненської
сільської ради Києво-Святошинського
району, з кадастровим номером
:02:010:0283, виданий ОСОБА_2;
витребувати з незаконного володіння
ОСОБА_2 на користь ДП «Київське лісове
господарство» земельну ділянку площею
0,4500 га., яка розташована в
адміністративних межах Гатненської
сільської ради Києво-Святошинського
району, з кадастровим номером
:02:010:0283.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
липня 2013 року, у задоволенні позову
було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, заступник прокурора
Київської області звернувся з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, ухваленого з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
липня 2013 року та ухвалити нове рішення
по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи, в порядку, передбаченому
статтею 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
розпорядженням голови
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації від 04 березня
2010 року за № 1529 затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Гатненської
сільської ради та передано у власність
ОСОБА_2 земельну ділянку загальною
площею 0,4500 га., для ведення особистого
селянського господарства. В
подальшому, на підставі
вищезазначеного розпорядження 29
березня 2010 року був виданий на ім'я
ОСОБА_2 державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 495308 (а.с. 8, Т. 1).

Відповідно до інформації ДП «Київське
лісове господарство» від 19 червня 2012
року передана у власність ОСОБА_2
земельна ділянка площею 0,4500 га. згідно
з наданими викопіюваннями відноситься
до земель лісового фонду, а саме до
кварталу 2 виділу 8 Васильківського
лісництва. Відповідно до даної
інформації ДП «Київське лісове
господарство» не надавало дозволу на
погодження проектів землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
відповідачу (а.с. 5, Т. 1).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що в
обґрунтування позовних вимог
позивачем не надано жодних документів,
які б підтверджували виникнення у ДП
«Київське лісове господарство» права
постійного користування саме на спірні
земельні ділянки.

З матеріалів справи не вбачається, що у
ДП «Київське лісове господарство»
станом на прийняття оскаржуваного
розпорядження Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області виникло право
постійного користування спірними
земельними ділянками, а тому не мало
місце порушення прав та інтересів
Київського обласного управління
лісового та мисливського господарства,
а також ДП «Київське лісове
господарство».

З такими висновками колегія суддів
погоджується, оскільки вони
ґрунтуються на матеріалах справи та
узгоджуються з нормами чинного
законодавства.

У відповідності до ст. 116 ЗК України, 2001
року (чинної на момент виникнення
спірних правовідносин), громадяни
набувають право власності на земельні
ділянки із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону. Набуття
права на землю громадянами
здійснюється, зокрема, шляхом передачі
земельних ділянок у власність.
Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться також
у разі одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Положеннями ст. 121 ЗК України, 2001 року,
встановлено, що громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) у селах - не
більше 0,25 гектара.

Статтею 125 ЗК України, 2001 року
визначено, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

У ст. 126 ЗК України, 2001 року, зазначено,
що право власності на земельну ділянку
і право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами, право оренди
підтверджується договором оренди.

У ст. 21 ЗК УРСР, 1970 року, видача
державних актів на право користування
землею, а також актів на право
довгострокового тимчасового
користування землею провадиться
виконавчими комітетами районних
(міських) Рад народних депутатів.

Відповідно до ст. 17 ЛК України, у
постійне користування ліси на землях
державної власності для ведення
лісового господарства без
встановлення строку надаються
спеціалізованим державним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи. В
постійне користування ліси на землях
комунальної власності для ведення
лісового господарства без
встановлення строку надаються
спеціалізованим комунальним
лісогосподарським підприємствам,
іншим комунальним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи. Ліси
надаються в постійне користування на
підставі рішення органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, прийнятого в межах їх
повноважень за погодженням з органами
виконавчої влади з питань лісового
господарства та з питань охорони
навколишнього природного середовища
Автономної Республіки Крим,
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади з питань
лісового господарства та з питань
охорони навколишнього природного
середовища. Право постійного
користування лісами посвідчується
державним актом на право постійного
користування земельною ділянкою.

Стаття 48 ЛК України встановлює вимоги
до змісту та форми матеріалів
лісовпорядкування: у матеріалах
лісовпорядкування дається якісна і
кількісна характеристика кожної
лісової ділянки, комплексна оцінка
ведення лісового господарства, що є
основою для розроблення на засадах
сталого розвитку проекту організації
та розвитку лісового господарства
відповідного об'єкта
лісовпорядкування. Проект організації
та розвитку лісового господарства
передбачає екологічно обґрунтоване
ведення лісового господарства і
розробляється відповідно до
нормативно-правових актів, що
регулюють організацію
лісовпорядкування. У проекті
організації та розвитку лісового
господарства визначаються і
обґрунтовуються основні напрями
організації і розвитку лісового
господарства, об'єкта
лісовпорядкування з урахуванням стану
та перспектив економічного і
соціального розвитку регіону.
Матеріали лісовпорядкування
затверджуються в установленому
порядку органом виконавчої влади з
питань лісового господарства
Автономної Республіки Крим,
територіальними органами центрального
органу виконавчої влади з питань
лісового господарства за погодженням
відповідно з органом виконавчої влади
з питань охорони навколишнього
природного середовища Автономної
Республіки Крим, територіальними
органами центрального органу
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища.
Затверджені матеріали
лісовпорядкування є обов'язковими для
ведення лісового господарства,
планування і прогнозування
використання лісових ресурсів.

Як вбачається з ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 березня 2013 року, відповідно
до листа Державного агентства лісових
ресурсів України від 03 грудня 2012 року,
на даний час є чинною Інструкція з
проведення лісовпорядкування,
затверджена постановою Держкомлісу
СРСР від 12 вересня 1985 року №4 в частині,
що не суперечить законодавству України
(а.с. 84, Т.1).

Пункт 3.6.2.1 Інструкції встановлює
перелік планово-картографічних
матеріалів лісовпорядкування,
оригінали яких мають зберігатися у
лісогосподарських підприємствах і які
лісогосподарське підприємство
зобов'язане надати
лісовпорядкувальній експедиції в
тимчасове користування для
виготовлення робочих копій:

- планшети попереднього
лісовпорядкування з нанесеними на них
змінами в лісовому фонді за попередній
ревізійний період;

- плани лісонасаджень;

- карту-схему об'єкту
впорядкування;

- відомості координат або
геодезичні журнали окружних меж
планшетних рамок, складені попереднім
лісовпорядкуванням;

- викопіювання з планових
матеріалів меж лісництв, технічних
ділянок, обходів, лісосировинних і
споживчих баз, лісосічного фонду
довгострокового користування земель,
переданих в тимчасове користування
іншим підприємствам, організаціям і
установам, районів наземної і
авіаційної охорони лісів на території
об'єкта.

Належним чином оформлених
планово-картографічних матеріалів
лісовпорядкування, які б
підтверджували доводи позивача щодо
належності спірної земельної ділянки
до земель лісового фонду, суду надано
не було.

З урахуванням наведеного суд зробив
правильний висновок про відмову у
задоволенні позову.

Пунктом 5 Прикінцевих положень ЛК
України встановлює, що до одержання в
установленому порядку державними
лісогосподарськими підприємствами
державних актів на право постійного
користування земельними лісовими
ділянками, документами, що
підтверджують це право на раніше
надані землі, є планово-картографічні
матеріали лісовпорядкування.

Відповідно до пункту 3.6.3 Інструкції,
всі виписки, а також викопіювання із
планово-картографічних матеріалів
завіряються відповідальними особами
відповідних установ і організацій.
Ділянки суміжних землекористувань, які
не мають геодезичних даних, і спірні
межі мають бути перераховані в
спеціальному акті, який підписується
головним (старшим) районним
землевпорядником. В цих випадках
порядок встановлення меж визначається
органами землеустрою за участю органів
лісового господарства.

Належних чином оформлених
планово-картографічних матеріалів
лісовпорядкування, які б
підтверджували доводи позивача щодо
належності спірної земельної ділянки
до земель лісового фонду суду не
надано. Зокрема акт в якому мають бути
перераховані спірні межі не складався
та до суду позивачем не надавався,
також відсутні відомості координат або
геодезичні журнали окружних меж і
планшетних рамок, що не надає підстави
вважати, що спірна земельна ділянка
відноситься до земель лісового фонду.

Вищезазначені мотиви вказані в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року за
результатами розгляду касаційної
скарги ОСОБА_2 на рішення апеляційного
суду Київської області від 04 листопада
2013 року (а.с. 221-223, Т. 1).

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України,
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Висновки і мотиви суду касаційної
інстанції можуть бути оформлені у
вигляді, зокрема конкретних вказівок
щодо процесуальних дій, які слід
виконати відповідному суду (зібрати
додаткові докази, залучити до участі у
справі співвідповідачів, третіх осіб
тощо); щодо необхідності дотримання
вимог порушених процесуальних норм.

Таким чином, оскаржуване розпорядження
голови Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області відноситься до ненормативних
актів, було прийнято стосовно
конкретного громадянина, підлягало
одноразовому застосуванню та було
виконано в момент виникнення права
власності на земельну ділянку - після
отримання та державної реєстрації
державних актів на право власності на
землю, і зцього моменту оскаржуване
розпорядження вичерпало свою дію, у
зв'язку з чим не може бути скасовано,
тому що в силу закону є нечинним після
отримання ОСОБА_2 оскаржуваного
державного акта на право власності на
землю.

Процедура безоплатної передачі ОСОБА_2
спірної земельної ділянки була
дотримана з боку відповідача, ним не
було вчинено незаконних дій з метою
набуття у власність нерухомого майна, а
тому у суду відсутні підстави для
визнання рішення органу влади
недійсним, що по своїй суті призведе до
позбавлення права власності на землю
відповідача.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області необхідно
відхилити.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам
справи, які судом установлені
відповідно до вимог процесуального
закону, а також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає обставинам справи,
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права і
не може бути скасовано з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: