Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4392/14
Головуючий у 1 інстанції Піх Ю.Р.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 01 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: П'ята Запорізька державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_4, третя
особа: П'ята Запорізька державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним.

В позові зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла їхня мати ОСОБА_6. Після смерті
матері батько ОСОБА_7, замкнувся в собі,
він сильно переживав смерть своєї
дружини, переніс сильне нервове
потрясіння, у зв'язку з цими
переживаннями стан його здоров'я різко
погіршав, він став скаржитися на втрату
пам'яті, зору, слуху і на постійні
головні болі, знаходився в
депресивному стані.

У зв'язку з таким поганим самопочуттям
батько звертався в лікарню за наданням
йому медичної допомозі. Йому був
встановлений діагноз: церебральний
атеросклероз 3 ступеню.

Вона з батьком проживала за однією
адресою, піклувалася про нього, був
єдиний бюджет, між ними були теплі,
довірчі стосунки.

Протягом року після смерті матері з
кожним днем стан здоров'я батька
погіршувався, постійні скарги на
сильні головні болі, у зв'язку з чим
вживав сильнодіючі знеболювальні ліки.
Мав провали в пам'яті, перестав
розуміти значення своїх дій. Міг
відкрити газ, воду, а для чого він це
зробив не розумів. У зв'язку з цим йдучи
на роботу вона вимушена була,
перекривати газ і воду.

Були випадки, що вийшовши на вулицю
погуляти батько, сам не міг прийти
додому оскільки не пам'ятав адресу де
він живе і як його звати і знайомі
приводили його додому.

Про те, що батько залишив заповіт на все
майно ОСОБА_4 він їй не говорив,
незважаючи на те що між ними були
довірчі стосунки. Батько любив їх з
братом однаково і він не ніколи не
висловлювався, що хоче позбавити її
спадку, а навпаки говорив, що вони з
відповідачем рівні спадкоємці.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_7 помер.

У встановлений законом термін,
передбачений ст.1270 ЦК України вона
звернулася із заявою про прийняття
спадщини після смерті батька і їй стало
відомо, що 26.04.2007 року батько склав
заповіт на ім'я ОСОБА_4,

Вона вважає, що складений батьком
заповіт на ім'я ОСОБА_4 є недійсним. У
зв'язку з тим, що на момент складання
батьком заповіту йому було 77 років, не
пройшло ще і року після смерті матері,
батько знаходився в стані депресії,
нервовому потрясінні, постійному
переживанні із за втрати дорогої і
улюбленої йому людини, своєї дружини,
почастішали випадки неадекватного
сприйняття дій і у нього розвинувся
віковий склероз.

Вважає, що важко переживаючи втрату
близької і дорогої людини, смерть
дружини волевиявлення батька при
складанні заповіту не було вільним і не
відповідало його волі.

Посилаючись на викладені обставини,
просила суд визнати недійсним заповіт
ОСОБА_7, засвідчений 5 Запорізькою
державною нотаріальною конторою 26
квітня 2007 року.

Рішенням Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 01 вересня 2014 року
позовні вимоги залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
оскаржуване рішення виходив з того, що
позивачем в судовому засіданні не
доведено тієї обставини, що заповідач
під час складення оспорюваного
заповіту не міг усвідомлювати своїх
дій та керувати ними і його
волевиявлення не відповідало його
волі.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає обґрунтованими
та такими, що відповідають обставинам
справи та вимогам закону, виходячи з
наступного.

Позивач ОСОБА_3 є рідною донькою
померлого ОСОБА_7

26.04.2007р. ОСОБА_7 було складено заповіт,
за яким останній на випадок смерті
зробив розпорядження про те, що належну
йому на праві приватної власності
майно заповідає ОСОБА_4

Посвідчення заповіту державним
нотаріусом п»ятої Запорізької
державної нотаріальної контори
Куріпко В.О. здійснювалося в приміщенні
нотаріальної контори. Заповіт був
власноруч підписаний ОСОБА_7, його
особу було встановлено, дієздатність
перевірена.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Позивач, звернувшись до нотаріальної
контори за оформленням спадщини,
дізналася про складений заповіт ОСОБА_7
на ім.»я ОСОБА_4

Відповідно до ст.1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1234 ЦК України, право
на заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилалася на ту обставину, що
заповідач в момент складення заповіту
не міг усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними, однак такі
твердження апелянта є
необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Згідно із роз'ясненнями Верховного
Суду України, викладеними в п.16
Постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06 листопада
2009 року №9 правила статті 225 ЦК
поширюються на ті випадки, коли фізичну
особу не визнано недієздатною, однак у
момент вчинення правочину особа
перебувала в такому стані, коли вона не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними
(тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

За клопотанням позивача судом була
призначена посмертна
судово-психіатрична експертиза, однак
проведена не була у зв»язку з
відсутністю достатньої медичної
документації. При розгляді справи
апеляційним судом, позивач та її
представник відмовилися від
призначення експертизи, із мотивів
недоцільності та економії грошових
коштів позивача.

Згідно матеріалів справи, померлий на
обліку у лікаря-психіатра не перебував,
за місцем роботи звертався зі скаргами
на подагру, церебральний атеросклероз,
остеартроз колінних суглобів, артоз
колінних суглобів. Медична
документація за місцем проживання
відсутня.

Таким чином, у суду немає достатніх
підстав вважати, що померлий ОСОБА_7 на
час складання заповіту не міг розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Також в обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилалася на ч.2 ст. 1257 ЦК
України.

Ч. 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано доказів
щодо того, що волевиявлення ОСОБА_7 під
час складання заповіту не було вільним.

Такі висновки рішення суду
підтверджені доказами, які досліджені
з додержанням вимог
цивільно-процесуального закону і яким
дана належна оцінка у сукупності з
усіма обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності вільного волевиявлення
покійного ОСОБА_7 не знайшли свого
підтвердження. Відповідно до вимог ч. 4
ст. 60 ЦПК України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях..

Доводи апеляційної скарги, що судом
першої інстанції не прийнято до уваги
показання свідків, висновків суду не
спростовують. З показань свідків не
вбачається, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про
постановлення районним судом рішення з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, у відповідності
з обставинами справи, наданими
сторонами доказами та, відповідно, про
відсутність підстав для зміни чи
скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,307, 308, 313-315,317,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 01 вересня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: