Справа № 524/6644/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11.08.2014 року Автозаводський районний
суд міста Кременчука Полтавської
області у складі:

головуючого судді - Савічева В.О.

при секретарі - Коваль Т.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Кременчуці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
права власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання права власності на майно.

Свої позовні вимоги
обґрунтовувала тим, що з 1971 по жовтень
2013 року безперервно проживала у
квартирі за адресою АДРЕСА_1. До 1998 року
за вказаною адресою також проживали її
рідна сестра ОСОБА_2, племінник ОСОБА_3
та двоюрідна бабуся ОСОБА_4.

28 серпня 1998 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 виїхали на постійне місце
проживання до Ізраїлю. В зв'язку з цим,
ОСОБА_4 повідомила позивачці, що
квартира залишиться їй у спадок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, в період
візиту до родичів на Україну
несподівано померла. Вважаючи себе
законним володільцем квартири, ОСОБА_1
сплачувала комунальні послуги,
утримувала квартиру та проводила
поточні ремонти.

В жовтні 2013 року позивач
з'ясувала, що 26 березня 1998 року
житлово-комунальним відділом АТ
«Укртатнафта» видано свідоцтво про
право власності на житло, за змістом
якого квартира АДРЕСА_1 належить на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Тобто, ОСОБА_4
не була єдиною власницею квартири.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомили
ОСОБА_1, що квартира належить їй і вони
не мають де неї ніякого відношення.

3 червня 2014 року приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом.

ОСОБА_1, вважаючи себе єдиним
спадкоємцем ОСОБА_4, а також особою, яка
відкрито та безперервно володіла її
майном вже більше десяти років, просила
суд визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

У призначений час розгляду справи
позивач ОСОБА_1 до суду не з'явилась,
однак направила до суду заяву про
розгляд за участю її представника -
адвоката ОСОБА_8

Представником позивача -
адвокатом ОСОБА_8 до суду подано заяву,
в якій він просив розглядати справу без
його участі, позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
направили до суду заяви про розгляд
справи за участю їх представника -
адвоката ОСОБА_9 та вказували, що вони
визнають позовні ОСОБА_1.

Представник відповідачів -
адвокат ОСОБА_9 подав заяву, в якій
просив задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_1 та розглядати справу без його
участі.

Вивчивши матеріали справи та
оцінивши наявні у справи докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу,
зокрема і шляхом визнання свого права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що незаборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

За правилами ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Згідно п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України, правила ст. 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються на випадки, коли володіння
майном почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом або раніше тобто
до 1 січня 2001 року.

Давність володіння позивачем
спірною квартирою складає 15 років (з 1998
року).

Факт відкритості та
безперервності володіння квартирою
відповідачами визнаний та не
оспорюється.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, виданого 26 березня
1998 року житлово-комунальним відділом
АТ «Укртатнафта», квартира за адресою
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

Виходячи з правила, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, суд
вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 на
підставах визначених ст. 344 ЦК України,
право власності на 2/3 частини спірної
квартири, належних ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Щодо визнання за ОСОБА_1 права
власності на 1/3 частку квартири, що
належала ОСОБА_4 на момент її смерті,
суд виходить з наступного.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
внаслідок чого відкрилася спадщина - 1/3
частина квартири за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 30.01.2014
року встановлено, що ОСОБА_4 є
двоюрідною бабусею ОСОБА_1.

Як вже встановлено судом, позивач
відкрито та безперевно володіла
квартирою з 1998 року.

Станом на 26 жовтня 2002 року діяв
Цивільний кодексу Української РСР
(далі - ЦК УРСР). Відповідно до його
положень, спадкоємець міг прийняти
спадщину шляхом вступу в управління
або володіння спадковим майном (п.1 ч.1
ст. 549 ЦК УРСР).

ЦК УРСР не встановлював право
спадкування за законом іншим родичам
спадкодавця, крім тих які визначені в
ст.ст. 529-532 ЦК УРСР, тобто позивач як
двоюрідна онука ОСОБА_4 не входила до
кола спадкоємців за законом.

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 1265
ЦК України, у п'яту чергу право на
спадкування за законом мають інші
родичі спадкодавця (які не входять до
першої - четвертої черг) до шостого
ступеня споріднення включно, причому
родичі ближчого ступеня споріднення
усувають від права спадкування родичів
подальшого ступеня споріднення.

Двоюрідні онуки відносяться до
четвертого ступеня споріднення.

Ч.3 ст. 5 ЦК України передбачено:
якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Тобто, до права ОСОБА_1 на
спадкування майна після померлої
ОСОБА_4 необхідно застосовувати норми
Цивільного кодексу України.

Інших осіб, які б прийняли
спадщину, відкриту після смерті ОСОБА_4,
або осіб, які мають право на обов'язкову
частку у спадщині, відповідно до ст. 1241
ЦК України судом не встановлено.

За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК, у разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях 1261
- 1265 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
та вважає за необхідне визнати за нею
право власності на спірне майно.

Керуючись ст. 549 ЦК УРСР, ст.ст. 5, 15,
16, 344,1222, 1223, 1265 ЦК України, ст. 10, 60, 61, 209,
213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання права власності на
майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: