У Х В А Л А

28 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14
березня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
між ним та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого позичальник отримав кредит у
розмірі 3 тис. грн. на платіжну картку зі
сплатою 24 % річних строком на один рік.
Оскільки відповідач свої зобов'язання
за вказаним договором не виконує,
утворилась заборгованість у розмірі 20
508 грн 11 коп., яку позивач просив
стягнути на його корить з відповідача.

Рішенням Іршавського районного суду
Закарпатської області від 13 січня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 19 лютого 2014 року, позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто
із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 20 508 грн 11
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 березня 2014
року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження у вказаній
справі.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3, про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 березня 2014 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме
ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України, що
потягло, на думку заявника, ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник наводить ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 липня 2011 року,
від 25 червня 2012 року, від 10 квітня 2013
року, від 3 липня 2013 року, постанову
Верховного Суду України від 19 березня
2014 року.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, можуть
бути, зокрема, рішення судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України, ухвалені як судом касаційної
інстанції.

Оскільки постанову Верховного Суду
України від 19 березня 2014 року прийнято
Верховним Судом України не як судом
касаційної інстанції, тому на неї не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Із доданих до заяви ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 липня 2011 року, від 25 червня
2012 року, від 10 квітня 2013 року, від 3 липня
2013 року випливає різне визначення
предмета регулювання правових норм,
різні підстави та зміст позовних вимог
й різні фактичні обставини у
порівнянні з судовим рішенням, яке
оскаржується. Зокрема, заявник не
подава заяви про застосування позовної
давності.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором за заявою ОСОБА_3
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 березня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

3

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6-25093зп14Головуючий у першій
інстанції Даруда І.А. Доповідач
Хопта С.Ф.