Справа №1416/8282/12 28.07.2014 28.07.2014 28.07.2014
Провадження №22-ц/784/2161/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Орельською Н.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 24 червня 2014 року за
його заявою про розстрочку виконання
рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із заявою про розстрочку
виконання судового рішення про
стягнення аліментів.

ОСОБА_3 зазначав, що відповідно до
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 28 листопада 2012 року з
нього на користь ОСОБА_1 стягнуто
аліменти в розмірі ? частини всіх видів
його заробітку (доходу) на утримання
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та 1/8 частину
його заробітку (доходу) - на утримання
дружини у зв'язку із знаходженням її у
відпустці до досягнення дитиною
3-річного віку.

Заявник вказував, що у нього
виникла заборгованість перед ОСОБА_1 по
сплаті аліментів на утримання дитини,
оскільки він тривалий час не працював,
не мав постійного заробітку, перебував
на обліку як безробітний, а також
хворів.

Посилаючись на наведені обставини,
ОСОБА_3 просив розстрочити йому
виконання рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва
від 28 листопада 2012 року в частини
стягнення, визначеної державним
виконавцем заборгованості по сплаті
аліментів на утримання дитини в сумі
5193 грн. 68 коп., по 435 грн. щомісячно.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 червня 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_3
звернувся із апеляційною скаргою, в
якій просить її скасувати і
постановити нову ухвалу, якою його
заяву про розстрочення виконання
рішення суду про стягнення аліментів
задовольнити. Апелянт посилається на
те, що при постановленні оскаржуваної
ухвали суд залишив поза увагою
обставини, які свідчать про поважність
причин, внаслідок яких виникла
заборгованість по аліментах.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 28 листопада 2012 року
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх
видів його заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 15 жовтня 2012 року, і до
повноліття дитини.

Цим же рішенням суду першої інстанції
на користь із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
стягнуто аліменти на її утримання,
починаючи з 15 жовтня 2012 року і до
досягнення дитиною трьох років.

Із копії постанови державного
виконавця Ленінського відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції від 25 березня 2014 року видно, що
виконавче провадження щодо стягнення
із ОСОБА_3 аліментів на утримання
ОСОБА_1 закінчено.

На примусовому виконанні у відділі ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції знаходиться виконавчий лист №
2/1416/3506, виданий 18 грудня 2012 року, щодо
стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
аліментів на утримання неповнолітньої
дочки ОСОБА_5 в розмірі ? частини всіх
видів його заробітку. Тобто, судом
прийнято рішення про сплату
відповідачем періодичних платежів на
утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження» розмір
заборгованості із сплати аліментів
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України. Державний виконавець обчислює
розмір заборгованості із сплати
аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувачу і боржнику.

На а.с. 51 є розрахунок державного
виконавця Ленінського відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції, відповідно до якого станом на
12 березня 2014 року заборгованість
ОСОБА_3 по аліментам становила 5193 грн. 68
коп.

Державний виконавець на виконання
вказаного виконавчого листа
постановою від 26 червня 2014 року
звернув стягнення на дохід ОСОБА_3
шляхом утримання 50% від суми доходу
(заробітку), що належить до виплати
боржникові після утримання всіх
податків до погашення заборгованості,
яка становить 5745 грн. 76 коп., а в
подальшому - здійснювати утримання в
розмірі ? частини всіх видів його
заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку.

Як видно із змісту заяви ОСОБА_3 він
просить суд розстрочити рішення суду
щодо сплати заборгованості аліментам
на утримання неповнолітньої дитини.
Але відповідно до вимог цивільного
процесуального права до повноважень
суду не відноситься визначення
заборгованості за аліментами та
визначення порядку її погашення.

За змістом ст. 373 ЦПК України за
наявності певних обставин обставин, що
утруднюють виконання рішення, за
заявою державного виконавця або за
заявою сторони, суд, який видав
виконавчий документ може розстрочити
виконання лише рішення суду.

Тобто, положення ст. 373 ЦПК України не
розповсюджуються на дії державного
виконавця щодо визначення порядку
погашення заборгованості по аліментах.

За наведених обставин, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення заяви ОСОБА_3

Посилання суду першої інстанції на
положення ст. 373 ЦПК України хоча і є
помилковим, але правильність висновку
суду щодо відмови ОСОБА_3 у задоволенні
заяви не спростовує.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування оскаржуваної
ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 червня 2014 року
залишити без змін.

Головуюча:
Судді: