І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
міський суд
під головуванням судді - Ковальова І.М.
при секретарі - Жижчук А.В.
з участю прокурора - Грисюка Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог
Відділ опіки та піклування
Рівненського міськвиконкому про
позбавлення батьківських прав,-
В Рівненський міський суд з позовом
до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог Відділ опіки та
піклування Рівненського
міськвиконкому про позбавлення
батьківських прав звернулась ОСОБА_1
Свої позовні вимоги мотивує тим, що
вона та відповідач перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька
ОСОБА_3. 12 лютого 2008 року шлюб між ними
Вона разом з донькою з 15 серпня 2013
року проживають у Російській
федерації, а 31 жовтня 2013 року вони
отримали в РФ Ямало -Ненецькому
автономному окрузі в Пуровському
районі тимчасову реєстрацію, що
підтверджується відмітками в паспорті
та в проїзному дитячому документі. В
подальшому вона з донькою планують
отримати громадянство в РФ. Відповідач
надав їм нотаріально посвідчену заяву,
в якій він не заперечує проти
оформлення необхідних документів та
виїзду на тимчасове або постійне місце
проживання до РФ, а також подання
документів та отримання донькою
громадянства РФ. Залишення відповідачу
батьківських прав на доньку буде
створювати їй з донькою постійні
перешкоди в оформленні належних для
пересування документів, а також вони
будуть вимушено постійно витрачати
кошти на оформлення цих документів,
оскільки місце їх теперішнього
проживання знаходиться за 3500 км від
Крім того, відповідач з моменту
припинення сімейних відносин і по
сьогоднішній день у виконанні своїх
обов'язків по вихованню доньки не
приймав і не приймає участі, життям та
здоров'ям дитини не цікавиться,
будь-яких перешкод відповідачу у
виконанні належним чином покладених на
нього обов'язки по вихованню дитини
ніхто не чинить, він сам усунувся від
виконання своїх обов'язків та не
заперечила факту сплати відповідачем
аліментів на дитину. З цих підстав
просити суд заявлені позовні вимоги
задоволити та позбавити відповідача
ОСОБА_2, 1981 року народження
батьківських прав відносно доньки
ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3.
В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
повністю підтримав з підстав
викладених у позовній заяві, просить
суд їх задоволити та позбавити
відповідача ОСОБА_2, 1981 року народження
батьківських прав відносно доньки
ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3.
В судовому засіданні відповідач
заявлені позовні вимоги позивача не
визнав та просить суд відмовити у їх
задоволенні. Суду пояснив, що дійсно
він з позивачем перебував у
зареєстрованому шлюбі, від якого у них
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_3.
12 лютого 2008 року шлюб між ними
розірвано, донька залишена на
проживанні з матір'ю.
Він щомісячно у добровільній формі
сплачує аліменти на користь позивачки
на утримання доньки ОСОБА_3. Крім того
пояснив, що на прохання позивачки у
добровільному порядку він надавав
нотаріально-посвідчений дозвіл на
виїзд доньки до РФ та отримання
документів громадянства іншої держави.
На даний час у зв'язку з тим, що
позивачка чинить йому перешкоди у
спілкуванні з донькою, з дитиною він не
спілкується, однак продовжує
сплачувати аліменти позивачці,
цікавитись життям та здоров'ям дитини.
Тому, з цих підстав просить суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
В судовому засіданні представник
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог Відділ опіки та
піклування Рівненського
міськвиконкому та прокурор заявлені
позовні вимоги позивача не визнали та
повністю підтримали висновок органу
опіки та піклування про недоцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2,
просять суд відмовити в задоволенні
Заслухавши учасників судового
процесу, дослідивши матеріали справи
та подані сторонами письмові докази по
справі суд прийшов до висновку, що
заявлені позовні вимог не підлягають
до задоволення виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони по
справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі до 12 лютого 2008
року, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3
народилась донька ОСОБА_3.
Дана обставина стверджується
дослідженим в судовому засіданні
свідоцтвом про народження (повторне)
серії НОМЕР_1 виданим 31 липня 2008 року
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Рівненського міського
управління юстиції з якого вбачається,
що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в
м.Рівне, про що в Книзі реєстрації
народжень 2007 року червня місяця 25 числа
зроблено відповідний актовий запис за
№1349. Батьками записані ОСОБА_2 та
З дослідженого в судовому засіданні
свідоцтва про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_2 виданого 12 лютого 2008 року
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Рівненського міського
управління юстиції вбачається, що шлюб
між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_1
розірвано, про що в Книзі реєстрації
розірвань шлюбів зроблено відповідний
актовий запис за №95 від 2008 року лютого
місяця 12 числа. Після реєстрації
розірвання шлюбу присвоюються
прізвища: їй - ОСОБА_1.
Позивач з донькою ОСОБА_3,
зареєстровані за адресою АДРЕСА_1, але з
15 серпня 2013 року проживають в
Пуроському районі Ямало-Ненецькому
автономному окрузі РФ. Дитина
навчається в першому класі
муніципального бюджетного
загальноосвітнього закладу «Середня
загальноосвітня школа №1» м.Тарко -Сале
Пуровського району Ямало-Ненецького
Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, позивачка з
донькою проживають за 3500 км від
м.Рівного і це створює постійні
перешкоди в оформленні виїзних
документів дитини. Відповідач не
цікавиться успіхами доньки, лише
З дослідженої в судовому засіданні
заяви ОСОБА_2, посвідченої приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу Сохацькою О.В. 25
червня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2, не
заперечує проти оформлення необхідних
документів та виїзду на тимчасове або
постійне місце проживання до
Російської Федерації, його малолітньої
доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво
про народження серії НОМЕР_1, видане 31
липня 2008 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану Рівненського
міського управління юстиції) в
супроводі матері ОСОБА_1 за її місцем
проживання а також подання документів
та отримання з його малолітньою
донькою громадянства РФ.
Повідомляє, що підстав передбачених
ст.6 Закону України «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в України громадян
України», які б обмежували права виїзду
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, за кордон, немає.».
Як пояснив в судовому засіданні
відповідач, і даної обставини не
заперечив представник позивача, батько
дитини постійно щомісячно сплачує
аліменти на дитину, у добровільному
порядку надав дозвіл колишній дружині -
позивачці по справі, на виїзд з донькою
З дослідженого в судовому засіданні
висновку органу опіки та піклування
виконавчого комітету Рівненської
міської Ради від 16 жовтня 2014 року №08-3456
про недоцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 вбачається,
що питання про доцільність позбавлення
ОСОБА_2 батьківських прав стосовно
доньки ОСОБА_3 розглядалося на
засіданні комісії з питань захисту
прав дитини при виконавчому комітеті
Рівненської міської Ради 15 жовтня 2014
Комісія з питань захисту прав дитини,
як консультативно-дорадчий орган при
виконавчому комітету Рівненської
міської ради, прийняла рішення про
недоцільність позбавлення ОСОБА_2
батьківських прав стосовно доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Враховуючи вищевикладені акти,
керуючись ст.164 Сімейного кодексу
України, Рівненський міськвиконком, як
орган опіки та піклування, вважає за
недоцільне позбавляти ОСОБА_2
батьківських прав стосовно доньки,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
На переконання суду зазначені
обставини свідчать про те, що
відповідач має бажання та намагається
брати участь у вихованні та утриманні
дитини, однак не може цього зробити
через свідоме перешкоджання з боку
позивача, яке ґрунтується на
неприязнених відносинах, що склалися
між сторонами, про що свідчать
пояснення відповідача, які не
спростовані представником позивача.
Відповідно до вимог частини першої
статті 164 СК України мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину
з пологового будинку або з іншого
закладу охорони здоров'я без поважної
причини і протягом шести місяців не
виявляли щодо неї батьківського
піклування; 2) ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини; 3)
жорстоко поводяться з дитиною; 4) є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; 5) вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного злочину
За змістом позовної заяви підставою
для позбавлення відповідача
батьківських прав є його ухилення від
виконання своїх обов'язків по
Відповідно до роз'яснень, наведених у
пункті 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 30 березня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення і
поновлення батьківських прав» (далі -
Постанова), ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Пунктом 15 Постанови роз'яснено, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Відповідно до пункту 18 Постанови,
зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських
прав слід розглядати як виключний і
надзвичайний засіб впливу на
недобросовісних батьків. Виходячи з
характеру такого засобу, його не можна
застосовувати тоді, коли це не
викликано необхідністю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини
від 20 листопада 1989 року, ратифікованою
Постановою Верховної Ради України №
789-Хіі від 27 лютого 1991 року (далі -
Конвенція), передбачено, що в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Конвенції
держави-учасниці зобов'язуються
поважати право дитини на збереження
індивідуальності, включаючи
громадянство, ім'я та сімейні зв'язки,
як передбачається законом, не
допускаючи протизаконного втручання.
Якщо дитина протизаконно
позбавляється частини або всіх
елементів своєї індивідуальності,
Держави-учасниці забезпечують їй
необхідну допомогу і захист для
найшвидшого відновлення її
індивідуальності.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що
держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини. Держави-учасниці
поважають право дитини, яка
розлучається з одним чи обома батьками,
підтримувати на регулярній основі
особисті відносини і прямі контакти з
обома батьками, за винятком випадків,
коли це суперечить найкращим інтересам
дитини.

Як передбачено статтею 11 Закону
України «Про охорону дитинства» кожна
дитина має право на проживання в сім'ї
разом з батьками або в сім'ї одного з
них та на піклування батьків. Батько і
мати мають рівні права та обов'язки
щодо своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до вимог статті 14 Закону
України «Про охорону дитинства» діти
та батьки не повинні розлучатися
всупереч їх волі, за винятком випадків,
коли таке розлучення необхідне в
інтересах дитини і цього вимагає
рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно статті 15 Закону України «Про
охорону дитинства» дитина, яка
проживає окремо від батьків або одного
з них, має право на підтримання з ними
регулярних особистих стосунків і
прямих контактів. Батьки, які
проживають окремо від дитини,
зобов'язані брати участь у її вихованні
і мають право спілкуватися з нею, якщо
судом визнано, що таке спілкування не
перешкоджатиме нормальному вихованню
дитини.

Аналізуючи вимоги та положення
згаданого законодавства, суд визнає, що
при вирішенні питань, які стосуються
дитини, в тому числі і щодо позбавлення
батьківських прав її батьків, в першу
чергу мають бути враховані інтереси
дитини.

Судом не встановлено, що позбавлення
відповідача батьківських прав щодо
своєї малолітнього доньки ОСОБА_3
необхідне в якнайкращих інтересах
дитини.

Позивач не довела суду, що
спілкування відповідача з дитиною в
подальшому може призвести по порушень
прав та інтересів останньої.

За таких обставин суд не вбачає
підстав для позбавлення відповідача
батьківських прав щодо своєї
малолітнього доньки ОСОБА_3, вважаючи
крім того, що позбавлення батьківських
прав не відповідає інтересам дитини.

При вирішенні спору суд, керуючись
положеннями частини шостої статті 19 СК
України, погоджується з висновком
органу опіки та піклування від 16 жовтня
2014 року №08-3456 про недоцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
щодо своєї малолітнього доньки ОСОБА_3,
оскільки він є достатньо обґрунтованим
та не суперечить інтересам дитини.

В судовому засіданні представник
позивача не довів суду належними та
допустимими доказами факт ухилення
відповідача від виконання своїх
батьківських обов'язків.

Суд вважає, що з врахуванням віку
дитини, її ставлення і сприйняття
батька у значній мірі залежить також і
від бажання матері підтримувати
належний родинний зв'язок між донькою
та батьком. Однак, як пояснив в судовому
засіданні відповідач, позивач
перешкоджає йому у спілкуванні з
донькою.

В рішенні Європейського суду з прав
людини від 18 грудня 2008 року у справі
«Савіни проти України» (Заява N 39948/06),
встановлено, що вирішуючи питання про
позбавлення батьківських прав, суд
зобов'язаний дотримуватись вимог ст.8
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, зокрема судове
рішення має бути побудоване на
з'ясованих обставинах: чи були мотиви
для позбавлення батьківських прав
доречними і достатніми, чи здатне
рішення про позбавлення батьківських
прав забезпечити належний захист
дитини, чи було проведено ретельний
аналіз можливих наслідків
пропонованого заходу для батьків і
дитини, чи ґрунтується висновок органу
опіки та піклування на достатній
доказовій базі, чи мали батьки достатні
можливості брати участь у вирішенні
даного питання.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини у
їх сукупності, а також те, що в судовому
засіданні представник позивача
заявлені позовні вимоги належними та
допустимими доказами не довів, а
посилання позивача та її представника
на ті обставини, що залишення
відповідачу батьківських прав на
доньку буде створювати постійні
перешкоди в оформленні належних для
пересування документів для дитини, а
також вони будуть вимушено постійно
витрачати кошти на оформлення цих
документів, оскільки місце їх
теперішнього проживання знаходиться
за 3500 км від м.Рівного є безпідставними,
тому суд приходить до висновку, що
позбавлення відповідача батьківських
прав відносно дитини не буде
відповідати меті цього заходу - захисту
інтересів дитини, тому у задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі викладеного,керуючись
ст.ст.10,60,88,84,212,215,293,294 ЦПК України, ст.164
СК України, суд,-

в и р і
ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог Відділ опіки та
піклування Рівненського
міськвиконкому про позбавлення
батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий :