АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7330/14
Головуючий 1 інст. -
Бурлака І. В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 27» жовтня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського
районного суду м. Харкова від 18 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки,-

в с т а н о в
и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3. В
обґрунтування свого позову посилався
на те, що 24 червня 2008 року між сторонами
укладено договір позики, відповідно до
якого ОСОБА_3 отримав валютні цінності
у вигляді в натурі та на суму 970000,00 грн.,
що на момент отримання коштів в борг
еквівалентно 200000,00 доларів США, які
останній зобов'язався повернути не
пізніше 24 грудня 2008 року. Зазначив, що
відповідач грубо порушив взяті на себе
зобов'язання за договором позики і борг
у повному обсязі не повернув, у зв'язку
з чим позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення суми
заборгованості. Рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 23.11.2010
року позовні вимоги задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в
розмірі 318519,41 грн. та судові витрати у
розмірі 430,00 грн., а всього 318949,41 грн.
Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 02.02.2011 року
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 23.11.2010 року в частині
стягнення суми боргу змінено і
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за період з 25.12.2008 року
по 15.03.2010 року - 342911,90 грн., три процента
річних від простроченої суми - 10812,17
грн., неустойку 10000,00 грн., судові
витрати - 1820,00 грн., а всього 365544,07 грн.
Зазначив, що судові рішення ОСОБА_3 не
виконав і борг не повернув, тому ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про
стягнення процентів за користування
коштами, інфляційного збільшення
боргу, три процента річних та
неустойки. Рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 19.07.2012
року позовні вимоги задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 суму інфляційного збільшення
боргу в розмірі 8277,18 грн., три проценти
річних від суми боргу в розмірі 10819,46
грн., судовий збір у розмірі 214,60 грн., а
всього 19311,24 грн. Рішенням апеляційного
суду Харківської області від 06.12.2012
року рішення Київського районного суду
м. Харкова від 19.07.2012 року змінено,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
суму інфляційного збільшення боргу в
розмірі 18277,21 грн., три проценти річних
за прострочення виконання зобов'язання
в розмірі 13399,94 грн., судовий збір в
розмірі 316,77 грн., а всього 31993,92 грн.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12.06.2013 року
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 19.07.2012 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 06.12.2012 року в частині позовних вимог
щодо стягнення неустойки скасовано і
справу в цій частині повернуто на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 07.11.2013 року в частині
стягнення неустойки позовні вимоги
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 неустойку в розмірі
50000,00 грн. Зазначив, що на протязі
розгляду справи відповідач жодних
коштів не сплатив, рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 21.01.2013
року додатково стягнуто з відповідача
неустойку в розмірі 176000,00 грн., три
проценти річних у розмірі 2132,30 грн.,
судовий збір в розмірі 1791,32 грн., а
всього 179923,62 грн. Таким чином за
вказаними рішеннями з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 стягнуто 627461,61 грн.
Вказав, що з метою забезпечення
виконання своїх зобов'язань за
договором позики, 07.07.2008 року між
сторонами укладено іпотечний договір
про задоволення вимог
іпотекодержателя, відповідно до якого
ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 в іпотеку
житловий будинок АДРЕСА_1. Вказане
майно є власністю відповідача і
належить йому на підставі договору
дарування житлового будинку,
посвідченого 04.07.2008 року ПНХМНО ОСОБА_5
за реєстровим № 5103 та зареєстрований
07.07.2008 року в КП «ХМБТІ». Просив в
рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 за
договором позики від 24.06.2008 року на суму
627461,61 грн. звернути стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок
АДРЕСА_1 - шляхом застосування
визначеної ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» процедури продажу шляхом
надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права
на продаж предмета іпотеки будь-якій
третій особі - покупцю на його власний
розсуд за ціною, встановленою на рівні
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності або
незалежним експертом на стадії оцінки
майна на момент продажу, для чого
надати ОСОБА_1 право пред'являти
правовстановлюючі документи на
предмет іпотеки, усно та письмово
звертатися, подавати, одержувати і
підписувати необхідні довідки та
документи, заяви (в тому числі стосовно
сімейного стану іпотекодавця ОСОБА_3)
до КП «ХМБТІ», Державної міграційної
служби України, Державної
реєстраційної служби України та інших
державних органів, установ,
підприємств, організацій, з питань
отримання витягів та інших документів,
довідок про склад сім'ї, а також вчиняти
всі інші дії, пов'язані з виконанням цих
питань; передати предмет іпотеки -
житловий будинок АДРЕСА_1 - в управління
позивача ОСОБА_1 на період до його
реалізації за визначеною ст. 38 Закону
України «Про іпотеку» процедурою
продажу; покласти на відповідача
понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 18.04.2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
через свого представника ОСОБА_2, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду - скасувати та постановити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.
При цьому посилався на неповне
з`ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважав, що суд не надав належної оцінки
доказам у справі, не звернув уваги на
те, що між сторонами укладено змішаний
договір, який містить умови, як
договору іпотеки, так і застереження
про задоволення вимог
іпотекодержателя; сторони договору
досягли в належній формі згоди з усіх
істотних умов саме іпотечного договору
із внесеним до нього застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги вважає, що апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 необхідно
відхилити, рішення суду - залишити без
змін. При цьому судова колегія
виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погоджується судова колегія,
обґрунтовано виходив з того, що між
сторонами не укладено договору
іпотеки, позивач не набув статусу
іпотекодавця, тому не мав права
вимагати звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 24.06.2008 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір
позики, згідно якого ОСОБА_1 передав у
власність ОСОБА_3 грошові кошти в
розмірі 970000,00 грн., що еквівалентно 200000,
00 доларів США зі строком повернення до
24.12.2008 року. Заборгованість за
договором позики, яка склала 627461, 61 грн.,
ОСОБА_3 в строк не повернув. Як засіб
забезпечення виконання зобов'язання
07.07.2008 року між сторонами укладено
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя. Відповідно до п.2
вказаного договору при невиконані
ОСОБА_3 його зобов'язання за договором
позики вчиняється виконавчий напис,
після якого право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 переходить до
ОСОБА_1

Посилання ОСОБА_1 та його представника
на те, що договір про задоволення вимог
іпотекодержателя є договором іпотеки,
тому необхідно задовольнити його
позов, судовою колегією не приймаються.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про
іпотеку" від 05.06.2003 року із змінами та
доповненнями оформлення іпотеки
відбувається шляхом укладання
іпотечного договору, який укладається
між одним або декількома
іпотекодавцями та іпотекодержателем у
письмові формі і підлягає
нотаріального посвідченню.

Частиною 1 ст. 37 вказаного Закону
передбачено, що іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації прав власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпоеткодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 вказаного
Закону сторони іпотечного договору
можуть вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Позасудове врегулювання
здійснюється в іпотечному договорі,
або згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
підлягає нотаріальному посвідченню,
який може бути укладений одночасно з
іпотечним договором або в будь - який
час до набрання законної сили рішенням
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

З аналізу вищезазначених норм закону
вбачається, що іпотечний договір та
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя є окремими
договорами (за виключенням, коли
іпотечний договір містить відповідне
застереження) і договір про
задоволення вимог іпотекодержателя є
похідним від іпотечного договору.

У пункті 3 договору про задоволення
вимог іпотекодержателя від 07.07.2008 року
є посилання на те, що у забепечення
виконання зобов'язання, яке викладено у
пункті 1 даного договору повинен бути
укладений договір іпотеки.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідно до
пункту 3 вищевказаного договору
сторони лише домовилися про укладання
договору іпотеки, але як окремий
договір, договір іпотеки ними не
укладався, а зазначений договір не може
бути розцінений як іпотечний договір,
виходячи з його назви, відсутності в
договорі запису про державну
реєстрацію іпотеки та відсутності
відповідно до вимог п. 101 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№ 20/5 від 03 березня 2004 року запису про
роз'яснення сторонам договору порядку
державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
шляхом надання належних і допустимих
доказів ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених Кодексом. До справ даної
категорії такі випадки не відносяться.

У зв'язку з чим судова колегія вважає,
що суд, дотримуючись засад
змагальності, забезпечивши сторонам
можливість доводити ті обставини, на
які вони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень, дійшов
обгрунтованого висновку щодо відмови в
задоволенні позову.

Зазначена апеляційна скарга зведена до
посилання на ті обставини, які були
предметом розгляду в суді першої
інстанції і яким суд надав відповідну
правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність
підстав для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції,
апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно ст. 308 ЦПК
України, апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.
ст. 308, 313, п.1 ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України судова колегія,-

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 18 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя
Судді колегії