Провадження № 4-с/161/66/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року
Луцький міськрайонний суд Волинської
області у складі:

головуючої-судді
ОСОБА_1

при секретарі
Поліщук Д.Р.

з участю: скаржника
ОСОБА_2

представника скаржника
ОСОБА_3

представника боржника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на
неправомірні дії начальника відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області ОСОБА_5 та зобов’язання
вчинити дії,-

В С Т
А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на
неправомірні дії начальника відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області ОСОБА_5 щодо нескасування
постанови державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області ОСОБА_6 від 16.04.2014 року про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №2-303/11, виданого 30.06.2011 року
Луцьким міськрайонним судом про
стягнення з ОСОБА_7, яка діє в своїх
інтересах та інтересах дочки ОСОБА_8 та
дочки ОСОБА_9 в його користь суми боргу
за договором позики в розмірі 3 469 780 грн.
у розмірі, що відповідає їх часткам у
спадщині.

В обґрунтування скарги вказує, що
постанова про закінчення виконавчого
провадження від 16.04.2014 року державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області ОСОБА_6 є
неправомірною, оскільки ним :

-неправомірно взята до уваги його
розписка від 01.06.2011 року про повернення
йому ОСОБА_7 боргу в сумі 300 000 доларів
США, яка не стосується даної справи;

- згідно виконавчого документа ОСОБА_7
діє не тільки в своїх інтересах, а й в
інтересах дітей;

-не взята до уваги ухвала
апеляційного суду Волинської області
від 21.03.2014 року, згідно якої питання
часток боржників вирішується в ході
виконання рішення суду, частки майна
боржників, відповідно і суми
одноразового платежу щодо кожного із
спадкоємців, може встановити суд за
поданням державного виконавця.

Покликаючись на викладені обставини,
рішення суду згідно виконавчого листа
№2-3031/11 від 30.06.2011 року вважає
невиконаним, постанову державного
виконавця Новосада О.Ю. про закінчення
виконавчого провадження від 16.04.2014
року, винесену в зв’язку з виконанням
рішення суду в повному обсязі, такою,
що підлягала скасуванню ОСОБА_5 за
скаргою його представника.

Тому дії ОСОБА_5 щодо нескасування
постанови державного виконавця
Новосада О.Ю. про закінчення
виконавчого провадження від 16.04.2014 року
просить визнати неправомірними та
зобов’язати останнього скасувати
зазначену постанову.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_3 скаргу
підтримали з підстав у ній зазначених.
Крім того доповнили підстави скарги:

-державним виконавцем
Новосадом О.Ю. не взято до уваги все
спадкове майно, за рахунок якого мало
відбуватися стягнення боргу;

-не в передбаченому законом
порядку проведена оцінка спадкового
майна.

Представник суб’єкта
оскарження ОСОБА_6 в задоволенні скарги
просив відмовити за безпідставністю.

Боржник ОСОБА_7 та її
представник ОСОБА_4 проти задоволення
скарги заперечили. Постанову
державного виконавця Новосада О.Ю. про
закінчення виконавчого провадження
від 16.04.2014 року та дії начальника
відділу примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області ОСОБА_5 щодо нескасування
вказаної постанови вважають
правомірними. В задоволенні скарги
просять відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши матеріали
справи, оглянувши матеріали
виконавчого провадження, суд приходить
до висновку, що в задоволенні скарги
ОСОБА_2 слід відмовити.

Судом встановлено, що постановою
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області ОСОБА_6 від 16.05.2012 року відкрито
виконавче провадження №32587498 про
примусове виконання виконавчого листа
№2-303/11, виданого 30.06.2011 року Луцьким
міськрайонним судом про стягнення з
ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та
інтересах дочки ОСОБА_8 та дочки ОСОБА_9
в користь ОСОБА_2 суми боргу за
договором позики в розмірі 3469780 грн. у
розмірі, що відповідає їх часткам у
спадщині та 1820 грн. понесених судових
витрат.

Постановою державного виконавця
Новосада О.Ю. від 16.04.2014 року зазначене
виконавче провадження закінчене на
підставі п.8 ч.1 ст.49,ст.50 Закону України
«Про виконавче провадження» - фактичне
виконання в повному обсязі рішення
згідно з

виконавчим документом.

Згідно вказаної постанови рішення суду
боржником ОСОБА_7 виконано в термін для
самостійного виконання:

- згідно розписки стягувача, боржником
01.06.2011 року добровільно сплачено 300000
доларів США, що еквівалентно станом на
вказану дату 2 404 016 грн.;

- в термін для самостійного виконання
боржником сплачено 12566 грн.;

- відповідно до свідоцтв про право на
спадщину за законом виданих приватним
нотаріусом ОСОБА_10, отриманих
спадкоємцями, розмір, який відповідає
їх частці у спадщині, становить 444 377,31
грн.;

- сума боргу за договором позики в сумі 3
469 780 грн. обмежена розміром, який
відповідає часткам спадкоємців у
спадщині.

Зазначена постанова про закінчення
виконавчого провадження була
надіслана стягувачу ОСОБА_2 16.04.2014 року
за місцем його проживання ІНФОРМАЦІЯ_1
рекомендованим листом та повернута
відділу примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області установою поштового зв’язку
за закінченням терміну зберігання.

Представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 вказана
постанова була отримана у відділі
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області 06.06.2014 року та оскаржена ним
начальнику даного відділу ОСОБА_5
10.06.2014 року.

Постановою начальника відділу
примусового виконання рішень ОСОБА_5
від 20.06.2014 року в задоволенні скарги
представника стягувача ОСОБА_3
відмовлено, дії державного виконавця
Новосада О.Ю. визнано такими, що
відповідають вимогам Закону.

В цей же день ОСОБА_3 відділом
примусового виконання рішень на його
скаргу була направлена відповідь про
визнання дій державного виконавця
Новосада О.Ю. такими, що відповідають
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження», яка останнім була
отримана.

Не погоджуючись із такими діями
начальника відділу ОСОБА_5, 02.07.2014 року
стягувач у виконавчому провадження
ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на
його дії щодо нескасування оскарженої
його представником постанови
державного виконавця Новосада О.Ю. від
16.04.2014 року про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-303/11, виданого
30.06.2011 року Луцьким міськрайонним
судом.

Згідно постанови в.о. начальника
управління ДВС Головного управління
юстиції у Волинській області від 14.08.2014
року ОСОБА_11, винесеної за
результатами розгляду звернень ОСОБА_2
дії державного виконавця Новосада О.Ю.
в частині, що оскаржує ОСОБА_2, не
визнані такими, що не відповідають
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно ст.82 Закону України
«Про виконавче провадження» рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний
виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Скарга, подана у
виконавчому провадженні начальнику
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
розглядається у десятиденний строк з
дня її надходження. За результатами
розгляду скарги начальник відділу
виносить постанову про її задоволення
чи відмову, яка в десятиденний строк
може бути оскаржена до вищестоящого
органу державної виконавчої служби
або до суду.

Згідно ч.5 ст.83 цього
Закону постанова начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, винесена при
здійсненні контролю за рішеннями,
діями державного виконавця під час
виконання рішень та керівника
вищестоящого органу державної
виконавчої служби, можуть бути
оскаржені в десятиденний строк з дня
їх

винесення у порядку, встановленому цим
Законом.

Отже, на думку суду, скарга
ОСОБА_2 на неправомірні дії начальника
відділу примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області ОСОБА_5 щодо нескасування
постанови державного виконавця
Новосада О.Ю. від 16.04.2014 року про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа подана в порушення вказаних
статей Закону України «Про виконавче
провадження».

З пояснень представника
скаржника в судовому засіданні
встановлено, що відповідь за підписом
начальника відділу ОСОБА_5 про відмову
у задоволенні його скарги на постанову
ОСОБА_6 про закінчення виконавчого
провадження від 16.04.2014 року він отримав
після 20.06.2014 року.

Тобто, маючи можливість
після 20.06.2014 року отримати у відділі
примусового виконання рішень копію
постанови начальника відділу та
оскаржити до суду постанову державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження чи постанову начальника
відділу, якому він підпорядкований, про
відмову скасувати таку постанову,
ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на
дії начальника відділу по нескасуванню
такої постанови.

Разом з тим, ні в скарзі,
ні в судовому засіданні скаржник та
його представник, жодним чином не
зазначають які саме дії при розгляді
скарги представника стягувача вчинені
начальником відділу ОСОБА_5 в порушення
Закону України «Про виконавче
провадження». Не встановлено
неправомірних дій з його сторони при
вирішенні скарги ОСОБА_3 та винесенні
постанови від 20.06.2014 року і в судовому
засіданні.

Фактично своєю скаргою
стягувач ОСОБА_2 оскаржує та в судовому
засіданні доводить неправомірність
постанови державного виконавця
Новосада О.Ю. від 16.04.2014 року про
закінчення виконавчого провадження
№32587498. При тому, що така постанова до
суду не оскаржена, як і постанова
начальника відділу ОСОБА_5 від 20.06.2014
року та постанова в.о. начальника
управління ДВС Головного управління
юстиції у Волинській області від 14.08.2014
року ОСОБА_11, винесена за результатами
розгляду звернень ОСОБА_2 з приводу тої
ж постанови державного виконавця
Новосада О.Ю. від 16.04.2014 року.

Згідно ст.387 ЦК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов’язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, а межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Що стосується доводів
скаржника та його представника щодо
неправомірних дій державного
виконавця Новосада О.Ю. у виконавчому
провадженні №32587498 щодо врахування ним
розписки ОСОБА_2 про повернення йому
боргу від 01.06.2011 року, вирішення питання
часток боржників, встановлення
кількості спадкового майна та
проведення його оцінки, то скаржник
ОСОБА_2, як сторона виконавчого
провадження особисто або через свого
представника не був позбавлений права
подавати додаткові матеріали,
заявляти клопотання, брати участь у
провадженні виконавчих дій, давати
усні та письмові пояснення,
висловлювати свої доводи та міркування
з усіх питань, що виникають у ході
виконавчого провадження, у тому числі
під час проведення

експертизи, заперечувати проти
клопотань, доводів та міркувань інших
учасників виконавчого провадження,
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,

та користуватися іншими правами,
наданими законом.

Таким чином, суд приходить
до висновку, що дії начальника відділу
примусового виконання рішень
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Волинській
області ОСОБА_5 щодо нескасування
постанови державного виконавця
Новосада О.Ю. від 16.04.2014 року про
закінчення виконавчого провадження
№32587498 вчинені відповідно до закону, в
межах його повноважень, права
скаржника такими діями не порушені,
тому в задоволенні скарги слід
відмовити.

На підставі Закону України «Про
виконавче провадження», керуючись
ст.ст. 383-389 ЦПК України , суд,-

У Х
В А Л И В :

В скарзі ОСОБА_2 на неправомірні дії
начальника відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області та зобов’язання
вчинити дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
п’яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного
суду Кирилюк В.Ф.