Єдиний унікальний номер
номер провадження 2/728/584/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року
місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської
області в складі:

головуючого судді - Пархоменко П.І.

за участю:

секретаря - Горбач Н.Д.

заявника - ОСОБА_1

заінтересованої особи - ОСОБА_2

державний виконавець - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Бахмачі
справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та
бездіяльність державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Бахмацького районного управління
юстиції Чернігівської області
Білогруд Ігоря Миколайовича,
заінтересована особа ОСОБА_2, -

в с
т а н о в и в:

21 липня 2014 року ОСОБА_1 (далі заявник)
звернувся із скаргою на дії та
бездіяльність державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Бахмацького районного управління
юстиції Чернігівської області
Білогруд І.М. (далі державний
виконавець). Скаргу обґрунтував тим, що
рішенням Бахмацького районного суду
Чернігівської області від 05 травня 2010
року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь
заявника 7925 грн. 90 коп. (сім тисяч
дев'ятсот двадцять п'ять гривень 90
копійок), а 18 травня 2010 року по даній
справі було видано виконавчий лист.
Дане рішення набрало законної сили та
постановою державного виконавця було
відкрито виконавче провадження щодо
примусового стягнення з боржника
зазначених грошових коштів у
виконавчому листі. Проте, державний
виконавець більше року не здійснює
жодних дій направлених на виконання
рішення суду, перевірка майна боржника
за місцем його проживання не була
проведена, запити до органів державної
реєстрації прав на нерухоме майно не
здійснено. У зв'язку із чим ОСОБА_1
просив визнати бездіяльність
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Бахмацького районного управління
юстиції Чернігівської області
Білогруд І.М. щодо не проведення
перевірки майна боржника за місцем
його проживання, не здійснення запитів
до органів державної реєстрації прав
на нерухоме майно - неправомірними.

В судовому засіданні заявник скаргу
підтримав з мотивів викладених в ній.

Заінтересована особа ОСОБА_2
заперечував проти задоволення скарги,
оскільки вважає, що у нього відсутній
борг перед ОСОБА_1

Державний виконавець в судове
засідання не з'явився.

Судом встановлені такі обставини і
визначені відповідно до них
правовідносини.

10 вересня 2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Бахмацького районного управління
юстиції Чернігівської області
Білогруд І.М. було відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа № 2-236, виданого 18 травня 2010 року
Бахмацьким районним судом
Чернігівської області про стягнення з
ОСОБА_2 7925 грн. 80 коп. (сім тисяч
дев'ятсот двадцять п'ять гривень 80
копійок) на користь ОСОБА_1

Згідно із оглянутими в судовому
засіданні матеріалами виконавчого
провадження вони містять в собі
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 10 вересня 2013 року,
заяву стягувача, виконавчий лист
Бахмацького районного суду
Чернігівської області від 05 травня 2010
року у справі № 2-236/10 р, постанову про
стягнення виконавчого збору від 17
вересня 2013 року, постанову про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій від 17
вересня 2013 року та запит державного
виконавця від 29 липня 2014 року щодо
майнового стану боржника.

З встановленого випливають наступні
висновки.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із статтею 1 Закону України „Про
виконавче провадження" від 21 квітня 1999
року № 606-XIV (далі Закон від 21 квітня 1999
року № 606-XIV) виконавче провадження, як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

В рішенні Європейського суду з прав
людини у справі „Шмалько проти
України" від 20 липня 2004 року, яке
відповідно до статті 17 Закону України
„Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV
застосовується як джерело права, суд
вказав, що право на виконання судового
рішення є складовою права на судовий
захист, передбаченого статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року (далі
Конвенція), для цілей якої виконання
рішення, ухваленого будь-яким судом,
має розцінюватися як складова частина
судового розгляду (пункт 43). А у справі
„Чіжов проти України" (заява № 6962/02) суд
зазначив, що позитивним обов'язком
держави є організація системи
виконання рішень таким чином, щоб
гарантувати виконання без жодних
невиправданих затримок, і так, щоб ця
система була ефективною і законодавчо,
і практично.

Відповідно до частини першої статті 11
Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. А пунктом
1 частини другої вказаної статті цього
Закону передбачено, що державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленого виконавчим документом і
цим Законом.

Виходячи із наявних матеріалів справи
судом встановлено, що після відкриття
виконавчого провадження (10 вересня 2013
року) державним виконавцем протягом 10
місяців не вживалось жодного заходу по
примусовому виконанню рішення суду і
лише після подання скарги на його дії (21
липня 2014 року) ним було зроблено запит у
відповідні органи щодо майнового стану
боржника, що є свідченням про його
бездіяльність.

За змістом статей 10, 60 Цивільно
процесуального кодексу України (далі
ЦПК України) кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Проте, всупереч принципу змагальності
державним виконавцем не спростовано
доводи скарги, не надано суду доказів,
того, що ним вживались належні заходи
по примусовому виконанню рішення суду.

В свою чергу, відповідно до статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими для виконання на всій
території України.

В той же час, статтею 6 Конвенції
передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі „Горнсбі проти
Греції" від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі „Піалопулос та інші проти
Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Виходячи з вищевикладеного,
розглянувши скаргу в межах заявлених
вимог і на підставі доказів осіб, які
беруть участь у справі суд знаходить,
що вона є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

Але задовольняючи скаргу судом
враховується, те, що за положенням
статті 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України, що є
необхідним втіленням права на
справедливий суд та права на
ефективний засіб юридичного захисту,
які передбачені статтями 6, 13 Конвенції.

Тому, виходячи з конкретних обставин
справи, можливостей реального
поновлення прав заявника, способів
захисту прав, того, що державним
виконавцем під час оскарження його дій
було здійснено відповідний запит щодо
майнового стану боржника необхідно
визнати незаконною його бездіяльність
щодо не вжиття заходів по примусовому
виконанню рішення Бахмацького
районного суду Чернігівської області
від 05 травня 2010 року, що узгоджується з
статтями 6, 13 Конвенції.

При цьому, судом враховується, що
визначений судом спосіб захисту прав
заявника охоплюються заявленими ним
вимогами, що відповідає положенням
статті 11 ЦПК України і є підставою для
часткового задоволення скарги.

Керуючись статтями 383-387 Цивільно
процесуального кодексу України,
Законом України „Про виконавче
провадження" від 21 квітня 1999 року №
606-XIV, суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Бахмацького районного управління
юстиції Чернігівської області
Білогруд Ігоря Миколайовича,
заінтересована особа ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Бахмацького
районного управління юстиції
Чернігівської області Білогруд Ігоря
Миколайовича щодо не вжиття заходів по
примусовому виконанню рішення
Бахмацького районного суду
Чернігівської області від 05 травня 2010
року - незаконною.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Бахмацький районний суд
Чернігівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення ухвали
суду, можуть подати апеляційну скаргу
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області
П.І.
Пархоменко