УХВАЛА

іменем україни

29 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 22 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 9 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 31 жовтня 2005 року
ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10 тис.
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконував
та станом на 29 березня 2013 року має
заборгованість у розмірі 23 001 грн 72
коп., яку позивач просив суд стягнути з
нього на свою користь і понесені судові
витрати.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 22 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 9 липня
2014 року, у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий судовий
розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позовні вимоги є
необґрунтованими та недоведеними,
оскільки надана відповідачем довідка
від імені банку спростовує доводи
позивача про наявність у нього
заборгованості перед банком, зокрема,
за кредитним договором від 31 жовтня 2005
року.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2005 року
ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10 тис.
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки (а. с. 13-14).

Позивач вказував на наявність у ОСОБА_3
перед банком заборгованості за
кредитним договором у сумі 23 001 грн 72
коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження своїх вимог позивач
надав суду розрахунок заборгованості
за кредитним договором станом на 29
березня 2013 року (а. с. 5-12).

У матеріалах справи міститься копія
довідки від 9 квітня 2014 року за підписом
головного бухгалтера ПАТ КБ
«ПриватБанк», відповідно до якої
ОСОБА_3 не має заборгованості перед
банком (а. с. 42).

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
виходили із того, що оскільки зазначена
довідка містить загальну інформацію
про відсутність у ОСОБА_3
заборгованості перед банком, це
свідчить про відсутність у нього
заборгованості і за кредитним
договором від 31 жовтня 2005 року. Проте
такий висновок суду зроблено на
припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, оскільки у матеріалах справи
також міститься наданий банком
розрахунок заборгованості за
кредитним договором, який згідно зі ст.
ст. 58, 59 ЦПК України є належним і
допустимим доказом у такій категорії
справ, мотивів відхилення якого судами
не наведено.

Ухвалюючи рішення, суди не врахували
вимоги ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57-59, 64, 315 ЦПК
України про те, що рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях, а всі
докази оцінюються у сукупності і жоден
з них не має для суду наперед
встановленого значення. При цьому суди
не надали належної оцінки доводам
позивача про те, що надана ОСОБА_3
довідка не містить ідентифікуючих
ознак, які б свідчили про її пряме
відношення до укладеного між сторонами
кредитного договору, дати, станом на
яку відповідач не має заборгованості
перед банком; не з'ясували обставин
того, для чого ця довідка була видана,
чи уповноважена особа, яка підписала
довідку, на вчинення таких дій; не
з'ясували у відповідача наявність
квитанції про сплату кредиту, у зв'язку
з чим дійшли до передчасного
висновку про відмову у задоволенні
позову ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Не з'ясувавши та не встановивши такі
юридично важливі обставини, суди
ухвалили судові рішення на
припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК
України.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, а судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 22 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 9 липня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник Судді:
Б.І. Гулько О.В.
Закропивний А.О. Лесько С.Ф. Хопта