Провадження 2/639/375/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С.М.

за участю секретаря - Ткаченко
К.С., Олійника Я.С., Венглюк Т.В.,
Миколайчик Я.Р., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа:
Харківська міська рада про поновлення
порушеного права та усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою та
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа:
Харківська міська рада про поновлення
порушеного права , усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою та
зобов'язання вчинити певні дії.

У обґрунтування своїх позовних
вимог позивачі посилаються на те, що їм
на праві власності належить по ? частки
будинок АДРЕСА_1 з надвірними
прибудовами , що розташовані на
земельній ділянці площею 350 кв. м.
Згідно рішенню виконавчого комітету
Жовтневої районної ради народних
депутатів Харківської області № 219-41
від 4 листопада 1986 року для установки
дворового туалету було закріплено
земельну ділянку площею 50 кв.м за
рахунок надлишків в домоволодінні
АДРЕСА_2, на якій було побудовано
туалет та дерев'яний паркан.

В лютому 2009 року власником
домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_4 було
самовільно знесений вказаний паркан та
захоплена частина земельної ділянки,
яка була надана на підставі рішення
№ 219-41 виконавчого комітету Жовтневої
районної ради народних депутатів
Харківської області від 4 листопада 1986
року , внаслідок чого позивач ОСОБА_1 з
2009 року позбавлена можливості
користуватися туалетом у зв'язку з тим
, що він знаходяться за загорожею, яку
встановив ОСОБА_4

В 2009 році позивачі звернулися
до Жовтневого виконавчого комітету з
заявою про поновлення межі самовільно
захопленої земельної ділянки .
Внаслідок вказаного звернення
комісією 15.02.2009 року було встановлено
факт порушення межі земельної ділянки
та запропоновано звернутись до суду за
захистом порушених прав. Рішенням
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 27 листопада 2012 року у
задоволенні позову до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою було відмовлено у
зв'язку з тим, що позов пред'явлено до
неналежного відповідача, оскільки на
час розгляду справи в суді власником
домоволодіння АДРЕСА_2 стала ОСОБА_3.

З метою закріплення за собою
вказаної спірної земельної ділянки
площею 50 кв. м. відповідачка ОСОБА_3
розмістила на неї залізобетонні
конструкції, вантажні машини. Позивачі
просять суд поновити їх порушене право
, зобов'язати ОСОБА_3 знести поновлений
нею паркан, поновити межу між
земельними ділянками, на яких
розташовані будинок АДРЕСА_1 та
будинок АДРЕСА_2 , звільнити самовільну
зайняту земельну ділянку площею 50 кв. м
від техніки, залізобетонних
конструкцій та поновити туалет, що
належить ОСОБА_1, а також поновити
паркан.

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та представники позивачів
повністю підтримали позовні вимоги ,
посилаючись на обставини зазначені у
заяві , та наполягали на їх задоволені,
оскільки всі дії щодо самовільного
зайняття спірної земельної ділянки
вчинені сином відповідачки ОСОБА_4, але
відповідальність несе власник
домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_3.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував , посилаючись на їх
безпідставність та необґрунтованість.
При цьому представник відповідача
ОСОБА_6 пояснив суду, що твердження
позивачів та їх представників не
відповідають дійсності, що
підтверджується планом земельної
ділянки в технічному паспорті від 27
лютого 2007 року на ім'я ОСОБА_2 , в якому
під номером літер "Е"та "К" вказані
туалети, планом земельної ділянки в
технічному паспорті від 29 квітня 2008
року на ім'я ОСОБА_1 , в якому під
номером літер "Н" зазначено туалет
площею 1,0 кв. м.

Крім того, у ОСОБА_2 будинок
облаштований туалетом , який вказано
під літером 1-5 на плані, а також у дворі,
на її половині побудовано туалет,
вказані обставини також були
встановлені рішенням Жовтневого
районного суду м. Харкова 27.11.2012 року,
яке набрало законної сили.

Заперечуючи проти
необґрунтованого позову, представник
відповідача ОСОБА_6 посилався на те, що
відповідно земельному законодавству
України земельну ділянку необхідно
спочатку , до виділення іншій особі,
вилучити на законних підставах, а
також змінити конфігурацію ділянки,
визначити її межі та виділити у натурі.
Виділення земельної ділянки власником
землі з порушенням вказаного порядку є
грубим порушенням вимог Земельного
кодексу України, оскільки надання
земельної ділянки іншій особі без
вилучення у особи, яка нею правомірно
користується -заборонено. Підстави для
зупинення права користування
земельною ділянкою , які зазначені в ст.
141 ЗК України , є вичерпними. Такої
підстави, як рішення виконкому про
закріплення земельної ділянки або
його частки за іншою ділянкою,
вказаною нормою матеріального права не
передбачено. Порядок вилучення
земельних ділянок визначено у ст. 149 ЗК
України, і тільки на підставі та
засобом, передбаченим в даній нормі,
органи влади та місцевого
самоврядування мають право діяти. У
відповіді Харківської міської ради
від 5 листопада 2008 року зазначено, що
ніяких документів до рішення
Жовтневого виконавчого комітету від 4
листопада 1986 року не виявлено.

Жовтневий райвиконком не
керувався ст. 141 ЗК України , а тому в
його рішенні № 219-41 від 4 листопада 1986
року і не йде річ про виділ земельної
ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 п . 2
вказаного рішення, на яке посилаються
позивачі як на доказ в обґрунтування
позовних вимог, Жовтневий виконавчий
комітет зобов'язує ОСОБА_2 знести
самовільні побудови та в п. 3
зобов'язує начальника ЖЕВ вказати межі
земельних ділянок між будинком АДРЕСА_2
та будинком АДРЕСА_1.

Позивачами не надано жодних
належних доказів на підтвердження
факту виділення ОСОБА_1 і ОСОБА_2
земельної ділянки, яка виділена у
натурі, її межі, надання кадастрового
номеру. Відповідачка ОСОБА_3
користується земельною ділянкою
площею 1344 кв. м. на законних підставах
відповідно рішенню Жовтневого
районного суду м. Харкова від 5 березня
2009 року та ухвали Жовтневого
районного суду м. Харкова від 3 вересня
2009 року. Паркан побудовано більш як 12
років тому і ніякий паркан, який
належав позивачам, відповідачка не
зносила, та користується земельною
ділянкою в межах вказаних в
правовстановлюючих документах. У
відповіді Комунального підприємства
" Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» від 28 серпня 2008 року
вказано , що обстеженням 29 липня 2008 року
домоволодіння по АДРЕСА_1 порушень меж
земельної ділянки не виявлено.

Окрім того, представник
відповідача ОСОБА_3 зазначив суду, що
позивачами не доведено порушення їх
прав відповідачкою, а саме наявність
на земельній ділянці будь-якої
техніки та залізобетонних
конструкцій.

Належним чином повідомлена третя
особа Харківська міська рада у судове
засідання не з'явилася , про причини
неявки суд не повідомила.

Суд, вислухав пояснення
позивача ОСОБА_1, представників
позивачів, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги позивачів задоволенню
не підлягають , виходячи з наступного.

Відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України ,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як встановлено рішенням
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 27.11.2012 року , яке набрало законної
сили, та підтверджується матеріалами
цивільної справи № 2012/10803/2012 позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками
будинку АДРЕСА_1. Відповідачеві на
підставі рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 5 березня 2009 року,
яке зареєстровано в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно 25 червня 2009 року , належить на
праві власності житловий будинок
АДРЕСА_2 .

Посилаючись на те, що права
позивачів були порушені попереднім
власником житлового будинку АДРЕСА_2 -
сином відповідачки ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулися до суду з
зазначеним вище позовом про поновлення
їх прав до ОСОБА_3 як власника житлового
будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 27.11.2012 року
аналогічний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто
на користь позивачів з ОСОБА_4 моральну
шкоду у розмірі 1000 грн. кожній ,
оскільки суд вважав, що вони довели
спричинення їм моральної шкоди
відповідачем у справі ОСОБА_4, який,
будучи на той час власником будинку
АДРЕСА_2 у січні 2009 року зніс паркан ,
який належав позивачам та встановив
свій , внаслідок чого позивачі не
мають можливості користуватися
туалетом.

Статтею 15 ЦК України передбачено ,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення , невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу , який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, виходячи з
принципу диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених позовних
вимог, на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі .

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Відповідно до ст. 57, ст.. 58 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані на
підставі яких , суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу
України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання
земельної ділянки до встановлення її
меж у натурі (на місцевості), одержання
документа, що посвідчує право на неї, та
державної реєстрації забороняється.

Статтею 120 Земельного кодексу
України передбачено, що у разі набуття
права власності на жилий будинок,
будівлю або споруду, що перебувають у
власності, користуванні іншої особи,
припиняється право власності, право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані ці об'єкти. До особи,
яка набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду
кількома особами право на земельну
ділянку визначається пропорційно до
часток осіб у праві власності жилого
будинку, будівлі або споруди.

З матеріалів справи вбачається, що
власниками будинку АДРЕСА_1 та
будинку АДРЕСА_2 не оформлено спірні
земельні ділянки відповідно до вимог
діючого на той час законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.106 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки має право вимагати від
власника сусідньої земельної ділянки
сприяння встановленню твердих меж, а
також відновленню межових знаків у
випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.

При здійсненні межування власник
земельної ділянки реалізує своє право.
Проте така участь є також обов'язком
кожного із сусідніх власників та
землекористувачів, адже приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж в натурі (на
місцевості) забороняється.

Власники та землекористувачі суміжних
земельних ділянок повинні жити за
правилами добросусідства, тобто
зобов'язані співпрацювати при вчиненні
дій, спрямованих на забезпечення прав
на землю кожного з них, не порушувати
законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103
Земельного кодексу України).

Відмова в погодженні меж
земельної ділянки може перешкодити
іншій особі (сусіду) в оформленні прав
на неї.

Відповідно до ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом,
зокрема: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно ст.107 Земельного кодексу
України основою для відновлення меж є
дані земельно-кадастрової
документації.

З матеріалів справи вбачається, що
земельно-кадастрова документація у
позивачів та у відповідача відсутня,
документи на право власності чи право
користування земельною ділянкою
відсутні. Таким чином, сторони не мають
належно оформленого
землекористування, відповідно до якого
вбачалися б межі земельної ділянки, які
на думку позивачів порушені
відповідачем. Геодезична зйомка
земельної ділянки по АДРЕСА_1 не може
бути відповідно до ст. 58 ЦПК України
належним доказом щодо належності
позивачам земельної ділянки та її
розміру.

Окрім того, позивачами не
доведено порушення їх прав
відповідачкою, а саме наявність на
спірній земельній ділянці будь-якої
техніки та залізобетонних
конструкцій.

Позивачами та їх
представниками у судовому засіданні
не доведені зазначені у позові
обставини, на які позивачі
посилаються як на підставу своїх вимог,
та не підтверджені належними,
допустимими доказами позовні вимоги.

Аналізуючи викладені обставини
та досліджені докази, суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав щодо задоволення
необґрунтованого позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа:
Харківська міська рада про поновлення
порушеного права та усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою та
зобов'язання вчинити певні дії.

Керуючись ст. 5, 6, 10, 57, 60, 88, 208, 209,
21-215 ЦПК України, ст. 15 ЦК України,
ст.ст.103, 106, 107, 120, 125, 152 Земельного
кодексу України , суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С.М.Гаврилюк