Справа № 369/8420/14-ц
Провадження № 4-с/369/66/14
УХВАЛА

Іменем України

27.10.2014
року

м.
Київ

Києво-Святошинський районний суд
Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
скаргою ОСОБА_1 на дії державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції в Київській
області, заінтересовані особи відділ
Державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області,
державний виконавець Євко Ігор
Володимирович, публічне акціонерне
товариство «Банк Форум» про визнання
постанов неправомірними, зобов’язання
вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року заявник звернувся зі
скаргою до суду. Свої вимоги мотивував
тим, що на виконання рішення суду
виданий виконавчий лист про звернення
стягнення на іпотечне майно.
Постановою державного виконавця
відкрито виконавче провадження, але в
порушення вимог закону постанова не
була направлена йому рекомендованим
листом, що порушило його право на
своєчасне оскарження відповідної
постанови. Тому причини пропуску
подачі скарги вважають поважними. В
подальшому виконавцем також були
винесені постанови про стягнення
виконавчого збору та накладення арешту
на майно боржника і оголошення
заборони на його відчуження є
похідними від неправомірно
розпочатого виконавчого провадження.

Просили суд поновити строк для подання
скарги; визнати винесені відділом ДВС
неправомірними постанову про
відкриття виконавчого провадження від
21 лютого 2014 року, постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 04 червня 2014 року, постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 4
червня 2014 року; зобов’язати державного
виконавця відділу ДВС
Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 21 лютого
2014 року, постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору від 04
червня 2014 року, постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 4 червня 2014 року.

При розгляді скарги представниками
скаржника було доповнено
обґрунтування скарги. Вказали, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження була також винесена
виконавцем по виконавчому листу, строк
пред’явлення якого вже сплинув на час
пред’явлення до примусового
виконання. У постанові про відкриття
виконавчого провадження не правильно
найменування стягувача, не містить
ідентифікуючих ознак, місце проживання
іншого боржника ОСОБА_3 З врахуванням
зміни державного виконавця, просив суд
поновити строк для подання скарги;
визнати винесені відділом ДВС
неправомірними постанову про
відкриття виконавчого провадження від
21 лютого 2014 року, постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 04 червня 2014 року, постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 4
червня 2014 року; зобов’язати державного
виконавця відділу ДВС
Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_4
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 21 лютого
2014 року, постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору від 04
червня 2014 року, постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 4 червня 2014 року.

У судовому засіданні представники
ОСОБА_1 доводи скарги підтримали.
Просили задоволити.

У судовому засіданні представник ПАТ
«Банк Форум» проти доводів скарги
заперечував як з підстав
необґрунтованості, так і з підстав
пропущення строку оскарження постанов.
Просив скаргу залишити без розгляду.

У судове засідання державний
виконавець ВДВС Києво-Святошинського
районного управління юстиції
Київської області ОСОБА_4 не з’явився.
Подав суду заяву про розгляд скарги у
його відсутність, проти доводів скарги
заперечував.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України рішення
суду набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

За ст. 368 ЦПК України за кожним судовим
рішенням, яке набрало законної сили,
видається виконавчий лист.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 386 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
– ЦПК України) скарга розглядається у
десятиденний строк у судовому
засіданні за участю заявника і
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, рішення, дія чи бездіяльність
якої оскаржуються.

Відповідно до ст.383,384 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду з скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК України, порушено їх
права чи свободи. Скаргу може бути
подано до суду безпосередньо або після
оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця до
начальника відповідного ВДВС.

При розгляді справи судом встановлено,
що 18 травня 2012 року на виконання
рішення Апеляційного суду Київської
області було видано виконавчий лист
№2-107/11 про звернення стягнення на
іпотечне майно в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором.

Постановою державного виконавця від 28
лютого 2013 року відмовлено у відкритті
виконавчого провадження на підставі
ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
виконавче провадження» строки
пред'явлення виконавчого документа
до виконання перериваються:
пред'явленням виконавчого документа до
виконання; частковим виконанням
рішення боржником; наданням судом, який
видав виконавчий документ, відстрочки
або розстрочки виконання рішення.
Після переривання строку
пред'явлення виконавчого документа до
виконання перебіг строку поновлюється.
Час, що минув до переривання строку, до
нового строку не зараховується. У разі
повернення виконавчого документа
стягувачу у зв'язку з неможливістю в
повному обсязі або частково виконати
рішення строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання після
переривання встановлюється з дня його
повернення, а в разі повернення
виконавчого документа у зв'язку із
встановленою законом забороною щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, а також проведення інших
виконавчих дій стосовно боржника, - з
моменту закінчення дії відповідної
заборони.

За ст. 22 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавчі документи
можуть бути пред'явлені до виконання в
такі строки: інші виконавчі документи -
протягом року, якщо інше не
передбачено законом. Строки, зазначені
у частині першій цієї статті,
встановлюються для виконання судових
рішень - з наступного дня після
набрання рішенням законної сили чи
закінчення строку, встановленого у
разі відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, а в разі якщо
судове рішення підлягає негайному
виконанню, - з наступного дня після його
постановлення.

Оскільки виконавчий документ був
пред’явлений для примусового
виконання, державним виконавцем
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження, строки пред’явлення були
перервані, що підтверджується
відповідними записами на тому суд
приходить до висновку, що виконавчий
документ був пред’явлений до
виконання стягувачем відповідно до
вимог Закону України «Про виконавче
провадження».

21 лютого 2014 року головним державним
виконавцем ВДВС Києво-Святошинського
РУЮ в Київській області Чижиком А.П.
прийнято постанову про відкриття
виконавчого провадження та надано
строк для добровільного виконання
рішення суду.

Дана постанова була направлена
боржнику ОСОБА_1 24 лютого 2014 року, що
підтверджується супровідним листом
№414/9 від 24 лютого 2014 року, що міститься
в матеріалах виконавчого провадження.

Ст. 18 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачені вимоги до
виконавчого документу, зокрема: у
виконавчому документі зазначаються
назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали; дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано
документ; повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер
і серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це
відповідні органи державної влади та
мають відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи
(для фізичних осіб), місцезнаходження
майна боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо; резолютивна частина
рішення; дата набрання законної
(юридичної) сили рішенням; строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання.

Тобто у виконавчому листі зазначаються
дані, які відомі суду чи іншому
органу, що видав виконавчий документ,
які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню.

Ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження» надано право державному
виконавцю з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні
для проведення виконавчих дій
пояснення, довідки та іншу інформацію,
у тому числі конфіденційну; звертатися
до органу (посадової особи), який
видав виконавчий документ, про
роз'яснення змісту документа.

Аналогічна норма закріплена у ст.221 ЦПК
України, за якою якщо рішення суду є
незрозумілим для осіб, які брали участь
в справі, або для державного виконавця,
суд за їхньою заявою постановляє
ухвалу, в якій роз’яснює своє рішення,
не змінюючи при цьому його змісту.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону.

Оскільки виконавчий лист відповідає
вимогам закону щодо його змісту,
зазначено найменування сторін
виконавчого провадження, поданий у
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку, тому
суд приходить до висновку, що державним
виконавцем з дотримання вимог чинного
законодавства винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.
Доводи скарги щодо невідповідності
виконавчого документу вимогам закону,
не зазначення всіх даних, не
відповідність висновку суду та
виданому виконавчому листу, суд вважає
необґрунтованими та спростовуються
матеріалами виконавчого провадження.
Також суд вважає посилання щодо
порушення вимог закону про направлення
постанови про відкриття виконавчого
документу рекомендованим листом не
обґрунтованими та такими, що не
впливають на дотримання виконавцем
вимог при відкритті провадження.

За ст. 27 Закону України «Про виконавче
провадження» у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження
повного виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення. У разі якщо при відкритті
виконавчого провадження державним
виконавцем накладено арешт на майно та
кошти боржника, боржник за погодженням
з державним виконавцем має право у
строк до початку примусового виконання
рішення реалізувати належне йому
майно чи передати кошти в рахунок
повного або часткового погашення боргу
за виконавчим документом. У разі
продажу майна боржника покупець
цього майна повинен внести кошти за
придбане майно на рахунок органу
державної виконавчої служби у строк
до початку примусового виконання
рішення. Після внесення покупцем
коштів арешт з проданого майна
боржника знімається за постановою
державного виконавця.

Ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження» надається право
державному виконавцю накладати арешт
на майно боржника для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом:
винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження; проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.
Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі
предмети. Копії постанови, якою
накладено арешт на майно боржника та
оголошено заборону на його відчуження,
державний виконавець надсилає органам,
що здійснюють реєстрацію майна або
ведуть реєстр заборони на його
відчуження.

Копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим
фінансовим установам або органам,
зазначеним у частині другій цієї
статті, та органам, що ведуть
Державний реєстр обтяжень рухомого
майна. Постанова державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника може
бути оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Ст. 6 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлюються гарантії
прав фізичних і юридичних осіб у
виконавчому провадженні: державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб; державний виконавець
роз'яснює особам, які беруть участь у
виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону.

Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом.

У разі встановлення обґрунтованості
скарги, суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов’язує державного виконавця або
іншу посадову особу ДВС задовільними
вимогу заявника та усунути порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушенні
права та свободи. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову у
задоволенні скарги.

Оскільки чинним законодавством надано
право державному виконавцю накладати
арешт на майно боржника для реального
виконання рішення суду, за рішенням
суду звертається стягнення на іпотечне
майно, доказів отримання постанов,
повідомлень та викликів державного
виконавця боржником в матеріалах
виконавчого провадження відсутні, тому
постанову про арешт кошті майна
боржника та заборони його відчуження
суд визнає неправомірною та
зобов’язує державного виконавця її
скасувати.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до роз’яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ право на звернення до суду є
строковим. Скаргу на рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
може бути подано до суду у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав чи свобод (абзац 2 частини
першої статті 385 ЦПК). Разом з тим
Законом України «Про виконавче
провадження» встановлено спеціальний
порядок обчислення строків звернення
до суду зі скаргою на рішення, дії або
бездіяльність органів державної
виконавчої служби та їх посадових осіб,
який судам і потрібно враховувати, а не
загальний строк, визначений статтею 385
ЦПК. Наприклад, десятиденний строк
обчислюється з моменту одержання
заявником копії відповідної постанови:
про відмову у відкритті виконавчого
провадження (стаття 26 Закону України
«Про виконавче провадження»), про
повернення стягувачу виконавчого
документа (стаття 47 Закону України «Про
виконавче провадження»), про
закінчення виконавчого провадження
(стаття 49), про арешт коштів чи майна
боржника (стаття 57 Закону України «Про
виконавче провадження»), з дня
отримання повідомлення про результати
рецензування оцінки майна боржника
(частина четверта статті 58 Закону
України «Про виконавче провадження»).

З огляду на наведене ОСОБА_1 не
пропустив строк звернення до суду з
відповідною скаргою, оскільки в
матеріалах справи та матеріалах
виконавчого провадження відсутнє
письмове підтвердження вручення
боржнику або його представникам копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження та постанови про арешт
коштів боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

В листі Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення у цивільній
справі» № 24-152/0/4-13 від 28 січня 2013 року
та в Постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» від 13 грудня 2010 року № 3 надано
роз’яснення, що судам необхідно
враховувати, що постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов’язує боржника вчинити певні дії
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір – це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.
Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, яка не виконана самостійно
боржником, є підставою для її
примусового виконання.

В цьому ж пункті постанови пленуму
Вищого адміністративного суду України
«Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» з посиланням на пункт 7 частини
другої статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» зазначається,
що постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку. Також зазначено, що
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на справи з приводу
оскарження постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов’язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також
постановою пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» розтлумачено, що до юрисдикції
адміністративних судів належать
справи про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби, прийнятих (вчинених, допущених)
під час примусового виконання постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов’язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу, як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

Оскільки скаржником ставиться питання
про визнання дій виконавця
неправомірними та зобов’язання
скасувати постанову про стягнення
виконавчого збору, що має розглядатись
в адміністративному порядку та
виключає розгляд даної вимоги в
цивільному порядку, тому вимоги скарги
в цій частині підлягають
закриттю.

На підставі зазначеного та керуючись ч.
З ст. 5 ЦК України, ч. 2 ст. 4, ч. 1, ч. 2 ст. 26,
ч. 1, 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», інформаційним
лист Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 січня 2013 року
за №24-152/0/4-13, ст. ст. 223, 368, 383-387 ЦПК
України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати постанову державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції в Київській області
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 04
червня 2014 року (ВП №42485439) неправомірною
та зобов’язати державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції в Київській області
ОСОБА_4 скасувати постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 04 червня 2014 року.

В частині визнання неправомірною та
зобов’язання скасувати постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 04 червня 2014 року провадження
закрити.

У решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до Апеляційного суду
Київської області через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області протягом п'яти днів з
дня її проголошення.

Суддя