Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя - доповідач Ткаченко Т.Б.
Р і ш е н н я

Іменем України

09 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

Головуючого -
Песоцької Л.І.,

суддів -
Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.,

при секретарі -
Костомановій А.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Волноваського районного суду
Донецької області від 30 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»
або Банк) звернулось з позовом до
ОСОБА_2, просило стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
у сумі 24871 грн.79 коп., яка складається з
заборгованості за кредитом 2318 грн.62
коп., заборгованості по відсотках за
користування кредитом 377 грн.78 коп.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом 2409 грн.48 коп.,
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором 18105 грн.35 коп.,
штрафів в сумі 500 грн. - фіксована
частина та 1160 грн.56 коп. - процентна
складова. Судові витрати 248 грн.71 коп.
покласти на відповідача.

Посилалось на те, що відповідно до умов
укладеного між Банком і відповідачем 25
січня 2008 року договору відповідач
отримав кредит в сумі 2870,11 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з заяви
позичальника та умов надання
споживчого кредиту фізичним особам,
умови якого відповідач не виконав. У
зв'язку з чим виникла зазначена
заборгованість.

Заочним рішенням Волноваського
районного суду Донецької області від 30
квітня 2013 року у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено за
необгрунтованістю.

Не погодившись з рішенням суду і
посилаючись в апеляційній скарзі на
порушення норм матеріального і
процесуального права, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, Банк просить
рішення скасувати частково, ухвалити
нове рішення, яким задовольнити їх
вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності відповідача ОСОБА_2, який
належним чином повідомлений про дату,
час і місце судового розгляду справи,
про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення
повістки.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Чумак С.О. , який просив
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги про стягнення заборгованості за
кредитом, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з частковим задоволенням позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214
ЦПК України, суд вирішує такі питання:
чи мали місце обставини, якими
ґрунтувалися вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (порушення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розділити між сторонами судові витрати
та інше.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог Банку, суд першої інстанції
виходив з того, що кредитним договором
встановлено кінцевий строк повернення
25 січня 2010 року, а до суду позивач
звернувся 9 квітня 2013 року, тобто за
межами трирічного строку позовної
давності.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або його зміни є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Але рішення суду про відмову у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з відповідача на користь
Банку загальної суми заборгованості не
відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.ст.527,530 ЦК України,
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст.627, ст.6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені між ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідні для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнута згода.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 25 січня 2008 року
між закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № DOXRRX83080075,
відповідно до умов якого останньому
надано кредит в сумі 2870,12 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 25 січня
2010 року (а.с.6-25).

Відповідно до умов договору відповідач
повинний був щомісячно здійснювати
погашення заборгованості за кредитом
в період з 20 по 25 число кожного місяця,
щомісячний платіж становить 240 грн.09
коп.

Відповідач, укладаючи договір,
погодився з зазначеними в ньому
умовами, оскільки анкета-заява
позичальника на отримання споживчого
кредиту підписана ним, в тому числі і в
графі щодо погодження з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка» Стандарт) (далі
Умови) та тарифами Банку, про що виразив
свою згоду.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

У зв'язку з порушенням виконання умов
кредитного договору станом на 28
березня 2013 року, у відповідача виникла
заборгованість за кредитом 24871,79 грн, а
саме: 2318,62 грн.17 коп. - заборгованість за
кредитом, 377 грн.78 коп. - заборгованості
по відсотках за користування кредитом,
2409 грн.48 коп. - заборгованості по
комісії за користування кредитом, 18105
грн.35 коп. - пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором,
штрафів в сумі 500 грн. - фіксована
частина та 1160 грн.56 коп. - процентна
складова (а.с.4-5).

Таким чином відповідач неналежним
чином не виконував свої зобов'язання
за кредитним договором.

Згідно ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
даності укладається в письмовій формі.

Відповідно до п.п.5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), які разом з
заявою позичальника та Тарифами
складає кредитно-заставний договір,
термін позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування, винагороди, неустойки -
пені, штрафів за даним Договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років (а.с. 48- 49, 82 -86).

Таким чином, сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності відносно стягнення
заборгованості за кредитом до п'яти
років, що не заборонено ст.259 ЦК України.

Як пояснив представник позивача в
апеляційному суді на момент надання
відповідачу кредиту діяли Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт), якими
передбачено строк позовної давності по
всіх вимогах становить 5 років, які
діяли з вересня 2007 року.

Відповідно до п.1.3 спільного наказу
ПриватБанк - ЗАТ МКБ
«Москомприватбанк» - ЗАТ «А-Банк» від 13
вересня 2007 року № СП -2007 -299 затверджені
в новій редакції типові бланки
договорів: Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) ( додаток № 3.1).

Оскільки на час укладання кредитного
договору між ОСОБА_2 та позивачем, діяли
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), якими передбачено строк
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредиту, винагороди,
неустойки - пені, штрафів тривалістю 5
років, суд першої інстанції помилково
при розгляді справи застосував
загальний строк позовної давності,
передбачений ст.257 ЦК України.

Отже, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору,
у нього утворилась заборгованість у
вищезазначеній сумі, право на
стягнення якої наступило у Банка
відповідно до положень ст.ст. 1050, 1054 ЦК
України.

Як зазначено вище, сторони встановили
строк повернення кредиту по 25 січня 2010
року включно.

Погашення кредитної заборгованості
здійснюється в такому порядку:
щомісяця в період сплати, за який
приймається період з «20» по «25» число
кожного місяця Позичальник повинен
надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 240,09 грн. для
погашення заборгованості за Кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
Умовами (а.с.6).

Таким чином, погашення кредитної
заборгованості та строки чергових
платежів визначено місяцями. Отже,
поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

З матеріалів справи вбачається, що Банк
звернувся до суду з вимогами про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за
кредитом 09 квітня 2013 року, включивши до
позовних вимог як суму заборгованості
по кредиту, так і суму пені, процентів
та винагороди, яка виникла, як
вбачається з розрахунку з 26 лютого 2008
року (а.с.2 - 4).

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості також вбачається, що
відповідач в березні 2009 року та в
квітні 2009 року здійснив платежі, які
зараховані позивачем на погашення
пені.

В п.31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суд України № 5 від 30
березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», враховуючи
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовується й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (ч.1 ст.261 ЦК
України).

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недоотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж починається з
моменту порушення строку його
погашення.

Враховуючи 5-річний термін позовної
давності, що передбачено сторонами в
договорі, вимоги Банку про стягнення
заборгованості по кредиту, відсотків,
винагороди, яка виникла з 26 лютого по 26
березня 2008 року та пені за період з до 28
березня 2012 року задоволенню не
підлягають.

А тому, з відповідача на користь Банку
підлягає стягненню заборгованість за
кредитом, яка виникла з 20 квітня 2008 року
та розрахована позивачем станом на 28
березня 2013 року, та становить: 2099 грн.73
коп. - заборгованості за кредитом (2318,62
грн. - 218,89 грн.), 320 грн.49 грн. -
заборгованості за відсотками (377, 78 грн.
- 57,29 грн.).

При таких обставинах, рішення суду
першої інстанції не може бути визнано
законним і обґрунтованим, а тому на
підставі ст.309 ЦПК України, воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову Банку, та
стягненням з відповідача на користь
Банку заборгованість за кредитом 2099
грн.73 коп., за відсотками 320 грн.49 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання ( п.3 ч.1 ст.611 ЦК
України).

Пунктом 5.1 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) передбачено у випадку
несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, сплату
позичальником Банку пені у розмірі 0,15%
від суми простроченої заборгованості
по кредиту за кожний день прострочки,
але не менше 1 гривні.

Відповідно до наданого Банком
розрахунку, розмір пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором становить 18105 грн.35 коп.

В ході розгляду справи апеляційним
судом представник позивача пояснив, що
відповідно до проведеного розрахунку,
розмір пені в межах річного строку
позовної давності, тобто з 28 березня 2012
року по 28 березня 2013 року становить 388
грн.20 коп., надав до матеріалів справи
відповідну довідку.

Оскільки відповідач не виконав свої
зобов'язання за кредитним договором,
відповідно до вищезазначених норм, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня в межах
річного строку позовної давності в
сумі 388 грн.20 коп.

Пунктом 5.3 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) передбачено, що при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених Договором
більш ніж на 30 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити Банку штраф у
розмірі 500 грн. + 5 відсотків від суми
заборгованості.

Враховуючи положення ст.3 та ст.627 ЦК
України, в яких зафіксовано принцип
свободи договору, який включає й вільне
визначення сторонами умов договору, де
фіксуються взаємні права та обов'язки
учасників, а також положення ст.526,629 ЦК
України, відповідно до яких
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, договір є
обов'язковим для виконання сторонами,
визначена позивачем відповідно до п. 5.3
зазначених Умов, сума штрафів 500 грн. та
1160 грн.56 коп., в загальній сумі 1660 грн. 56
коп. підлягає стягненню з відповідача в
повному обсязі на користь Банку.

При укладенні договору сторони
передбачили і сплату позичальником
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 104
грн. 76 коп. та одноразової винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 460 грн.

Розмір заборгованості з комісії, який
також підлягає стягненню з відповідача
на користь Банку в межах 5-річного
строку позовної давності за період з 20
квітня 2008 року та розрахований
позивачем станом на 28 березня 2013 року,
становить 2199 грн.96 коп. (2409,48 грн. - 209,52
грн.)

До висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги колегія суддів
надходить у зв'язку з тим, що не
повністю погоджується з доводами
апеляційної скарги позивача на
обґрунтування підстав скасування
рішення суду першої інстанції та
задоволення позову в повному обсязі.

При зверненні до суду з позовом позивач
поніс витрати по оплаті судового збору
248 грн.72 коп. ( а.с.1), та при подачі
апеляційної скарги - 124 грн.36 коп. (а.с.39).

Відповідно до положень ст.88 ЦПК
України, у зв'язку з частковим
задоволенням вимог Банку, останньому
підлягають відшкодуванню зазначені
витрати пропорційно задоволеним
вимогам, а саме в сумі 99 грн.99 коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314,316 ЦПК
України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Волноваського
районного суду Донецької області від 30
квітня 2013 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1 на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № DOXRRX83080075 від 25
січня 2008 року, яка виникла станом на 28
березня 2013 року та складається з
заборгованості: за кредитом - 2099
гривень 73 копійки, заборгованості за
відсотками - 320 гривень 49 копійок, з
комісії за користування кредитом - 2199
гривень 96 копійок, пені - 388 гривень 20
копійок, штрафів - 1660 гривень 56 копійок,
та у відшкодування судових витрат 99
гривень 99 копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий :
Л.І. Песоцька

Судді :
Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева