АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1302/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3497/14
Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В.
Доповідач Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 06
жовтня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб
Комунального підприємства «Міжміське
бюро технічної інвентаризації»,
Комунального госпрозрахункового
житлово-експлуатаційного підприємства
«Крюківське», Управління Держкомзему у
м. Кременчуці Полтавської області,
Управління містобудування та
архітектури виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради,
Крюківської районної ради м.
Кременчука Полтавської області,
Кременчуцької міської ради
Полтавської області про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, знесення допоміжних
приміщень, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2014 року ОСОБА_1
звернувся до суду з вказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що йому
на праві власності належать земельні
ділянки з кадастровими номерами
:08:003:0881 та :08:003:0879,
розташовані в районі будинку № 50 по
вул. Бутиріна в м. Кременчуці. Цільове
призначення земельних ділянок -
будівництво гаражу. У зв'язку з тим, що
на вказаних земельних ділянках
розташовані самовільно побудовані
індивідуальні дерев'яні сараї
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
він позбавлений права вільно володіти
та користуватися належними йому
земельними ділянками. За таких
обставин, позивач просив суд
зобов'язати відповідачів усунути
перешкоди у користуванні та повернути
йому зазначені земельні ділянки,
знести індивідуальні дерев'яні сараї з
вказаних земельних ділянок, а також
зобов'язати відповідачів за власний
рахунок відновити стан цих земельних
ділянок та привести їх у придатний стан
для використання за цільовим
призначенням.

Рішенням Крюківського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 жовтня 2014 року в задоволенні
вказаного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
місцевого суду, ОСОБА_1 подав на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

Апелянт вважає рішення суду
таким, що прийняте з грубим порушенням
норм як матеріального так і
процесуального права, зокрема,
посилається на те, що при ухваленні
рішення судом неповно з'ясовані
обставини, які мають суттєве значення
для правильного вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає до задоволення, за наступних
підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_1 отримав право
власності в порядку спадкування після
померлої матері ОСОБА_5 на земельні
ділянки з кадастровими номерами
:08:003:0881 та :08:003:0879,
розташовані за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.
5-10).

Указаній обставині передували такі
події:

На підставі рішення Крюківської
районної ради м. Кременчука від 21.12.2010
року ОСОБА_5 видано державний акт серії
НК № 270924 про право власності на
земельну ділянку :08:003:0881,
розташовану за адресою АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням будівництво
індивідуального гаража (т. 1 а.с. 13).

Також, на підставі рішення Крюківської
районної ради м. Кременчука від 21.12.2010
року ОСОБА_6 видано державний акт серії
НК № 224977 про право власності на
земельну ділянку :08:003:0879,
розташовану за адресою АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням будівництво
індивідуального гаража (т. 1 а.с. 15).

Згідно договору купівлі-продажу від
12.11.2011 року ОСОБА_5 купила у ОСОБА_6
земельну ділянку загальною площею 0,0025
га., :08:003:0879, розташовану за
адресою АДРЕСА_1 (а.с. 16-18).

При розробленні проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, Управління
містобудування та архітектури
Кременчуцької міської ради листом №0396
від 08.07.2010 року повідомляло Крюківську
районну раду м. Кременчука, що на
земельних ділянках, які проектуються
до відведення, знаходяться об'єкти
господарського призначення (дерев'яні
сараї), інформація щодо яких в
управлінні відсутня (т. 1 а.с. 200, 210).

З планів місця розташування
земельних ділянок для будівництва
індивідуальних гаражів по АДРЕСА_1,
вбачається, що на земельних ділянках,
які проектуються до відведення ОСОБА_5
та ОСОБА_6 розташовані дерев'яні сараї
(т. 1 а.с. 121, 198, 206).

Далі судом встановлено, що земельні
ділянки, які на даний час належать
позивачу, були приватизовані з
розташованими на них допоміжними
приміщеннями приналежними до будинку
АДРЕСА_2, який побудовано в 1941 році.
Допоміжні приміщення - сараї літ. Д, д1,
Г, г1, г2, вказані в матеріалах технічної
інвентаризації, проведеної 05.10.1983 року,
і не зазначені як самочинні
(самовільні).

Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13
роз'яснено, що господарсько-побутові
будівлі та споруди у домоволодіннях,
які належать громадянам, що збудовані
до ухвалення Указу Президії Верховної
Ради УССР від 22.01.1979 року "Про боротьбу з
самовільним будівництвом
господарсько-побутових будівль" і при
їх технічній інвентаризації не
відображені в матеріалах
інвентаризації як самовільні - не
відносяться до категорії самовільних.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.11.2011 року № 14-рп/2011 встановлено, що
в аспекті конституційного звернення
положення пункту 2 статті 10 Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" від 19 червня 1992 року N
2482-XII ( 2482-12 ) зі змінами необхідно
розуміти так, що власники квартир
дво- або багатоквартирних житлових
будинків та житлових приміщень у
гуртожитку, незалежно від підстав
набуття права власності на такі
квартири, житлові приміщення, є
співвласниками допоміжних приміщень
у будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою.

Отже, постає очевидним факт існування
допоміжних приміщень господарського
призначення на земельних ділянках
позивача, проте відсутні відомості
щодо прав власності на ці приміщення
саме у відповідачів.

Тому, відмовляючи в задоволенні позову,
місцевий суд вірно виходив з того, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження факту, що вказані ним
відповідачі самочинно побудували
сараї на його земельних ділянках, а
також про те, що саме з вини таких
відповідачів він не може
використовувати належні йому земельні
ділянки, оскільки спірні допоміжні
приміщення належать на праві
користування наймачам та власникам
квартир будинку АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд
за клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Однак, позивач не скористався своїм
правом залучити в якості
співвідповідачів усіх наймачів та
власників квартир будинку АДРЕСА_2.

Разом з тим, апеляційна скарга не
містить нових фактів чи засобів
доказування, які б спростували
висновки суду першої інстанції.
Наведені в ній доводи не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування місцевим судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи, тому
підстав для її задоволення немає,
оскільки з наданих позивачем
документів не вбачається вини
відповідачів у порушенні прав позивача
і тому позовні вимоги є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 58-60, 61
ЦПК України обов'язок доказування та
подання доказів покладається на
сторони. Кожна сторона повинна довести
суду ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, належними та
допустимими доказами. Доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини та
надано їм належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 06
жовтня 2014 року судовою колегією не
встановлено.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1
ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 06
жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ..

Головуючий суддя : /підпис/
Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Пікуль В.П.
/підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області
_______________ Панченко О.О.