Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Київського
національного університету ім. Т.Г.
Шевченка до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Міністерства оборони України, третя
особа - служба у справах дітей
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації, про стягнення
заборгованості та виселення

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 22 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26
березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року Київський
національний університет
ім. Т.Г. Шевченка звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Міністерства оборони України про
стягнення заборгованості та виселення,
обґрунтовуючи вимоги тим, що починаючи
з 1995 року між університетом та
Міністерством оборони України було
укладено ряд договорів (Договір № 135
від 22 грудня 1997 року; Договір про
підготовку спеціалістів від 11
вересня 1995 року; Договір № 67 від 24 липня
2006 року) та додаткових угод до них про
підготовку спеціалістів та про надання
у тимчасове користування приміщень
Міністерству оборони України.

Відповідно до підпункту 2.3.1. пункту 2.3.
Договору № 67 від 24 липня 2006 року,
університет зобов'язався тимчасово
поселити особовий склад Міністерства
оборони України у АДРЕСА_1.

Плата за надані у тимчасове
користування приміщення, відповідно до
п. 3.1 Договору, має проводитись
самостійно через бухгалтерію
університету проживаючими
військовослужбовцями.

Звільнення наданих приміщень мало
відбутися у тримісячний термін після
закінчення терміну дії Договору, тобто
у тримісячний термін після 27 жовтня 2008
року. Проте, у належний термін особовий
склад Міністерства оборони не звільнив
надані приміщення.

Окрім вищезазначеного Договору 22
грудня 1997 року було укладено Договір №
135 про підготовку спеціалістів.

Також, з метою урегулювання ситуації,
що склалася з сім'ями
військовослужбовців, було укладено
Додаткову угоду № 303/44/09 від 19 серпня 2009
року.

Відповідно до розділу 2 зазначеної
додаткової угоди Міністерство оборони
України зобов'язалося після введення в
експлуатацію житлового будинку по
АДРЕСА_2 вивільнити та передати
університету житлові кімнати в
студентському АДРЕСА_1, зайняті 10
сім'ями військовослужбовців у тому
числі звільнених у запас або відставку
(п. 2.1.). Згідно п. 2.2. Міністерство
зобов'язалося протягом 2010 року
провести відселення решти сімей
військовослужбовців, які проходять
військову службу, і передати
університету вивільнені житлові
кімнати в студентському АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 2.3.
додаткової угоди, до кінця 2011 року
Міністерство мало провести відселення
всіх сімей військовослужбовців,
звільнених у запас, або відставку, і
передати університету вивільнені
житлові кімнати у студентському
АДРЕСА_1.

Військовослужбовці були заселені до
АДРЕСА_1 на підставі списку
військовослужбовців на заселення
АДРЕСА_1, затвердженого заступником
міністра оборони України.

Зокрема, сім'я ОСОБА_4 у складі двох
осіб, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були
заселені до кімнат НОМЕР_1 та НОМЕР_2
АДРЕСА_1, на підставі вищезазначених
договорів 21 серпня 2000 року. Відповідачі
проживають у двох кімнатах, одна з яких
має два ліжко - місця, а друга - три.

На час їх заселення розмір і порядок
оплати було врегульовано наказом
ректора від 21 березня 2006 року № 184-32
«Про оплату за користування
гуртожитками Університету». 13 травня
2011 року наказом ректора Університету №
370-32 «Про оплату за користування
гуртожитками університету» тарифи на
проживання було змінено та встановлено
у розмірі 420 грн за одне ліжко-місце на
місяць. Відповідачами плата за
гуртожиток вносилася несвоєчасно та не
у повному обсязі.

Посилаючись на указані обставини та те,
що починаючи із 1 січня 2012 року
університет не має жодних договірних
відносин з Міністерством оборони
України, а отже, відсутні і підстави,
які б надавали право на проживання у
гуртожитках сім'ям
військовослужбовців, позивач просив
суд виселити відповідачів із займаних
кімнат гуртожитку 1 та стягнути із них
суму боргу за весь період проживання у
гуртожитку у розмірі 55 545, 15 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 22 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 26
березня 2014 року, позов задоволено.
Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із кімнат
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 АДРЕСА_1. Стягнуто із
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Київського
національного університету ім. Т.Г.
Шевченка суму боргу у розмірі 55 545, 15
грн. Вирішено питання про судові
витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

У справі встановлено, що починаючи з 1995
року між університетом та
Міністерством оборони України було
укладено ряд договорів (Договір № 135
від 22 грудня 1997 року; Договір про
підготовку спеціалістів від 11 вересня
1995 року; Договір № 67 від 24 липня 2006 року)
та додаткових угод до них про
підготовку спеціалістів та про надання
у тимчасове користування приміщень
Міністерству оборони України.

Відповідно до підпункту 2.3.1. пункту 2.3.
Договору № 67 від 24 липня 2006 року,
університет зобов'язався тимчасово
поселити особовий склад Міністерства
оборони України у АДРЕСА_1.

Також, з метою урегулювання ситуації,
що склалася з сім'ями
військовослужбовців, було укладено
додаткову угоду № 303/44/09 від 19 серпня 2009
року.

Відповідно до розділу 2 зазначеної
додаткової угоди Міністерство оборони
України зобов'язалося після введення в
експлуатацію житлового будинку по
АДРЕСА_2 вивільнити та передати
університету житлові кімнати в
студентському АДРЕСА_1, зайняті 10
сім'ями військовослужбовців у тому
числі звільнених у запас або відставку
(п. 2.1.). Згідно п. 2.2. Міністерство
зобов'язалося протягом 2010 року
провести відселення решти сімей
військовослужбовців, які проходять
військову службу, і передати
університету вивільнені житлові
кімнати в студентському АДРЕСА_1.
Відповідно до п. 2.3.
додаткової угоди, до кінця 2011 року
Міністерство мало провести відселення
всіх сімей військовослужбовців,
звільнених у запас, або відставку, і
передати університету вивільнені
житлові кімнати у студентському
АДРЕСА_1.

Військовослужбовці були заселені до
АДРЕСА_1 на підставі списку
військовослужбовців на заселення
АДРЕСА_1, затвердженого заступником
міністра оборони України.

Зокрема, сім'я ОСОБА_3 у складі двох
осіб, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були
заселені до кімнат НОМЕР_1 та НОМЕР_2
АДРЕСА_1, на підставі вищезазначених
договорів 21 серпня 2000 року. Відповідачі
проживають у двох кімнатах, одна з яких
має два ліжко-місця, а друга - три.

Встановивши ті обставини, що строк дії
додаткової угоди від 19 серпня 2009 року,
якою встановлювалася правові підстави
зайняття відповідачами спірних жилих
приміщень до кінця 2011 року, закінчився,
суд першої інстанції, із висновками
якого погодився апеляційний суд,
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що користування ними спірною жилою
площею після закінчення такого строку
є протиправним.

Підстав скасування оскаржуваних
судових рішень, передбачених
ч. 2 ст. 324 ЦПК України, у цій
частині не вбачається.

Як вбачається із матеріалів справи,
плата за користування гуртожитком
АДРЕСА_1 визначалася наказами
ректора університету від 21
березня 2006 року № 184-32, 30 грудня 2009 року
№ 871-32, від 11 травня 2011 року
№ 36532, та становила у період до 1 січня
2010 року 110 грн у місяць за одне
ліжко-місце, зайняте мешканцями, які не
є співробітниками університету, та
членами їхніх сімей; із 1 січня 2010 року
по 1 червня 2011 року - 282 грн, а із
1 червня 2011 року - 402 грн.

Згідно п. 3.2. Додаткової угоди № 303/44/09
від 19 серпня 2009 року у разі зміни цін і
тарифів на житлово-комунальні послуги
та енергоносії університет може
змінювати розмір оплат за проживання у
гуртожитку з обов'язковим
попередженням про це мешканців не менш
ніж за місяць на підставі наказу
ректора.

Доказів інформування відповідачів
щодо підвищення розміру плати за
проживання у гуртожитку до 282 грн у
місяць за одне ліжко-місце на підставі
наказу від 30 грудня 2009 року № 871-32
матеріали справи не містять,
обґрунтованість нарахування боргу за
період із 1 січня 2010 року по 1 червня
2011 року виходячи із указаної
ставки плати за проживання у
гуртожитку судами не перевірено. Не
перевірено належним чином доводи
апелянта про те, що він не повідомлявся
і про наступне підвищення розміру
оплати.

Судами не з'ясовано обставин, за яких
збільшилася вартість послуг, що
надаються у гуртожитку вищого
навчального закладу (комунальні
послуги, обслуговування обладнання
гуртожитку, дезінфекція, дератизація,
дезінсекція, поточний ремонт
гуртожитку, прання та поновлення
білизни тощо) саме особам, які не є
студентами, аспірантами чи
докторантами у гуртожитках
університету, враховуючи те, що
наказом ректора від 11 травня 2011 року №
36532 розмір плати за проживання у
гуртожитку підвищено до 402 грн у місяць
за одне ліжко-місце лише для указаної
категорії осіб.

Крім того, наданий позивачем
розрахунок заборгованості із оплати за
проживання у гуртожитку не містить
деталізації прострочених платежів за
періодами, у яких змінювався розмір
такої плати (за який платіжний період
виник борг, у якому розмірі та у зв'язку
з дією якого розміру плати за
проживання у гуртожитку, конкретно за
кожен період, враховуючи різні тарифи
за різні періоди ).

Враховуючи допущені судами порушення,
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню у частині стягнення
заборгованості із оплати за проживання
у гуртожитку із передачею справи у цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 22 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 26 березня 2014 року скасувати у
частині вирішення позову Київського
національного університету
ім. Т.Г. Шевченка до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Міністерства оборони України
про стягнення заборгованості, справу у
цій частині передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 22
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 26
березня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Мартинюк

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук