АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/52/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3124/14
Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П. Я.
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Омельченко Л.М., Петренка В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу ФОП ОСОБА_5

на рішення Карлівського районного суду
Полтавської області від 08 вересня 2014
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
та ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

14.01.2014 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ФОП ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
моральної шкоди. Свої вимоги
обгрунтовує тим, що він з 16.06.2011 р. по
30.11.2011 р. згідно строкового трудового
договору, зареєстрованого в
Карлівському центрі зайнятості за №
6 від 16.06.2011 р., та з 01.06.2012 р. по
24.09.2012 р. згідно строкового трудового
договору, зареєстрованого в
Карлівському центрі зайнятості за №
38 від 05.06.2012 р., працював у
фізичної особи - підприємця ОСОБА_5
трактористом-машиністом
сільськогосподарського виробництва.
При звільненні з ним не було проведено
розрахунок за виконану роботу. Просив
суд стягнути всього з відповідача на
свою користь заборгованість по
заробітній платі в сумі 28 042,67 грн.,
кошти за невикористану відпустку в
сумі 200,94 грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 2 087,00 грн. та моральну шкоду 6 000
грн.

14.01.2014 р. ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до ФОП ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
моральної шкоди. Свої вимоги
обгрунтовує тим, що він з 01.06.2012 р. по
24.09.2012 р. згідно строкового трудового
договору, зареєстрованого в
Карлівському центрі зайнятості за №
39 від 05.06.2012 р., працював у
фізичної особи - підприємця ОСОБА_5
трактористом-машиністом
сільськогосподарського виробництва.
При звільненні з ним не було проведено
розрахунок за виконану роботу. Просив
суд стягнути з відповідача на свою
користь заборгованість по заробітній
платі в сумі 11 418,29 грн., кошти за
невикористану відпустку в сумі 49,12 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 1 102,00
грн. та моральну шкоду 3 000 грн. (а.с. 43-47).

Ухвалою Карлівського районного суду
Полтавської області від 22.04.2014 р.
цивільні справи об»єднані в одне
провадження (а.с. 96).

03.09.2014 р. ОСОБА_2 подав заяву про
збільшення позовних вимог, просив
стягнути з ФОП ОСОБА_5 на свою користь
заборгованість по заробітній платі в
сумі 11 418,29 грн., кошти за невикористану
відпцстку в сумі 49,12 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 25 346,00 грн. та
моральну шкоду 3 000,00 грн. (а.с.148).

03.09.2014 р. ОСОБА_1 подав заяву про
збільшення позовних вимог, просив
стягнути з ФОП ОСОБА_5 на свою користь
заборгованість по заробітній платі в
сумі 28 0428,67 грн., кошти за
невикористану відпцстку в сумі 200,94
грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 58 9536,00 грн. та моральну шкоду 6
000,00 грн. (а.с.149).

Рішенням Карлівського районного суду
Полтавської області від 08 вересня 2014
року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
фізичної особи -підприємця ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди-
задволено частково.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_1, на користь
ОСОБА_1, 1969 року народження,
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 9 725,27 грн., компенсацію за
невикористану щорічну відпустку - 200,94
грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку 32 505 грн., що в сумі
становить 42 431,21 грн., а також
відшкодування за завдану моральну
шкоду у розмірі 850 грн.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_1, на користь
ОСОБА_2, 1977 року народження,
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 4 363,27 грн., компенсацію за
невикористану щорічну відпустку - 49,12
грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку 25 346 грн., що в сумі
становить 29 758,39 грн., а також
відшкодування за завдану моральну
шкоду у розмірі 850 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій
частині - відмовлено.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_1, на користь
держави судовий збір у розмірі 721,89 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ФОП
ОСОБА_5 просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог позивачів, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення і
неправильне застосування норм
матеріального права, а саме вказує на
те, що постановою ст. слідчого СВ
Карлівського РВ УМВС України в
Полтавській області кримінальне
провадження за заявами позивачів
закрите за відсутністю в діях ОСОБА_5
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 175 КК України, крім
цього, позивачі у день звільнення не
працювали та з вимогою про проведення
розрахунку до нього не зверталися, тому
відсутні підстави для задоволенння
позову.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
16.06.2011 р. ОСОБА_1 прийнятий на роботу
трактористом машиніста с/г
виробництва, трудовий договір № 6
від 16.06.2011 р. зареєстровано Карлівським
центром зайнятості ( а.с.11).

30.11.2011 р. ОСОБА_1 звільнений з роботи за
згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП
України, засвідчено печаткою та
підписом головного спеціаліста
Карлівського центра зайнятості та
приватного підприємця ОСОБА_5 (а.с.12).

01.06.2012 р. ОСОБА_1 прийнятий на роботу
трактористом машиніста с/г
виробництва, трудовий договір № 8
від 02.06.2012 р. зареєстровано Карлівським
центром зайнятості (а.с.12) та а.с. 47-48
матеріалів кримінального провадження.

24.09.2012 р. ОСОБА_1 звільнений з роботи за
власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП
України, засвідчено печаткою та
підписами директора Карлівського
центру зайнятості та приватного
підприємця ОСОБА_5 (а.с.12).

01.06.2012 р. ОСОБА_2 прийнятий на роботу
трактористом машиніста с/г
виробництва, трудовий договір № 9
від 01.06.2012 р. зареєстровано Карлівським
центром зайнятості (а.с.58).

24.09.2012 р. ОСОБА_2 звільнений з роботи за
власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП
України, засвідчено печаткою та
підписами директора Карлівського
центра зайнятості та приватного
підприємця ОСОБА_5 ( а.с.58).

Згідно п.3 форми трудового договору між
працівником і фізичною особою,
укладених між позивачми та
відпвідачем, фізична особа-підприємець
зобов'язується оплачувати працю
працівника у розмірі мінімальної
заробітної плати на місяць. Розмір
заробітної плати визначається за
згодою сторін, але не нижче законодавчо
встановленого розмірі мінімальної
заробітної плати (а.с. 16).

ФОП ОСОБА_5 не виплачував ОСОБА_7
заробітну плату за період з 16.06.2011 р. по
30.11.2011 р. включно та з 01.06.2012 р. по 24.09.2012
р. та ОСОБА_2 - з 01.06.2012 р. по 24.09.2012 р.

З копії протоколу № 16-30-21/71 від 29.10.2013 р.,
складеного державним інспектором
праці, вбачається, що при проведенні
перевірки стану дотримання вимог
законодавства України про працю у ФОП
ОСОБА_5 встановлено, що в 2011-2012 р.р. ФОП
ОСОБА_5 обліку виконаної працівниками
роботи та обліку витрат на заробітну
плату не вів. Книги обліку по
заробітній платі, табелі обліку
робочого часу працівників за
відповідний період на перевірку надані
не були. У 2011-2012 р.р. в даного підприємця
працювало два найманих працівники
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 21), що є порушенням
вимог ст. 30 Закону України «Про оплату
праці», якою передбачено, що
роботодавець зобов'язаний забезпечити
достовірний облік виконуваної
працівником роботи і бухгалтерський
облік витрат на оплату праці у
встановленому порядку.

Задовольняючи позови частково, міцевий
суд виходив з того, що в діях
відповідача вбачаються грубі
порушення законодавства про працю при
звільненні позивачів з роботи.

Як встановила колегія суддів, такий
висновок місцевого суду є вірним,
оскільки суд дійшов його після повного,
всебічного та об"єктивного з"ясування
фактичних обставин справи, прав та
обов"язків сторін в даних
правовідносинах, з правильним
застосуванням норм матеріального
права.

Як вбачається із матеріалів справи, між
позивачами та відповідачем були
укладені трудові договори, які
регулюють правовідносини між
працівником та фізичною
особою-підприємцем, згідно форми,
затвердженої наказом Міністерства
праці та соціальної полиітики України
від 08.06.2001 р. № 260, та які були
зареєстровані у Карлівському
районному центрі зайнятості. Отже,
виниклі трудові правовідносини
підпадають під дію ст. 24-1 КЗпП України
та регулюються Порядком реєстрації
трудового договору між працівником і
фізичною особою, яка використовує
найману працю, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України 08.06.2001 р. № 260 ( у
редакції наказу Міністерства праці та
соціальної політики України 14.10.2010 №
320), зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.06.2001 р. за № 554/5745.
Таким чином, трудовий договір між
працівником та фізичною особою є
окремим видом трудових правовідносин,
укладення та розвірвання якого
врегульовано спеціальним
законодавством,

Пункт 8 вказаного Порядку… передбачає,
що у разі закінчення строку трудового
договору або припинення його дії
достроково в трудовому договорі
фізична особа робить запис про
підстави його припинення з посиланням
на відповідні статті Кодексу законів
про працю України, про що строни
сповіщають центр зайнятості, який
зареєстрував договір.

Пункт 9 цього Порядку … передбачає, що
відповідальна особа центру зайнятості
протягом трьох робочих днів знімає
трудовий договір з реєстрації, про що
робить відповідний запис у книзі
реєстрації трудових договорів.

Як вбачається із п. 17 укладених
договорів від 16.06.2011 р. та від 01.06.2012 р.
між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та укладеного
договору від 01.06.2012 р. між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 вказані трудові договори були
розірвані сторонами у їх присутності,
тобто безпосередньо у присутності
працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно п. 3 трудового договору між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 16.06.2011 р. фізична
особа зобов»язується оплачувати працю
працівника у розмірі мінімальної
заробітної плати на місяць.

Згідно п. 3 трудових договорів від
01.06.2012 р. фізична особа зобов»язується
оплачувати працю працівника у розмірі
1 107,13 грн. на місяць.

Згідно змін та доповнень до трудового
договору між працівником і фізичною
особю від 02.07.2012 р. п. 3 вказаних трудових
договорів викладено у такій редакції: «
фізична особа-суб»єкт підприємцицької
діяьності зобов»язується оплачувати
працю працівника у розмірі 1 115,22 грн.
на місяць».

Порушення відповідачем вимог
законодавства про працю
підтверджується протоколом про
адміністративне правопорушення від
29.10.2013 р., складеним головним державним
інспектором праці ОСОБА_8 відносно
ОСОБА_5 про вчинення адміністративного
правопорушення за ст. 41 ч.1 КУпАП (а.с.
66-67).

Згідно постанови про закриття
кримінального провадження від 26.12.2013 р.,
в ході проведення досудового слідства
встановлено, що відповідно до
інформації, наданої Пенсійним фондом
України в Карлівському районі
Полтавської області та Карлівської
об»єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області, ФОП
ОСОБА_5 сплачував податки із
нарахованої заробітної плати
працівників, тому не було встановлено
факту безпідставної невиплати
заробітної плати найманим працівникам
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з боку ФОП ОСОБА_5, в
діях останнього відсутні ознаки складу
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК
України (а.с. 160-161 матеріалів
кримінального провадження).

Проте, сам факт сплати відповідачем
податку із нарахованої заробітної
плати працівників не є належним та
допустимим доказом виплати
безпосередньо працівникам заробітної
плати. Відповідач не надав на
підтвердження факту виплати
заробітної плати первинних фінансових
документів, а саме платіжних
відомостей про нарахування та
отримання її працівниками тощо.

Як вбачається із протоколів допиту
свідка ОСОБА_10, директора Карлівського
районного центру зайнятості, та
ОСОБА_11, головного спеціаліста відділу
взаємодії з роботодавцями
Карлівського районного центру
зайнятості, зняття з реєстрації
трудових угод посвідчує час
припинення трудових відносин, на
момент зняття з реєстрації трудових
угод невідомо про заборгованість по
заробітній платі перед працівником
(а.с.83-85,86-88 матеріалів кримінального
провадження), отже не повідомлення
позивачами при знятті трудових
договорів з реєстрації у центрі
зайнятості про існуючу заборгованість
по заробітній платі не має правового
значення в частині вирішення спору, сам
факт підписання сторонами трудового
договору про його розірвання та зняття
з реєстрації не свідчить про
проведення з працівниками повного
розрахунку при звільненні.

Доводи відповідача про те, що в його
діях відсутній склад злочину за ч. 1 ст.
175 КК України, не спростовують факт
неотримання позивачами заробітної
плати згідно укладених трудових
договорів. Факт сплати відповідачем
податку із нарахованої заробітної
плати працівників не доводить факт
отримання працівниками заробітної
плати.

Доводи відповідача про те, що у день
звільнення позивачі не працювали, з
вимогою про розрахунок до нього не
зверталися, тому відсутні підстави для
задоволення позову, не заслуговують на
увагу, оскільки мало місце зняття з
реєстрації трудових договорів у
центрі зайнятості за участю сторін.

Відповідачем не оспорюються
визначенені місцевим судом ні розмір
заборгованість по заробітній платі, ні
розмір компенсації за невикористані
щорічні відпустки, ні розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

Щодо розміру стягнутої з відповідача
на користь кожного позивача моральної
шкоди 850 грн., то колегія суддів вважає,
що цей розмір моральної шкоди є
обгрунтованим та визначений у
відповідності до вимог ст.237-1 КЗпП
України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
- залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1,
313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Карлівського районного суду
Полтавської області від 08 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

С у д д і: