Справа № 454/1394/14
Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/5003/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Сокальського районного суду
Львівської області від 21 травня 2014 року
про відмову у відкритті провадження у
справі,-

В С Т А Н О
В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою суду
відмовлено у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до Держави
Україна в особі Державного
казначейства України, третя особа на
стороні відповідача Галицький
районний суд м. Львова про
відшкодування моральної шкоди на
підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2
Вважає її незаконною, постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з неправильним
встановленням обставин, які мають
значення для справи.

Просить ухвалу скасувати, справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду. Мотивує тим, що
ухвала не ґрунтується на законі,
суперечить принципу верховенства
права. Мотиви ухвали суперечать
рішенню Конституційного Суду України
№112-рп від 03.10.2001 року. Не враховано, що
позивач не оскаржує дії судді при
постановленні судового рішення, а
просить про відшкодування шкоди
нанесеної незаконними діями органу
державної влади. Суддя зобов'язаний був
застосувати норми Конституції України,
як норму прямої дії і розглянути
позовну заяву по суті. Відмовляючи у
відкритті провадження у справі, суддя
повинен був вказати норми закону, які
забороняють направляти або судам
розглядати позовну заяву до Держави
Україна про стягнення моральної шкоди
в результаті протиправних дій судді
Галицького районного суду м. Львова, що
спричинило приниження честі, гідності,
ділової репутації позивача. Вважає, що
суд мав розглянути його позовну заяву
по суті, захистити його конституційні
права гарантовані ст.56 Конституції
України або на підставі ст.40
Конституції України вказати в рішенні,
що його права не порушувались.

Сторони в судове засідання не
з"явились, належно повідомлені про
розгляд справи за апеляційною скаргою,
про що до справи долучено розписки про
отримання судових повісток. Колегія
суддів вважає, що розгляд справи
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
можна проводити у відсутності
учасників процесу та згідно вимог ч.2
ст.197 ЦПК України - без здійснення
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 звернувся з позовом до Держави
Україна в особі Державного
казначейства України, третя особа на
стороні відповідача Галицький
районний суд м. Львова про стягнення
моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн.,
нанесеної в результаті протиправних
дій судді Галицького районного суду м.
Львова , які полягали у поверненні
листом від 05.01.2010 року його скарги
від 22.12.2009 року, та листом від 25.02.2010
року, надісланої повторно скарги від
19.02.2010 року на бездіяльність
прокуратури Львівської області, що
спричинило приниження честі, гідності,
ділової репутації та позбавило доступу
до правосуддя з підстав не
передбачених законом і порушило права,
визначену ст. ст. 40, 55 Конституції
України. Його адміністративний позов
до прокуратури Львівської області про
визнання незаконною бездіяльності при
розгляді заяви про злочин від 07.03.2009
року також по суті не був розглянутий,
оскільки 12 лютого 2013 року Вищим
Адміністративним судом України за
наслідками розгляду його касаційної
скарги залишено без змін ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2010 року
- якою за його апеляційною скаргою
скасована постанова Львівського
окружного адміністративного суду
Львівської області від 12.03.2010 року із
закриттям провадження у справі з
підстав, що справа не підлягає розгляду
в порядку адміністративного
судочинства. З врахуванням вказаних
судових рішень та внаслідок
повернення скарг на бездіяльність
прокуратури суддею Галицького
районного суду - позбавлений доступу
до правосуддя, чим спричинено моральну
шкоду про стягнення якої з Держави
звернувся з позовом.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд послався на роз»яснення
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 8 від 13.06.2007 року «Про
незалежність судової влади», за
змістом якої - виключне право перевірки
законності та обгрунтованості судових
рішень має відповідний суд, згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Судом також враховано положення ст.ст.
62, 126, 129 Конституції України, за змістом
яких судді при здійсненні правосуддя
незалежні й підкоряються лише закону,
вплив на них у будь-який спосіб
забороняється, а також однією з
основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, установлених законом.

Відповідно до зазначених положень
Конституції, судові рішення і,
відповідно, дії або бездіяльність
судів (суддів) з питань здійснення
правосуддя (пов'язаних з підготовкою й
розглядом справ у судових інстанціях)
можуть оскаржуватись у визначеному
порядку до суду вищої інстанції, а не в
інший суд першої інстанції.

Однак з правильністю такої позиції
суду при винесенні оскаржуваної ухвали
колегія суддів не погоджується.

Враховуючи наведені вище мотиви позову
та позовні вимоги ОСОБА_2 - його вимоги
про відшкодування моральної шкоди не
пов»язані з винесенням суддею
Галицького районного суду м. Львова
відповідного процесуального
документу, право на оскарження якого
передбачено нормами процесуального
права.

Суд не врахував, що Пленум Верховного
Суду України в п. 2 постанови № 2 від
12.06.2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» зазначив, що
відповідно до положень статей 55, 124
Конституції України та ст. 3 ЦПК кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушень,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі суддя перевіряє,
зокрема, чи вимога особи належить до
цивільної юрисдикції загальних судів
та чи вимога, яку заявила особа, носить
правовий характер .

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що відмовляючи
у відкритті провадження у справі,
судом не враховано зазначені вище
норми процесуального права, в тому
числі наведені вище Конституційні
норми, а також те, що вимогу про
відшкодування моральної шкоди
позивач не пов»язує з винесенням судом
неправомірного, на його думку, рішення,
оскарження якого передбачено
процесуальним законом, що в кінцевому
призвело до неправильного вирішення
питання.

Враховуючи, що апелянт просить
скасувати ухвалу суду та направити
справу для продовження розгляду, а
розгляд такої не розпочату по причині
винесення оскаржуваної ухвали, то
апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково.

Ухвалу суду першої інстанції
необхідно скасувати і передати
питання відкриття провадження у справі
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.. 303, 304, п.4 ч.1 ст. ст.. 312, 313,
п.2 ч.1 ст. 314, ст. 315, ст. 317ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Ухвалу Сокальського районного суду
Львівської області від 21 травня 2014
року скасувати і передати на новий
розгляд для вирішення питання
відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді