Справа № 482/961/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 липня 2014 року
м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд
Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Ітріна М.В.,

при секретарі Андреєвій Ю.В., за участю
позивача ОСОБА_1, її представника
ОСОБА_2, представника третьої особи
ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,
розглядаючи у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Нова Одеса
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, треті особи без самостійних
вимог: Бузька сільська рада
Новоодеського району Миколаївської
області і ОСОБА_4, про визнання заповіту
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом до відповідача.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_6. Як
спадкоємець першої черги звернулась до
нотаріальної контори для успадкування
майна належного батьку.

Однак з'ясувалось, що 16 січня 2006 р. її
батько, склав заповіт на ім'я своєї
дружини ОСОБА_5, який посвідчено
секретарем Бузької сільської ради
Новоодеського району Миколаївської
області, яким заповів відповідачу на
випадок своєї смерті, зокрема, земельну
ділянку площею 13,22 га, що призначена для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва і
розташована на території Бузької
сільської ради Новоодеського району
Миколаївської області.

Зазначила, що перед посвідченням
спірного заповіту, а саме, з 27
грудня 2005 р. по 13 січня 2006 р. батько
знаходився на лікуванні у
неврологічному відділенні
Новоодеської центральної районної
лікарні з діагнозом «церебральний
атеросклероз артеріальною
гіпертензією». Гостре порушення
мозкового кровообігу, з лівосторонньою
геміплегією, бульбарним синдромом і
дизартрією. При виписці з лікарні у
нього був відсутній рух в лівій руці та
нозі і він не міг розмовляти.

Отже вважає, що на час складання
заповіту, тобто 16 січня 2006 р., батько
будучи тяжко хворим не міг розуміти
значення своїх дій та керувати ними,
чим відповідач і скористалася.

Посилаючись на вказану обставину,
статті 203 і 215, ч. 1 ст. 225 ЦК України
просила визнати недійсним спірний
заповіт.

У судовому засіданні позивач цивільний
позов підтримала та просила його
задовольнити.

Відповідач будучи неодноразово
своєчасно та належним чином
повідомленою про час і місце розгляду
справи у судове засідання не з'явилася.
Про причини неявки суду не повідомила.

Третя особа - ОСОБА_4 не
заперечував проти задоволення вимог
позивача, яка доводиться йому рідною
сестрою, посилаючись на те, що батько
мав намір порівну поділити належне
йому майно між ним, сестрою і
відповідачем, яка була його дружиною і
доглядала за ним останні десять років.

Третя особа - сільська рада
представника до суду не надіслали, але
надали суду письмову заяву, в якій не
визначили свою правову позицію щодо
заявлених вимог, а справу просили
розглянути за відсутності їх
представника.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника, третьої особи, покази
свідків, дослідивши обставини справи і
перевіривши їх письмовими доказами,
оцінивши досліджені в судовому
засіданні докази, суд приходить до
висновку, що позов задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
і встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.
Бузьке Новоодеського району
Миколаївської області помер - ОСОБА_6 (а.
с. - 44).

Право на успадкування майна
померлого за законом мали його дружина
- ОСОБА_5, тобто відповідач у справі, та
його діти, донька - ОСОБА_1 і син - ОСОБА_4,
відповідно позивач і третя особа у
справі (а. с. - 45-50).

У передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України
строк, а саме, 8 грудня 2009 р., позивач
ОСОБА_1 звернулася до приватного
нотаріуса Новоодеського районного
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_7 із заявою про прийняття
спадщини після смерті батька (а.
с. - 38).

В той же час, з підстав визначених
ч. 3 ст. 1268 ЦК України відповідач ОСОБА_5
звернулася 1 липня 2010 р. до цього ж
приватного нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини, який в цей же день
видав відповідачу свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, що
складається із земельної ділянки
площею 13,22 га, що призначена для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва і розташована на території
Бузької сільської ради Новоодеського
району Миколаївської області (а. с. - 51,
52, 54, 56, 57, 61).

Третя особа - ОСОБА_4, який є сином
спадкодавця із заявою про успадкування
майна після смерті батька до нотаріуса
не звертався.

Отже спір між сторонами виник з
приводу успадкування майна померлого
відповідачем за заповітом, який
позивач просить визнати недійсним з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України право
на заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю.

Статтями 1235, 1236 ЦК України передбачено,
що заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього
з цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин. Він може без
зазначення причин позбавити права на
спадкування будь-яку особу з числа
спадкоємців за законом. У цьому разі ця
особа не може одержати право на
спадкування. Заповідач має право
охопити заповітом права та обов'язки,
які йому належать на момент складення
заповіту, а також ті права та обов'язки,
які можуть йому належати у майбутньому.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

16 січня 2006 року ОСОБА_6 склав
заповіт, за яким на випадок своєї
смерті зробив розпорядження, а саме,
заповів дружині ОСОБА_5 земельну
ділянку площею 13,22 га, що призначена для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва і
розташована на території Бузької
сільської ради Новоодеського району
Миколаївської області, земельну
ділянку розміром 0,19 га, призначену для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, а також
мотоцикл МТ - 10-38, 1978 р. випуску
(а. с. - 8, 57).

Вказаний заповіт посвідчено
секретарем виконавчого комітету
Бузької сільської ради Новоодеського
району Миколаївської області ОСОБА_8

За правилами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Позивачем суду не надано жодного
доказу, які би свідчили про те, що в
момент здійснення заповіту ОСОБА_6 з
приводу наявної на той час хвороби не
усвідомлював своїх дій та не керував
ними.

Так, судом з'ясовано, що
спадкодавець не перебував на обліку у
лікаря психіатра з приводу психічної
хвороби. Дійсно у період з 27 грудня 2005 р.
по 13 січня 2006 р. він знаходився на
стаціонарному лікуванні у
неврологічному відділенні
Новоодеської центральної районної
лікарні Миколаївської області з
діагнозом: церебральний атеросклероз з
артеріальною гіпертензією, хронічна
недостатність мозкового кровообігу
III ступеню, а також гострим порушенням
мозкового кровообігу, на момент
доставки у лікарню, з лівосторонньою
геміплегією, бульварним синдромом і
дизартрією.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка
працює лікарем-невропатологом
районної лікарні суду пояснила, що на
день виписки з лікарні стан здоров'я
ОСОБА_6 значно покращився. Він
впізнавав рідних і знайомих та розумів
суть питань, що йому задають і
відповідав на них кивком голови або
словами так чи ні.

Свідок ОСОБА_10, яка на той час працювала
лікарем терапевтом Бузької сімейної
амбулаторії суду пояснила, що після
виписки ОСОБА_6 з лікарні у січні
місяці 2006 р. вона його відвідувала. В
нього був обмежений рух в кінцівках
лівої руки і ноги, але він впізнавав її
та дружину та говорив короткими
фразами або відповідав на запитання
кивком голови.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що 16 січня
2006 р., вона як секретар сільської ради у
присутності свідків посвідчила
заповіт у приміщенні житлового будинку
спадкодавця, де прийшла за викликом
його дружини. Мова ОСОБА_6 була
порушена, але він міг розмовляти і
розумів її. Підтвердив намір укласти
заповіт, в якому власноручно
розписався. На час укладення заповіту і
до дня смерті ОСОБА_6 був психічно
врівноваженою людиною і не мав проявів,
що викликали сумнів у його психічному
стані.

Викладене підтверджується висновком
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 23 травня 2014 р., з якого
видно, що ОСОБА_6 будь яким психічним
захворюванням на протязі свого життя
не страждав. Станом на 16 січня 2006 р. міг
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, а наявні у нього на той
час неврологічні та сердечно-судинні
захворювання не могли вплинути на його
волевиявлення в момент складання
заповіту (а. с. - 125).

Таким чином, вимоги статей 1247, 1251,
1257 ЦК України щодо форми і змісту
заповіту та волевиявлення заповідача
секретарем сільської ради порушені не
були.

Крім того, як позивач (ОСОБА_1), так
і третя особа (ОСОБА_4) суду пояснили, що
уже в квітні місяці 2006 р. спілкувалися з
батьком, стан здоров'я якого значно
покращився.

Між тим судом з'ясовано, що 19 квітня 2006
року і 15 серпня 2006 року ОСОБА_6
уклав нотаріально посвідчені договори
дарування, якими передав в дар дружині
ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1, а
також земельну ділянку площею 0,19 га. що
призначена для обслуговування цього
житлового будинку, яка була зазначена у
спірному заповіті ( а. с. - 19, 21).

Викладене лише свідчить про те, що
після укладення спірного заповіту
ОСОБА_6 не тільки не змінив свої наміри
щодо його укладення, а й підтвердив
свою волю вказаними договорами.

Наведене свідчить про те, що
позивач не довела той факт, що при
складанні оспорюваного заповіту
ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх
дій і не міг керувати ними, а відтак, то
й відсутні правові підстави щодо
задоволення позовних вимог.

Суд вважає безпідставними і не
бере до уваги свідчення ОСОБА_11 про те,
що в травні місяці 2014 р. зі слів свідка
укладеного заповіту ОСОБА_12 їй стало
відомо, що за ОСОБА_6 розписалась у
заповіті інший свідок ОСОБА_13 рукою
ОСОБА_6

Так, незважаючи на сприяння судом
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи покази ОСОБА_11 не були
підтверджені позивачем належними та
допустимими доказами, зокрема, допитом
свідків заповіту, явку яких у судове
засідання позивач не забезпечила.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту
посвідченого 16 січня 2006 року
секретарем виконавчого комітету
Бузької сільської ради Новоодеського
району Миколаївської області ОСОБА_8,
за яким ОСОБА_6 на випадок своєї смерті
заповів дружині ОСОБА_5 земельну
ділянку площею 13,22 га, що призначена для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва і
розташована на території Бузької
сільської ради Новоодеського району
Миколаївської області - відмовити, за
недоведеністю.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Новоодеський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий