АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 29 серпня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Деснянської районної в місті Києві
державної адміністрації, третя особа
Орган опіки та піклування Деснянської
районної в місті Києві державної
адміністрації про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,
визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивачка
звернулася із зазначеним позовом, на
обґрунтування якого зазначила, що 04
березня 2010 року відділом приватизації
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації було видано
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в рівних долях ОСОБА_1
та ОСОБА_2

Зазначаючи, що на час
приватизації ОСОБА_2 не був
зареєстрований за вищевказаною
адресою, є інвалідом 2-ої групи,
перебував у психоневрологічному
інтернаті та за ним не збережено право
на квартиру, посилаючись на положення
ст.ст. 3, 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ст. 32 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», просила визнати недійсним
свідоцтво про право власності на житло
від 04 березня 2010 року та визнати право
власності на вищевказану квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а.с. 1-13, 41)

Відповідач та третя особа проти
позову заперечували.(а.с. 54-59)

Рішенням Деснянського районного суду
міста Києва від 29 серпня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
(а.с.71, 73-75)

В апеляційній скарзі позивачка
просила рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі. На обґрунтування скарги
зазначила, що суд не звернув уваги на
норми матеріального права та обставини
справи, якими були обґрунтовані
заявлені вимоги.(а.с. 77-78)

Особи, які беруть участь у справі до
суду не прибули, про час та місце
розгляду справи були сповіщені
встановленим порядком про що у справі є
докази.(а.с. 84-88)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ст.77, ч. 2 ст.
305 ЦПК України, колегія суддів визнала
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія дійшла висновку,
що скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що
розпорядженням Деснянської районної у
місті Києві державної адміністрації
від 12 грудня 2003 року № 1406 призначено
ОСОБА_1 опікуном над сином ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який рішенням
Деснянського районного суду міста
Києва від 14 жовтня 2003 року визнаний
недієздатним.(а.с. 28)

16 липня 2008 року ОСОБА_1 діючи від
себе та як опікун ОСОБА_2 заявила про
приватизацію квартири разом із сином в
рівних долях. При цьому за довідкою
ОСОБА_2 зазначений зареєстрованим за
вказаною адресою з 12 червня 1972 року, 15
березня 2007 року знятий з реєстрації в
будинок - інтернат для психічно хворих.
(а.с. 25-26, 32-33)

Розпорядженням Деснянської
районної у місті Києві державної
адміністрації від 01 грудня 2009 року №
1083, наданий дозвіл на приватизацію
АДРЕСА_1, де на недієздатного ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 буде приватизовано Ѕ
частина вищевказаної квартири.(а.с. 27)

04 березня 2010 року відділом
приватизації Деснянської районної у м.
Києві державної адміністрації було
видано свідоцтво про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 в рівних долях
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.3-4)

Доводи позивачки із посиланням
на ст. 32 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», як підставу позбавлення
ОСОБА_2 права на частину квартири
колегія суддів відхилила, оскільки
ОСОБА_2 у встановленому законом порядку
(шляхом приватизації) набув право
власності на частину квартири, а його
тимчасове перебування в будинку -
інтернаті для психічно хворих не є
підставою для визнання свідоцтва
недійсним і позбавлення ОСОБА_2 права
власності.

Тому, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позову.

Апелянтом не надано доказів
порушень судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, які б могли бути визнані
підставою для скасування
оскаржуваного судового рішення.

Інші доводи скарги не
спростовують цих висновків суду, а тому
колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 29 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/13321/2014

Головуючий у першій інстанції
ШевчукО.П.

Унікальний номер 754/2580/14-ц

Доповідач Левенець Б.Б.