Справа №577/1329/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Кравченко В. О.Номер
провадження 22-ц/788/1946/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 47
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Шевченка В. А. , Маслова
В. О.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційними
скаргами підприємства облспоживспілки
Конотопський ринок та ОСОБА_3

на рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 03 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
підприємства облспоживспілки
Конотопський ринок, Конотопської
міської ради, треті особи: Управління
Держземагенства у Конотопському
районі, виконавчий комітет
Конотопської міської ради, про
усунення перешкод у користуванні
власністю та відшкодування моральної
шкоди,

в с т
а н о в и л а:

12 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що
вона є власником цілого вбудованого
нежитлового приміщення, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, який успадкувала
після смерті батька.

Вказаний майновий комплекс
розташований на території
Конотопської міської ради Сумської
області. У 2012 році вона як новий
власник з метою оформлення права на
користування земельною ділянкою
звернулась з відповідною заявою до
Конотопської міської ради. Рішенням 26-ї
сесії Конотопської міської ради 6-го
скликання від 21 листопада 2012 року було
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по АДРЕСА_1.

При розробці проекту з'ясувалося, що
межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 та
вул. Батуринська, 24, які межують між
собою, не визначені, відомості
технічного паспорту та відділу
архітектури щодо земельної ділянки по
АДРЕСА_1 не співпадають, у зв'язку з чим
виготовлення проектної документації
було відтерміновано до з'ясування
дійсних даних.

Рішенням міської ради від 30 листопада
2013 року продовжено наданий дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки по
АДРЕСА_1.

На її пропозиції до ПО Конотопський
ринок щодо визначення меж земельних
ділянок останній відреагував тим, що
самовільно встановив огорожу - паркан,
чим повністю заблокував вхід до її
будівлі і пошкодив відмощення
фундаменту її приміщення, а також
виготовлену продукцію (пам'ятник
замовника). Таким чином вона була
позбавлена можливості здійснювати
підприємницьку діяльність, у зв'язку з
чим їй довелось зупинити своє
виробництво з 08 серпня 2013 року та
звільнити працівників. З цього приводу
нею були подані скарги і заяви до
міжрайонної прокуратури, Президента
України та відділу містобудування та
архітектури Конотопської міської ради,
які повідомили про необхідність
вирішення конфлікту в судовому
порядку. Неправомірні дії
підприємства-відповідача завдали їй
як суб'єкту підприємницької діяльності
матеріальної шкоди, яку вона оцінила в
30000 грн. - не отриманий дохід за III
квартал 2013 року, виходячи з доходу за II
квартал 2013 року.

Крім того, їй було завдано моральної
шкоди, оскільки у зв'язку з повним
блокуванням входу до приміщення
працівники не змогли потрапити на
робочі місця, і вона, знаходячись на 9-му
місяці вагітності, змушена була їхати
з м. Києва до м. Конотоп для з'ясування
ситуації. Неправомірні дії вплинули на
стан її здоров'я, вона стала
знервованою, постійно відчувала
роздратованість, порушився сон, так як
вона не мала можливості врегулювати
вказану ситуацію з відповідачем.
Неправомірними діями підприємства
було завдано шкоди її діловій
репутації, так як вона не мала
можливості виконати взяті на себе
зобов'язання за замовленнями на
виготовлення продукції. Розмір
моральної шкоди оцінила в 10 000 грн.

Підприємство користується земельною
ділянкою по вул. Батуринська, 24 на
підставі Державного акту на право
постійного користування землею від 14
листопада 1996 року, серія CM №00003,
земельна ділянка використовується за
цільовим призначенням, межі земельної
ділянки, згідно листа Державної
інспекції сільського господарства в
Сумській області №3969 від 16 вересня 2013
року, не встановлені на місцевості,
однак підприємство зазначає, що
огорожа встановлена відповідно до
наданого йому права користування
земельною ділянкою, а тому нічого
змінювати воно не зобов'язане.

Посилаючись на положення ч. 1 ст.317, ч. 1
ст.320, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст.391 ЦК України
щодо права власника майна на
володіння, користування та
розпорядження своїм майном,
використання майна для здійснення
підприємницької діяльності,
непорушності права власності, заборони
протиправного позбавлення цього
права чи обмеження у його здійсненні;
щодо права вимагати усунення перешкод
у здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, просила
зобов'язати підприємство
облспоживспілки Конотопський ринок не
чинити їй перешкод у користуванні
власністю - цілим вбудованим
нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1;
зобов'язати відповідача демонтувати
незаконно встановлену огорожу-паркан
за вказаною адресою, стягнути з
відповідача на її користь 30 000 грн.
матеріальної шкоди та 10 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди;
визнати Державний акт на право
постійного користування землею серії
СМ №00003, виданий 14 листопада 1996 року,
недійсним; визначити межі земельної
ділянки по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 2-6).

27 грудня 2013 року позивачка зменшила
позовні вимоги, заявивши їх без вимог
про відшкодування майнової шкоди (а.с.
50-52, т.1).

15 квітня 2014 року позивачка подала до
суду заяву про зменшення позовних
вимог, в яких просила зобов'язати
підприємство облспоживспілки
Конотопський ринок не чинити перешкод
у користуванні власністю - цілим
вбудованим нежитловим приміщенням по
АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача
демонтувати незаконно встановлену
огорожу-паркан за адресою: АДРЕСА_1 та
не встановлювати нову без погодження з
нею як з власником будівлі та
землекористувачем; стягнути з
підприємства облспоживспілки
Конотопський ринок на її користь 10 000
грн. на відшкодування моральної шкоди
(т.І, а.с. 249-251).

В заяві від 2 жовтня 2014 року представник
позивачки просила відшкодувати судові
витрати в сумі 5800 гр. за правову
допомогу та 462,97 гр. транспортних витрат
(а.с.20-23, т.2).

Ухвалою суду від 25 березня 2014 року
залучене до участі в справі третьою
особою, що не заявляє самостійних
вимог, управління Держземагенства в
Конотопському районі (а.с.162, т.1).

Ухвалою суду від 7 травня 2014 року
залучений до участі в справі виконком
Конотопської міської ради (а.с.253, т.1).

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду від 03 жовтня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Зобов'язано підприємство
облспоживспілки Конотопський ринок
усунути перешкоди ОСОБА_3 у
користуванні її власністю - цілим
вбудованим нежитловим приміщенням,
розташованим по АДРЕСА_1, шляхом
облаштування в паркані, що проходить
вздовж будівлі, проходу до вхідних
дверей зазначеного приміщення
розміром, достатнім для того, щоб двері
приміщення відкривалися і закривалися
з дотриманням будівельних та
протипожежних норм і правил.

Стягнуто з підприємства
облспоживспілки Конотопський ринок на
користь ОСОБА_3 500 грн. на
відшкодування моральної шкоди і
понесені нею судові витрати загальною
сумою 4334 грн. 04 коп.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі підприємство
облспоживспілки Конотопський ринок,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вказує, зокрема, що судом першої
інстанції не взято до уваги, що при
встановлені паркану по вул.
Батуринській, 24 підприємством була
встановлена хвіртка, яка дає
можливість позивачу користуватись
правом вільного проходу до її
майнового комплексу через територію
ринку, адже ОСОБА_3 має і інший основний
вхід до майнового комплексу зі сторони
АДРЕСА_1.

Крім того, судом не взято до уваги, що
вже декілька років ОСОБА_3 з метою
здійснення підприємницької діяльності
користується земельною ділянкою, яка
надана у постійне користування
підприємству відповідно до Державного
акту на право постійного користування
землею від 14 листопада 1996 року. За
вказану земельну ділянку
підприємством щомісяця у
встановленому законодавством розмірі
сплачується земельний податок,
підприємство постійно несе збитки,
сплачуючи податок на земельну ділянку,
яку використовує в своїй діяльності
ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
просить рішення суду в частині
зобов'язання відповідача усунути
перешкоди позивачу у користуванні
власністю змінити, виклавши
резолютивну частину в зазначеній
частині рішення наступним чином:
зобов'язати відповідача не чинити
перешкод у користуванні власністю -
цілим вбудованим нежитловим
приміщенням по АДРЕСА_1; зобов'язати
відповідача демонтувати незаконно
встановлено огорожу - паркан та
заварені залізні ворота за адресою:
АДРЕСА_1 та не встановлювати нову
огорожу без погодження з власником
будівлі та землекористувачем ОСОБА_3 В
іншій частині рішення суду просить
залишити без змін.

При цьому зазначає, що суд першої
інстанції фактично змінив її вимоги,
оскільки нею заявлялися вимоги про
зобов'язання відповідача демонтувати
встановлену огорожу та заварені ворота
за адресою АДРЕСА_1. Враховуючи
погоджені межі земельних ділянок саме
по стіні будівлі її майнового
комплексу, вважає, що межова споруда -
паркан повинен встановлюватися по межі
до будівлі, а не перед нею, де
передбачений вхід до її ізольованого
приміщення згідно плану будівлі.

Також позивач вважає помилковим
рішення суду в частині відмови щодо
демонтування заварених залізних воріт
відповідача, оскільки вони
перешкоджають їй обслуговувати
приміщення та користуватися земельною
ділянкою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
представників сторін, які підтримали
свої скарги з мотивів, в них викладених,
та вважають кожен необґрунтованою
скаргу іншої сторони, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивачки
є необґрунтованою, а апеляційна скарга
відповідача підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
вчиняє навмисні неправомірні дії, що
потягли за собою порушення прав
позивача, огорожа, побудована
відповідачем, перешкоджає позивачу у
користуванні власністю, оскільки
робить відчинення дверей приміщення
неможливим, що заподіяло їй і моральну
шкоду.

Суд також прийшов до висновку, що
задоволення позову в частині
демонтування заварених залізних воріт,
які перешкоджають під'їзду через
земельну ділянку відповідача до іншої
стіни будівлі позивача буде порушенням
прав відповідача і не сприятиме в
подальшому можливому вирішенню
питання користування чужою земельною
ділянкою.

Проте такі висновки суду не повністю
відповідають обставинам справи та
вимогам матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач - підприємство
облспоживспілки Конотопський ринок
користується земельною ділянкою по
вул. Батуринська, 24 в м. Конотоп площею
1, 68 га на підставі Державного акту на
право постійного користування землею
серії СМ № 000034 від 14 листопада 1996 року,
реєстраційний номер в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею № 34, виданого на
підставі рішення Конотопської міської
ради від 2 липня 1996 року № 213. Земля була
виділена спільному підприємству
«Конотопський ринок» для використання
за цільовим призначенням (а.с.156 - 160,
220-224, т.1, т.2, а.с.57).

Відповідач є власником Сіннного ринку,
розташованого по вул. Батуринській, 24 в
м. Конотопі на підставі договору
купівлі-продажу від 14 листопада 1996 року
№ п-98/03-16, укладеного між Фондом
комунального майна Конотопської
міської ради та спільним підприємством
«Конотопський ринок» (а.с.216-219, т.1, а.с. 57,
т.2).

Рішенням виконавчого комітету
Конотопської міської ради від 2 липня
1996 року № 213 «Про затвердження
матеріалів інвентаризації земель
підприємств і організацій міста»
згідно виконаних робіт по встановленню
зовнішніх меж землекористувань та в
зв'язку з уточненими даними площ
земельних ділянок затверджені
технічні звіти по інвентаризації
земель, в тому числі по вул.
Батуринській, 24 «Сінний ринок» СП
Конотопський ринок площею 16813 кв. м.

З технічного звіту по встановленню
зовнішніх меж земельної ділянки
Сінного ринку спільного підприємства
«Конотопський ринок» вбачається, що
ці межі встановлені на місцевості, в
тому числі межа, яка розмежовує ділянки
сторін, проходить по стіні будівлі,
належної позивачці, яку узгодив з
іншими співвласниками приміщень по
АДРЕСА_1 в 2008 році і її батько ОСОБА_7
(а.с. 173-174, 185 - 186, 206-215, т.1)

21 червня 2011 року позивачка отримала
свідоцтво про право власності на
спадщину за законом після смерті
батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року, на ціле вбудоване нежитлове
приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_1.
В свідоцтві про право на спадщину
зазначено, що згідно
правовстановлюючого документу,
загальна площа вбудованого
нежитлового приміщення складає 145, 2 кв.
м; згідно Витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 14
червня 2011 року № 30278505, загальна площа -
231, 2 кв. м (самочинно приєднана частина
будівлі «А-1» (квартира № 7), в зв'язку з
чим збільшилась площа), належного
померлому ОСОБА_7 на підставі свідоцтва
про право власності, виданого 7 липня 2005
року виконкомом Конотопської міської
ради, зареєстрованого в Конотопському
МБТІ за № 720 15 липня 2005 року, РПВН 11400771
(т. 1, а.с. 80, 81, 111, 182, т. 2, а. с. 24).

7 квітня 2011 року позивачка
зареєстрована як фізична особа
-підприємець (а.с.119, т.1).

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 08 грудня 2011
року за позовом ОСОБА_3 до Конотопської
міської ради встановлено факт
належності на праві приватної
власності нежитлових приміщень, а саме:
цеху, побутової кімнати та комори
загальною площею 86 кв. м, що розташовані
в цілому вбудованому нежитловому
приміщенні по АДРЕСА_1, ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
вказане нежитлове приміщення в порядку
спадкування (а.с.83).

31 жовтня 2012 року позивачка
зареєструвала право власності на
вказане приміщення на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом і на підставі рішення суду від 8
грудня 2011 року (а. с. 84, т. 1).

Рішенням 26-ї сесії 6-го скликання
Конотопської міської ради від 21
листопада 2012 року надано дозвіл для
виготовлення проектів землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 для обслуговування
приміщення цеху (т.І, а.с.175-183).

Згідно рішення 39-ї сесії 6-го скликання
Конотопської міської ради від 30 жовтня
2013 року поновлено раніше надані
дозволи на розробку проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок на чотиримісячний термін (т. І,
а.с. 184, 120).

З технічного паспорту на вказану
будівлю, матеріалів інвентаризаційної
справи вбачається, що вхід до одного з
приміщень (№ 1 площею 67, 5 кв. м)
вбудованого цілого нежитлового
приміщення, належного позивачці,
розташований з боку земельної ділянки,
що перебуває у постійному користуванні
підприємства облспоживспілки
Конотопський ринок на підставі
Державного акта на право постійного
користування землею (т.1, а.с. 71-79, 112-118, 124,
127, 156-160, т.2, а.с.25-31).

За результатами перевірки питань
дотримання сторонами земельного
законодавства Державною інспекцією
сільського господарства в Сумській
області встановлено, що підприємство
облспоживспілки Конотопський ринок
використовує за цільовим призначенням
земельні ділянки житлової та
громадської забудови Конотопської
міської ради загальною площею 2,52 га:
вул. Батуринська, 24 - площа земельної
ділянки 1,68 га, пл. Конотопських дивізій,
23 - площа земельної ділянки 0,61 га; вул.
Б.Хмельницького - площа земельної
ділянки 0,23 га.

Позивачка використовує земельну
ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,588 га, межі
якої не встановлені та
правовстановлюючі документи на неї
відсутні, в зв'язку з чим їй 5 липня 2013
року видано припис про усунення
порушень земельного законодавства (т.І,
а.с. 121, 122, 127, 225-235, 253-255).

Згідно листа від 19 серпня 2013 року
відділу містобудування та архітектури
Конотопської міської ради, паркан (з
фундаментом або без фундаменту) є
межовою спорудою, а не будівлею, тобто
норми ДБН, на які посилається ОСОБА_3,
не можуть застосовуватись до паркану, і
вказаний відділ не надає дозволи на
встановлення парканів як окремих
об'єктів, не надавав дозвіл і на
встановлення зазначеного у зверненні
позивачки паркану (т.І, а.с.123).

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема, і
припинення дії, яка порушує право.

Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України
власникові належать право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.320 ЦК України
власник має право використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 386 ЦК України, держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

За приписом ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

З огляду на зазначені положення закону,
власник вправі звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

Ч.1 ст.1167 ЦК України передбачає, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно ч. 1 ст. 92 ЗК України право
постійного користування земельною
ділянкою - це право володіння і
користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку.

Згідно ч. 2 ст. 103 ЗК України власники та
землекористувачі земельних ділянок
зобов'язані не використовувати
земельні ділянки способами, які не
дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 120 ЗК України
передбачають, що у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

У разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду фізичними
або юридичними особами, які не можуть
мати у власності земельних ділянок, до
них переходить право користування
земельною ділянкою, на якій
розташований жилий будинок, будівля
або споруда, на умовах оренди.

За приписом ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У статті 11 ЦПК України закріплено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи, правовстановлюючі документи на
земельну ділянку, на якій знаходиться
нежитлове приміщення, належне
позивачці, у неї відсутні, земельна
ділянка у встановленому законом
порядку їй не відводилась (а.с. 125, т.1).

Звертаючись з позовом до суду про
захист права власності, позивачка
фактично доводила її право
користування земельною ділянкою
відповідача для того, щоб мати вільний
доступ до належного їй приміщення та
вхід до нього.

Обраний позивачкою спосіб захисту
свого, як вона вважає, порушеного права,
не є належним відповідно до положень
ст. 16 ЦК України, оскільки його
застосування порушить права
відповідача як титульного
землекористувача земельною ділянкою,
яке підтверджується Державним актом на
право постійного користування землею,
по якій має намір проходити до свого
приміщення позивачка, тобто
користуватися на власний розсуд чужою
земельною ділянкою, на що у неї право
відсутнє.

Частково задовольняючи позов, суд не
врахував і ту обставину, що право
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 власниками розташованого на
ній приміщення належним чином не
оформлене, позивачка не зверталась до
відповідача і за встановленням
земельного сервітуту.

Таким чином, висновок суду про
наявність правових підстав для
часткового задоволення позову про
зобов'язання відповідача облаштувати
в паркані, що проходить вздовж будівлі,
прохід до вхідних дверей приміщення
позивачки, тобто шляхом фактичного
надання позивачці права користування
земельною ділянкою відповідача у
вигляді вільного проходу по його
земельній ділянці до дверей, які
фактично виходять на земельну ділянку
відповідача, є необґрунтованим.

При цьому суд зробив суперечливі
висновки в рішенні суду: вважаючи, що
належним способом відновлення
порушеного права позивачки буде
облаштування в паркані, що встановив
відповідач і проходить вздовж будівлі
позивачки, проходу до вхідних дверей, в
той же час зазначив, що вимога про
заборону облаштування паркану без
згоди позивачки та демонтування
заварених в'їзних воріт задоволенню не
підлягають, оскільки позивачка
безкоштовно використовує земельну
ділянку, яка знаходиться в
користуванні позивача, що буде
порушенням прав відповідача.

В той же час зобов'язанням відповідача
відновити в паркані прохід до дверей
позивачки суд фактично узаконив її
право такого безкоштовного
користування земельною ділянкою
відповідача.

Позивачка не спростувала доводів
відповідача про те, що підприємство,
встановлюючи спірний паркан,
облаштувало в ньому хвіртку, яка
дозволяє заходити з території ринку до
території, на якій знаходиться її
приміщення, та того, що під'їзд до цього
приміщення мається з боку вулиці
Вирівської, і позивачка фактично
обладнала інший вхід з боку вулиці
Вирівської до свого приміщення.
Вказані обставини підтверджуються і
фотознімками приміщення позивачки та
облаштованого відповідачем паркану
(а.с.198 - 200, т.1).

З огляду на зазначене є безпідставними
доводи позивачки про те, що вона не має
можливості потрапити до свого
ізольованого приміщення інакше, як
через двері, доступ до яких обмежений
парканом відповідача, та про те, що і
заварені відповідачем металеві ворота
позбавляють її доступу до іншої стіни
її приміщення для її обслуговування,
оскільки її користування вказаними
дверима та доступ до приміщення з іншої
сторони залежать від наявності права
користування земельною ділянкою
відповідача.

Облаштування відповідачем паркану не з
приєднанням його до стіни приміщення
позивачки, а на певній відстані від
стіни, не є порушенням межі між
ділянками і прав позивачки, оскільки
паркан встановлений на земельній
ділянці відповідача.

Позивачка не спростувала і доводів
відповідача про те, що вона як суб'єкт
підприємницької діяльності не
укладала з відповідачем договору про
надання послуг по обслуговуванню
торгівельного місця, виготовляючи
пам'ятники, розставляла свою продукцію
на земельній ділянці відповідача, за
користування якою він сплачує податок,
що підтверджується наданими
відповідачем доказами, зокрема, фото
(а.с. 132-142, 196-200, 242-246, т.1).

Доводи позивачки про те, що її батько,
придбавши будівлю, набув права
користування своєю земельною ділянкою
на підставі ст. 30 ЗК України, який діяв
до 2002 року, також є безпідставними,
оскільки таке право могло бути набуте
лише в межах ділянки, якою користувався
попередній власник будівлі, і зовнішню
межу якої її батько погодив саме по
стіні належної йому будівлі, і яку не
порушив відповідач.

Отже, між сторонами фактично виник спір
з приводу користування земельною
ділянкою відповідача.

Посилаючись на порушення її прав як
власника будівлі, позивачка вимагає
його захисту шляхом надання їй права
користуватися вільним доступом до
нього по земельній ділянці відповідача
без визнання за нею права на
користування чужою земельною ділянкою
та оформлення свого права на
користування своєю земельною ділянкою
у встановленому законом порядку.

З огляду на вищенаведене рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі, в
тому числі і про відшкодування
моральної шкоди, оскільки в справі
відсутні докази про неправомірність
дій відповідача та порушення ним прав
позивачки.

Оскільки відповідач сплатив при
оскарженні рішення суду судовий збір в
сумі 121, 8 гр., він підлягає стягненню з
позивачки на користь відповідача на
підставі ст. 88 ЦПК України.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права; невідповідність
висновків суду обставинам справи,
норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню;
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 312-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу підприємства
облспоживспілки «Конотопський ринок»
задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 03 жовтня 2014
року в даній справі скасувати і
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
підприємства облспоживспілки
«Конотопський ринок», Конотопської
міської ради, треті особи: Управління
Держземагенства у Конотопському
районі, виконавчий комітет
Конотопської міської ради, про
усунення перешкод у користуванні
власністю і відшкодування моральної
шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
підприємства облспоживспілки
«Конотопський ринок» на відшкодування
судового збору 121, 8 гр.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -