Справа № 283/2723/14-ц
провадження №2/283/772/2014
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2014 року Малинський районний
суд Житомирської області в складі: під
головуванням судді Ярмоленка В.В., з
секретарем судових засідань Пух Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Малині цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила
право на користування житловим
приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з
позовом до відповідача про захист
права власності, усунення перешкод в
користуванні житлом шляхом визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
мотивуючи вимоги тим, що близько
восьми років тому, відповідач в
спірному будинку АДРЕСА_1 не проживає, а
лише зареєстрована за зазначеною
адресою. Оскільки позивач являється
власникоми будинку на підставі
договору купівлі-продажу просить
захистити її право власності та
усунути перешкоди у користуванні
житлом, шляхом визнання ОСОБА_3 такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням.

В судовому засіданні позивач
заявлені вимоги підтримала у повному
обсязі, просили їх задовольнити
відповідно до обставин, зазначених у
позовній заяві.

Відповідач до суду з'явилася,
позовні вимоги визнала, не заперечила
щодо їх задоволення.

Вивчивши письмові матеріали
справи, суд приходить до висновку про
можливість ухвалити рішення на
підставі наявних у справі доказів, про
що не заперечували сторони.

Вислухавши пояснення позивача та
відповідача, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом в разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.

Згідно договору купівлі-продажу
від 12.10.1988 року та свідоцтва про
розірвання шлюбу ОСОБА_2 набула право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

За цією ж адресою, відповідно до
записів будинкової книги,
зареєстроване місце проживання
відповідача, ОСОБА_3, яка відповідно до
свідоцтва про народження є дочкою
позивача, ОСОБА_2

Конституцією України (ст. 41) та
ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України. Об'єктом власності особи може
бути, зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України). Права власника житлового
будинку квартири визначені ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України
з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

З пояснень позивача та
відповідача у судовому засіданні,
слідує, що відповідач з часу реєстрації
майже вісім років в будинку не
проживає. Відповідно до поштового
повідомлення про отримання повістки
про виклик до суду вбачається, що
ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_2.

Визнання позову відповідачем в
порядку вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України не
суперечить правам та інтересам третіх
осіб.

Таким чином, вважається доведеним
той факт, що відповідач у спірному
будинку не проживає без поважних
причин понад один рік, у зв'язку з чим
втратив своє сервітутне право на
спірне житло.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст.
6, 10, 60, 88, 174,209 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити повністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 у
користуванні житлом шляхом визнання
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням, що розташоване в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
проживаючої в АДРЕСА_2, на користь
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої в
АДРЕСА_1 сплачені нею 243,60 грн. судового
збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Житомирської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: В. В. Ярмоленко