ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2014 р. Дарницький районний суд
міста Києва в складі:

головуючого - судді
Коренюк А.М.

при секретарі
Ляшенко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Національного науково-дослідного
інституту українознавства та
всесвітньої історії про поновлення на
роботі й виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Національного
науково-дослідного інституту
українознавства та всесвітньої
історії про поновлення на роботі й
виплату середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. Мотивуючи свої
вимоги тим, що 01 вересня 2000 року він був
зарахований на посаду молодшого
наукового співробітника відділу
теорії та історії перекладу
Національного науково-дослідного
інституту українознавства та
всесвітньої історії, а з квітня 2014 року
переведений на посаду старшого
наукового співробітника відділу
української етнології вказаного
інституту. Наказом № 62-к від 06 червня 2014
року йому надано частину щорічної
відпустки за 2013-2014 роки терміном на 14
календатних днів у період з 16 по 30
червня 2014 року. При поверенні з
відпустки на роботу 26 червня 2014 року
його повідомили про те, що наказом
директора він був відкликаний з
відпустки, а 18 червня 2014 року
звільнений за п.4 ст. 40 КЗпП України - за
прогули. Вважає, що вказаними діями
роботодавця порушено низку
законодавства, а саме: ст. 40 КЗпП
України, яка не допускає звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності, а
також у період перебування працівника
у відпустці; ст. 47 вказаного кодексу
щодо відібрання у нього пояснення щодо
порушення трудової дисципліни; ч. 1 ст.
43, ст. 40 КЗпП України, ч.4 ст. 79 вказаного
кодексу. Оскільки він з часу звільнення
не працює, просить стягнути з
відповідача на його користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
часу звільнення й по день
постановлення судового рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позовні вимоги підтримав з тих же
підстав та просив їх задовольнити
уцілому: поновити його на посаді
старшого наукового співробітника
відділу української етнології
Національного науково-дослідного
інституту українознавства та
всесвітньої історії й стягнути з
відповідача на його користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представник
відповідача Каленський І.Б., діючий на
підставі довіреності від 19 лютого 2014
року (а.с.47), позовні вимоги не визнав,
просив відмовити у їх задовленні за
безпідставністю та недоведеністю
вимог.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи
та заперечення, дослідивши матеріали
справи у їх сукупності, всебічно та
повно з"ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об"єктивно
оцінивши докази, які мають істотне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
підлягають відмові у задоволенні із
наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 вересня 2000 року
позивач був зарахований на посаду
молодшого наукового співробітника
відділу теорії та історії перекладу
Національного науково-дослідного
інституту українознавства та
всесвітньої історії (а.с.4-6), а з квітня
2014 року переведений на посаду старшого
наукового співробітника відділу
української етнології вказаного
інституту.

Наказом № 62-к від 06 червня 2014 року
позивачу надано частину щорічної
відпустки за 2013-2014 роки терміном на 14
календатних днів у період з 16 по 30
червня 2014 року (а.с.7).

12 червня 2014 року наказом № 62/1 вказаного
інституту з підстав відсутності заяви
про відпустку, скасовано п. 3 наказу № 62
від 06 червня 2014 року у частині надання
відпустки ОСОБА_2 з 16 по 30 червня 2014
року, та у зв»язку з виробничою
необхідністю відкликано його з
відпустки для виконня службових
обов»язків (а.с.28), про що телеграмою
Інституту повідомлено позивача про
відкликання його з відпустки (а.с.29).

Згідно актів від 11.06.2014 року, 12.06.2014 року,
13.06.2014 року, 16.06.2014 року, 17.06.2014 року «про
відсутність на роботі ОСОБА_2»,
складених комісійно про те, що у
вказані дні позивач був відсутнім на
роботі протягом робочого дня з 900 год.
до 1800 год. (а.с.20, 21, 22, 23, 24).

18 червня 2014 року згідно Наказу
Інституту ОСОБА_2 на підставі п.4 ст. 40
КЗпП України звільнений за здійснені
ним 12.06.2014 року, 13.06.2014 року, 16.06.2014 року
та 16.06.2014 року прогули без поважних
причин (а.с.31).

Трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпП України).

В судовому засіданні позивачем не
спростований факт його відсутності на
робочому місці протягом робочого дня
11.06.2014 року, 12.06.2014 року, 13.06.2014 року,
відповідно, судом встановлений факт
відсутності позивача на робочому місці
протягом вказаного робочого часу.

Оскільки позивачем не оскаржується
наказ про його звільнення, тому
правових підстав для його поновлення
на роботі немає, відповідно, підстави
для виплати йому середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, також
відсутні.

Суд поновлює працівника у разі його
звільнення без законної підстави, якщо
зявлено ним вимога про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення.

У разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір
(ч.1 ст. 235 КЗпП України).

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд не вправі порушувати встановлений
законом принцип диспозитивності й
виходити за межі заявлених позовних
вимог.

Позивач при зверненні до суду
звільнений від сплати судового збору
згідно Закону України «Про судовий
збір», тому останній згідно ч.4 ст. 88 ЦПК
України підлягає компенсації за
рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, п.4 ч.1 ст.
40, ч.1 ст. 235 КЗпП України, з урахуванням
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів", керуючись ст. ст. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 10,
11, 15, 57, 60, 81, 88, 195,196, 208, 209, 213-215, 218, 174, 130, 222,
293, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Національного науково-дослідного
інституту українознавства та
всесвітньої історії про поновлення на
роботі й виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок
держави.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення через
Дарницький районний суд м. Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:

Коренюк А.М.