Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської
області у складі:

головуючого судді
Морозова В.В.

при секретарі
Швидкій І.О.

за участю прокурора
Пітюренка М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Черкаси
цивільну справу за позовом прокурора
Черкаського району до ОСОБА_1,
Черкаської районної державної
адміністрації, Реєстраційної служби
Черкаського РУЮ про визнання
розпорядження незаконним, визнання
недійсним свідоцтва на право власності
на нерухоме майно та зобов'язати
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського районного суду з
позовною заявою звернувся прокурор
Черкаського району, в якій просить
визнати незаконним та скасувати
розпорядження першого заступника
голови Черкаської районної державної
адміністрації №61 «Про затвердження
проекту землеустрою та передачу
земельних ділянок у власність» від 14
березня 2014 року в частині передачі у
власність ОСОБА_1 земельної ділянки
площею 0,0644 га, розташованої в
адміністративних межах
Червонослобідської сільської ради
Черкаського району Черкаської області
за межами населеного пункту та визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на земельну ділянку площею
0,0644 га САК №928162 від 18 березня 2014 року
видане ОСОБА_1 та зобов'язати
реєстраційну службу Черкаського РУЮ
скасувати запис в державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності на дану
земельну ділянку за ОСОБА_1

Позивач у судовому засіданні,
заявлені вимоги підтримав у повному
обсязі та просив їх задовольнити
посилаючись на обставини викладені у
позові.

Відповідач ОСОБА_1 у судове
засідання повторно не прибув, хоча
належним чином повідомлявся за місцем
своєї реєстрації про дату, час та місце
розгляду справи, листи, що надсилалися
судом на його адресу поверталися з
відміткою «за закінченням терміну
зберігання», тому за таких обставин,
суд вважає, що відповідач повідомлений
належним чином і розглядає справу за
його відсутності за наявними
матеріалами справи.

Відповідач Черкаська РДА у судове
засідання не прибув, проте від
представника відповідача на адресу
суду надійшло письмове клопотання про
розгляд справи за відсутності
відповідача та додано письмові
заперечення проти позову.

Відповідач реєстраційна служба
Черкаською РУЮ належним чином
повідомлявся про дату, час та місце
розгляду справи про те визначені судом
день та час в судове засідання не
прибув, тому суд розглядає справу за
його відсутності.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Розпорядженням першого заступника
голови Черкаської РДА від 10 липня 2013
року №193 надано дозвіл на розробку
проекту із землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у власність для
індивідуального дачного будівництва,
які розташовані в адміністративних
межах Червонослобідської сільської
ради за межами населеного пункту, в
тому числі і ОСОБА_1.

Згідно розпорядження голови
Черкаської районної державної
адміністрації від 02 грудня 2013 року №346
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо проведення
інвентаризації земельної ділянки
загальною площею 0,64443 га. Вказаним
розпорядженням для даної земельної
ділянки визначено вид угідь -піски.

Оскаржуваним розпорядженням першого
заступника голови Черкаської районної
державної адміністрації від 14 квітня
2014 року №61 затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок загальною площею 0,6443 га в
адміністративних межах
Червонослобідської сільської ради за
межами населеного пункту Черкаського
району Черкаської області та
безоплатно передано у власність
земельні ділянки для ведення
індивідуального дачного будівництва 10
громадянам, в тому числі і ОСОБА_1.

Рішення про державну реєстрацію права
приватної власності на земельну
ділянку прийнято реєстраційною
службою Черкаського районного
управління юстиції 18 березня 2014 року.
Відповідні відомості внесено до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, на підтвердження чого
ОСОБА_1 видано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії ЄАК
№928162 від 18 березня 2014 року.

Суд погоджуючись з доводами прокурора
та ознайомившись з нормативною базою,
яка регулює дане питання, вважає, що
розпорядження першого заступника
голови Черкаської районної державної
адміністрації від 14 квітня 2014 року №61
прийнято з грубими порушеннями вимог
закону, оскільки не відповідає вимогам
чинного земельного законодавства,
зокрема в частині порушення порядку
встановлення цільового призначення
земельної ділянки; крім того,
затверджений проект із землеустрою
порушує законодавчі вимоги щодо
обов'язковості надання висновку про
його погодження або відмову в
погодженні територіальним органом
архітектури та містобудування;
відведення землі для містобудівних
потреб без наявності розроблених та
затверджених детального плану
території або попередніх планувальних
рішень; відсутності погодження проекту
із землеустрою природоохоронним
органом та центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері розвитку водного
господарства; непроведення
обов'язкової експертизи
землевпорядної документації.

Як вбачається з матеріалів справи,
ділянка загальною площею 0,6443 га, на
якій розташована і ділянка, передана
ОСОБА_1, належить до виду угідь -
«піски», згідно розпорядження №346 від 02
грудня 2013 року виданого ЧРДА. Зі змісту
матеріалів затвердженої технічної
документації із землеустрою щодо
проведення інвентаризації вбачається,
що ділянка перед виданням головою
Черкаської РДА відповідного
розпорядження належала до земель
загального користування, зайнятих
штучними водосховищами.

Частиною 1 статті 20 Земельного кодексу
України встановлено, що віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади, Верховної
Ради Автономної Республіки Крим, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим
та органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
землеустрій» інвентаризація земель
проводиться з метою встановлення місця
розташування об'єктів землеустрою,
їхніх меж, розмірів, правового статусу,
виявлення земель, що не
використовуються, використовуються
нераціонально або не за цільовим
призначенням, виявлення і консервації
деградованих сільськогосподарських
угідь і забруднених земель,
встановлення кількісних та якісних
характеристик земель, необхідних для
ведення державного земельного
кадастру, здійснення державного
контролю за використанням та охороною
земель і прийняття на їх основі
відповідних рішень органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування.

В свою чергу, п.1 Порядку проведення
інвентаризації земель, затвердженого
розпорядженням Кабінетом Міністрів
України від 23 травня 2012 р. № 513,
встановлено, що визначення виду угідь
до формування земельних ділянок із
земель запасу, не переданих у власність
та користування, а також віднесення
таких земельних ділянок до певної
категорії може здійснюватися за
результатами інвентаризації земель,
проведеної за рішенням
райдержадміністрацій за межами
населених пунктів.

Таким чином, за результатами
проведеної інвентаризації, якою
встановлено вид угідь спірної
земельної ділянки, встановлення
цільового призначення земельної
ділянки мав би здійснювати орган
державної влади відповідно до наданих
Земельним кодексом повноважень.

В той же час, згідно п.7 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
«Про державний земельний кадастр» до
державної реєстрації права державної
чи комунальної власності на земельні
ділянки формування земельних ділянок
за рахунок земель державної та
комунальної власності, визначення їх
угідь, а також віднесення таких
земельних ділянок до певних категорій
може здійснюватися на підставі
матеріалів інвентаризації земель,
проведеної за рішенням: у межах
населених пунктів - сільських,
селищних, міських рад, за їх межами -
районних державних адміністрацій.
Матеріали інвентаризації земель у
такому разі підлягають погодженню в
порядку погодження проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок та затверджуються органами,
які прийняли рішення про проведення
інвентаризації. Однак суд констатує, що
вказаної процедури дотримано не було,
так як в технічній документації
відсутні всі необхідні погодження, про
що свідчать відповіді на запити
прокурора від департаменту екології та
природних ресурсів Черкаської ОДА,
відділу регіонального розвитку,
містобудування та архітектури та від
управління містобудування та
архітектури, а тому суд вважає
неможливим віднесення спірної
земельної ділянки до виду угідь
«піски».

Крім цього, як вбачається з довідки ДП
«Черкаський інститут землеюстрою» №824
від 09.07.2014 року та графічного
відображення до неї, земельні ділянки,
що виділені громадянам відповідно до
розпорядження ЧРДА №61 від 14 березня 2014
року в тому числі і земельна ділянка
ОСОБА_1, знаходяться в прибережній
захисній смузі Кременчуцького
водосховища.

Так, відповідно до ст. 60 Земельного
кодексу України вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності
встановлюються прибережні захисні
смуги. Прибережні захисні смуги
встановлюються по берегах річок та
навколо водойм уздовж урізу води для
великих річок, водосховищ на них та
озер шириною 100 метрів.

Межі встановлених прибережних
захисних смуг і пляжних зон
зазначаються в документації з
землеустрою, кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

У відповідності сг. 61 Земельного
кодексу України заборонено
здійснювати будівництво будь-яких
споруд (крім гідротехнічних,
навігаційного призначення,
гідрометричних та лінійних), у тому
числі баз відпочинку, дач, гаражів та
стоянок автомобілів у прибережних
захисних смугах уздовж річок, навколо
водойм та на островах.

Згідно з ст. 88 Водного кодексу України
Землі прибережних захисних смуг
перебувають у державній та комунальній
власності та можуть надаватися в
користування лише для цілей,
визначених цим Кодексом.

Для встановлення зазначеної обставини
було здійснено всі необхідні обміри та
визначено фактичну відстань земельних
ділянок від урізу води Кременчуцького
водосховища.

Суд зазначає, що ВБН 33-4-92
«Проектування, упорядкування та
експлуатація водоохоронних зон
водосховищ» надають визначення
прибережних смуг як природотехнічного
елементу водоохоронної зони, що
включає: пляжі, відмілини, берегові
уступи, мілководдя і прибережні
острови, зсувні ділянки, осипи,
непридатні для використання землі. При
цьому, п.2.5 норм визначає, що
внутрішньою межею прибережної смуги є
акваторіальний рубіж мілководної зони.
В свою чергу, мілководною зоною
відповідно до ВБН є акваторія
водоймища, що обмежена лінією
нормального підпірного рівня (НПР) і
глибиною до 2 м.

Відповідно до протоколу засідання
міжвідомчої комісії по узгодженню
режимів роботи дніпровських
водосховищ від 27 червня 2014 року,
нормальний підпірний рівень
Кременчуцького водосховища,
відповідно до його водогосподарського
паспорту, встановлений на позначці 81,00
мБС.

Рівень водності Кременчуцького
водосховища станом на момент
здійснення перевірки та вимірювання
фактичних відстаней становив 80,93 мБС,
згідно повідомлення Черкаського
регіонального управління водних
ресурсів №529 від 09.07.2014 року, що надало
змогу надати достовірні відомості.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 58 Водного
кодексу України до земель водного
фонду належать землі, зайняті морями,
річками, озерами, водосховищами, іншими
водними об'єктами, болотами, а також
островами, не зайнятими лісами;
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм, крім
земель, зайнятих лісами.

Водночас, згідно п. 7 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
«Про державний земельний кадастр» до
державної реєстрації права державної
чи комунальної власності на земельні
ділянки формування земельних ділянок
за рахунок земель державної та
комунальної власності, визначення їх
угідь, а також віднесення таких
земельних ділянок до певних категорій
може здійснюватися на підставі
матеріалів інвентаризації земель,
проведеної за рішенням: у межах
населених пунктів - сільських,
селищних, міських рад, за їх межами -
районних державних адміністрацій.
Матеріали інвентаризації земель у
такому разі підлягають погодженню в
порядку погодження проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок та затверджуються органами,
які прийняли рішення про проведення
інвентаризації. Проте, вказаної
процедури дотримано не було (в
матеріалах технічної документації
відсутні всі необхідні погодження), а
відтак неможливим є і віднесення
спірної земельної ділянки до виду
угідь «піски».

Як вбачається з матеріалів справи
та відповідної технічної документації,
землі які входять до прибережних
захисних смуг є землями водного фонду,
а тому зміна їх цільового призначення
та передача у власність громадянам не
допускається, зазначена правова
позиція також міститься в ухвалі
Верховного Суду України від 21 травня 2014
року у справі №6- 16цс14.

Так, відповідно до правової
позиції, згідно зі статтями 19, 20 ЗК
України землі України за основним
цільовим призначенням поділяються на
відповідні категорії, у тому числі:
землі житлової та громадської забудови
й землі водного фонду, та віднесення їх
до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання, відповідно до
статті 21 ЗК України, недійсними рішень
про надання земель, угод щодо земельних
ділянок, відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною тощо.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 3, ст. 4 ВК України,
п. "а" ч. 1 ст. 58, ч. ч. 1 ст. 59, ст. 60, ч. 1 ст. 84
ЗК України, у редакціях на час
виникнення правовідносин, землі під
водними об'єктами, зокрема зайняті
поверхневими водами: водотоками (річки,
струмки), штучні водойми (водосховища,
ставки) і канали; іншими водними
об'єктами; підземними водами та
джерелами; внутрішніми морськими
водами та територіальним морем, як
землі зайняті водним фондом України, а
також прибережні захисні смуги вздовж
річок, морів і навколо озер, водосховищ
та інших водойм не могли передаватись у
власність громадян, оскільки є землями
водного фонду України.

За системним аналізом законодавства на
час виникнення правовідносин,
відповідно до положень ст. 88 ВК України,
Порядку визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 травня 1996 року N
486 (далі - Постанова N 486), Порядку
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 5 листопада 2004
року (далі - Наказ N 434), розмір та межі
прибережних захисних смуг
встановлювались за проектами
землеустрою (термін та зміст за ст. 50 - 54
Закону України "Про землеустрій"), а
населених пунктів - відповідно до
існуючих на час встановлення
конкретних умов забудови. При наданні у
користування земельних ділянок
навколо зазначених та інших водних
об'єктів, мали врахуватися ці положення
щодо меж водоохоронних зон та
прибережних захисних смуг, а у разі
відсутності землевпорядної
документації (документації з
землеустрою, проекту землеустрою) та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів, збереження водних
об'єктів мало бути досягнуто шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо надання цих земельних ділянок
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, встановлених ст. 88
Водного кодексу України, та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови N 486 з
урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином затвердження проекту
та передача земельної ділянки у
власність громадянам порушує вимоги
земельного та водного законодавства в
частині перебування таких земель у
приватній власності та їх забудови, що
є однією з самостійних підстав для
визнання незаконним та скасування
відповідного рішення.

Крім цього, в порушення вимог ч. 2
ст. 186-1 Земельного кодексу України в
проекті землеустрою щодо відведення
земельних ділянок відсутній висновок
про його погодження або відмову в
погодженні відділом регіонального
розвитку, містобудування та
архітектури Черкаської районної
державної адміністрації.

Водночас, вказаною нормою передбачено,
що проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки за межами населеного
пункту, на якій розташовано об'єкт
будівництва або планується
розташування такого об'єкта, подається
на погодження до структурних
підрозділів районних державних
адміністрацій у сфері містобудування
та архітектури з питань містобудування
та архітектури.

Наявність зазначених порушень,
встановлена та підтверджується листом
відділу регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Черкаської РДА та журналом обліку
землевпорядної документації,
переданої відділу для надання
висновків про погодження, де відсутні
записи про надходження проекту для
надання висновку.

Таким чином, Черкаською РДА всупереч
вимогам ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу
України не погоджено з відділом
регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Черкаської районної державної
адміністрації проект відведення
земельної ділянки.

Відповідно до п.п.3,7 ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» (далі -
Закон) планування і забудова територій
- діяльність державних органів, органів
місцевого самоврядування, юридичних та
фізичних осіб, яка передбачає, зокрема,
обґрунтування розподілу земель за
цільовим призначенням, розроблення
містобудівної та проектної
документації, будівництво об'єктів.

Частина 1 ст. 4 Закону встановлює, що
об'єктами містобудування на державному
та регіональному рівнях є планувальна
організація території, система
розселення, система взаємопов'язаного
комплексного розміщення основних
об'єктів промисловості, транспорту,
інженерної та соціальної
інфраструктури, функціональне
зонування території України, її частин
(груп областей), території Автономної
Республіки Крим, областей,
адміністративних районів. Об'єктами
містобудування на місцевому рівні є
планувальна організація території
населеного пункту, його частини (групи
земельних ділянок) зі спільною
планувальною структурою,
об'ємно-просторовим рішенням,
інженерно-транспортною
інфраструктурою, комплексом об'єктів
будівництва. За межами населеного
пункту об'єкти містобудування
визначаються відповідно до меж
приміських зон, а також функціональних
зон згідно містобудівної документації
на регіональному рівні.

Згідно ч.2 ст.19 Закону детальний план
території за межами населених пунктів
розробляється відповідно до схеми
планування території (частини
території) району та/або області з
урахуванням державних і регіональних
інтересів. Розроблення детального
плану території за межами населених
пунктів та внесення змін до нього
здійснюються на підставі
розпорядження відповідної районної
державної адміністрації. Відповідно
ч.ч.3,4 вказаної статті на підставі та з
урахуванням положень затвердженого
детального плану території може
розроблятися проект землеустрою щодо
впорядкування цієї території для
містобудівних потреб, який після його
затвердження стає невід'ємною частиною
детального плану території; Детальний
план території визначає: принципи
планувально-просторової організації
забудови; червоні лінії та лінії
регулювання забудови; функціональне
призначення, режим та параметри
забудови однієї чи декількох земельних
ділянок, розподіл територій згідно з
будівельними нормами, державними
стандартами і правилами; містобудівні
умови та обмеження (у разі відсутності
плану зонування території) або
уточнення містобудівних умов та
обмежень згідно із планом зонування
території; потребу в підприємствах і
закладах обслуговування населення,
місце їх розташування; доцільність,
обсяги, послідовність реконструкції
забудови; черговість та обсяги
інженерної підготовки території;
систему інженерних мереж; порядок
організації транспортного і
пішохідного руху; порядок комплексного
благоустрою та озеленення, потребу у
формуванні екомережі; межі прибережних
захисних смуг і пляжних зон водних
об'єктів.

Частина 3 ст. 25 Закону передбачає, що
режим забудови територій, визначених
для містобудівних потреб, за межами
населених пунктів встановлюється
відповідними районними державними
адміністраціями, а в разі відсутності
адміністративного району - відповідно
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, обласною, Севастопольською
міською державними адміністраціями.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону у разі
відсутності детального плану
території, затвердженого відповідно до
вимог цього Закону, передача (надання)
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності у власність
чи користування фізичним та юридичним
особам для містобудівних потреб
забороняється.

Враховуючи зазначені норми Закону,
надання земельних ділянок у приватну
власність громадянам для
індивідуального дачного будівництва
за межами населеного пункту має
передбачатись детальним планом
території, що, в свою чергу, має
узгоджуватись зі схемою планування
території (частини території) району
та/або області з урахуванням державних
і регіональних інтересів.

У відповідності до п.5 Перехідних
положень Закону до 1 січня 2015 року
рішення щодо визначення та надання
містобудівних умов і обмежень на
територіях, де відповідно до цього
Закону не затверджені плани зонування
або детальні плани територій,
приймають уповноважені органи
містобудування та архітектури з
урахуванням попередніх планувальних
рішень у межах встановленого
законодавством строку.

Вказаною нормою законодавець надав
термін для розробки і затвердження
детальних планів відповідних
територій. В такому випадку, як
вбачається із норми, відведення
ділянок має узгоджуватись із
попередніми планувальними рішеннями,
що передбачають при цьому можливість
забудови відповідних ділянок. Однак,
будь-які розроблені та затверджені
планувальні рішення, що передбачають
відведення та забудову території
Червонослобідської сільської ради за
межами населеного пункту для потреб
індивідуального дачного будівництва,
відсутні, що підтверджується листами
управління архітектури та
містобудування Черкаської ОДА та
відділу регіонального розвитку,
архітектури та містобудування
Черкаської РДА, які містяться в
матеріалах справи.

І як наслідок знаходження даної
земельної ділянки в межах прибережної
захисної смуги, при розробці проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у приватну власність за
рахунок земель які знаходяться в межах
прибережної захисної смуги необхідна
наявність висновку Департаменту
екології та природних ресурсів
Черкаської обласної державної
адміністрації.

Дана вимога узгоджується з ч.1 ст. 186-1
Земельного кодексу України, відповідно
до якої проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки,
розташованої в межах прибережної
захисної смуги, підлягає також
погодженню з органом виконавчої влади
Автономної Республіки Крим у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, структурним підрозділом
обласної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації у сфері охорони
навколишнього природного середовища.

Відповідно до наказу Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 05.11.2004 №434, яким
зареєстровано «Порядок погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання
земельних ділянок» головною метою
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок є
забезпечення дотримання вимог
природоохоронного законодавства при
набутті чи припиненні прав власників
землі та землекористувачів на землю та
сприяння формуванню екомережі.

У разі відсутності належної
землевпорядної документації та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо водоохоронних зон та
прибережних захисних смуг водних
об'єктів природоохоронний орган
забезпечує їх збереження шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених статтею 88 Водного кодексу
України, та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08 травня 1996 року
«Про затвердження Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них», з урахуванням
конкретної ситуації.

Таким чином, законодавством
передбачений механізм захисту від
можливого шкідливого впливу на водні
об'єкти з точки зору забезпечення
збереження в комунальній або державній
власності територій прибережних
захисних смуг, межі яких не встановлені
відповідними проектами із землеустрою.
При цьому, варто зазначити, що
прибережні захисні смуги
встановлюються в силу самих положень
закону (ipsoiure) і процедури відведення не
вимагають (правова позиція щодо
помилковості висновку про відсутність
прибережної смуги за відсутності факту
встановлення 11 за проектом землеустрою
щодо її відведення та винесення смуги в
натурі наведена Верховним Судом
України в ухвалі від 21 травня 2014 року у
справі №6-16цс14та Вищим
адміністративним судом України в
ухвалах від 15 травня 2013 року в справі
№К/9991/2280/1 1, від 27 листопада 2012 року у
справі №К/9991/5237/12 ).

Так, згідно листа Департаменту
екології та природних ресурсів
Черкаської ОДА проект із землеустрою
щодо відведення земельних ділянок у
власність для індивідуального дачного
будівництва, розташованих в
адміністративних межах
Червонослобідської сільської ради за
межами населеного пункту на погодження
не надходив, відповідні висновки не
надавались.

Також суд вбачає, як суттєве порушення
вимог Закону, попри незаконне
віднесення даної земельної ділянки до
категорії земель рекреаційного
призначення і саме власне затвердження
проекту щодо відведення земельних
ділянок, цільове призначення яких
встановлено як землі рекреаційного
призначення, до отримання позитивного
висновку державної експертизи
землевпорядної документації.

Так, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації» визначено, що
обов'язковій державній експертизі
підлягають, зокрема, проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок рекреаційного призначення.
Частинами 2 та 5 ст. 35 вказаного Закону
встановлено, що висновки державної
експертизи повинні містити оцінку
допустимості та можливості прийняття
рішення щодо об'єкта державної
експертизи і враховувати
соціально-економічні наслідки;
реалізація заходів, передбачених
документацією із землеустрою та
документацією з оцінки земель, види
яких визначені законом, а також
матеріалами і документацією
державного земельного кадастру щодо
об'єктів обов'язкової державної
експертизи, без позитивних висновків
державної експертизи забороняється.

Вказані вимоги встановлені і Земельним
кодексом України, зокрема, ч. 9 ст. 118
якого передбачає, що в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом орган
місцевого самоврядування або
державної влади, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
наданих законом повноважень, приймає
рішення про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надання її у власність
виключно після отримання позитивного
висновку такої експертизи.

Обов'язок щодо подання проекту для
надання висновку експертизи
встановлений ч. 6 ст. 186-1 Земельного
кодексу України, якою передбачено, що у
разі, якщо проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки підлягає
обов'язковій державній експертизі
землевпорядної документації,
погоджений проект подається
замовником або розробником до
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин,
або його територіального органу для
здійснення такої експертизи.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 травня 2014 року
у справі 6-7086св14 та від 16 квітня 2014 року
у справі №6-53282св13 наведені висновки, що
підтверджують зазначену вище позицію.

Як зазначалось вище відповідно до п.п.
1,2 ч. 1 ст. 58 Водного кодексу України до
земель водного фонду належать землі,
зайняті прибережними захисними
смугами вздовж морів, річок та навколо
водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Виходячи з того, що розпорядженням
голови Черкаської РДА від 02 грудня 2013
року №346 не встановлювалась категорія
земельної ділянки, натомість визначено
лише вид угідь, а також висновок про те,
що на спірній ділянці розташована
прибережна захисна смуга
Кременчуцького водосховища, весь масив
площею 0,6443 га перед винесенням
розпорядження від 14 квітня 2014 року №61
належав до категорії земель водного
фонду.

Саме тому, згідно з приписами ч. 3 ст. 186-1
Земельного кодексу України проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки водного фонду підлягав також
погодженню з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері розвитку водного
господарства.

Згідно листа Черкаського обласного
управління водних ресурсів проект
відведення вказаних ділянок ним не
погоджувався.

Суд вважає, що проект відведення не
відповідає вимогам ст. 50 Закону України
«Про землеустрій», оскільки не містить
всіх передбачених законом відомостей,
що є необхідними для прийняття рішення
про відведення у власність земельної
ділянки.

Зокрема, вказана норма передбачає
необхідність наявності в проекті
відведення земельної ділянки переліку
обмежень у використанні земельних
ділянок.

Проект відведення спірної земельної
ділянки не містить такого переліку, де
зокрема, мали б бути зазначені
обмеження щодо використання
прибережної захисної смуги, здійснення
забудови без передбаченості
відповідним планувальним рішенням
тощо.

Таким чином за наявності грубих та
істотних порушень вимог закону при
винесенні Черкаською РДА оспорюваного
розпорядження №61 від 14 березня 2014 року,
позовні вимоги прокурора, щодо
визнання його незаконним та
скасування, суд вважає законними та
обґрунтованими.

Враховуючи, що підставою прийняття
рішення про реєстрацію речового права
за ОСОБА_1 та видачі останньому
свідоцтва на право власності на
нерухоме майно стало незаконне
розпорядження першого заступника
голови Черкаської РДА, необхідним
також є визнання недійсним свідоцтва
про державну реєстрацію права
власності.

Суд вважає, що вимога прокурора, щодо
зобов'язання реєстраційної служби
Черкаського РУЮ внести відповідні
зміни до Державного реєстру прав на
майно - не підлягає до задоволення,
оскільки є передчасною, так як внесення
відомостей до Державного реєстру прав
на майно є повноваженнями органів
Державної реєстраційної служби, яка
здійснює такі дії в порядку і в спосіб,
що передбачені діючим законодавством.
Суд вважає, що лише у разі
безпідставної відмови Державної
реєстраційної служби вносити
відповідні відомості до Державного
реєстру прав на майно, у позивача
виникне право оскаржити такі дії
посадових осіб до суду.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги прокурора Черкаського району
підлягають до часткового задоволення.

Судові витрати у справі підлягають
стягненню з відповідачів на користь
держави, відповідно до ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст. 88, 212-215, 226 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження першого заступника
голови Черкаської районної державної
адміністрації від 14 березня 2014 року №61
в частині передачі у власність ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0,0644 га, що
розташована в адмінмежах
Червонослобідської сільської ради
Черкаського району за межами
населеного пункту.

Визнати недійсним свідоцтво
серії САК №928162 від 18 березня 2014 року на
право власності на земельну ділянку,
площею 0,0644 га, видане ОСОБА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та Черкаської
районної державної адміністрації на
корить держави судові витрати по
справі в сумі 243,60 грн., по 121,80 грн. з
кожного.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення через суд першої
інстанції, а особою, яка не була
присутня під час проголошення судового
рішення - протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення
виготовлений 27 жовтня 2014 року.

Суддя: В. В. Морозов