Ухвала

іменем україни

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, індексу інфляції
та трьох процентів річних, за
касаційними скаргами представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» в особі представника
Кренця Олександра Сергійовича на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 06 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, індексу інфляції
та трьох процентів річних у загальному
розмірі 26 817 грн 99 коп., в обґрунтування
якого зазначила, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 листопада 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду міста Києва від 12
березня 2013 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 квітня 2013 року, стягнуто з
відповідача на користь позивача 148 193
грн 59 коп., з яких: 136 887 грн 03 коп. -
сума середнього заробітку за час
затримки розрахунку; 9 280 грн 17 коп. -
вихідна допомога в розмірі
тримісячного середнього заробітку;
2 026 грн 26 коп. - невиплачена
компенсація за роботу у вихідні та
неробочі дні в грудні 2008 року та січні
2009 року.

Разом з тим після ухвалення
Шевченківським районним судом м.
Києва рішення від 27 листопада 2012 року
відповідач продовжував порушувати
право позивача на отримання належних
їй при звільненні грошових сум і лише 03
липня 2013 року фактично розрахувався з
позивачем відповідно до вказаного
рішення суду. Таким чином, позивач
вважає, що за період затримки
розрахунку при звільненні, який не
охоплений рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва, а саме: з 27
листопада 2012 року по 03 липня 2013 року
відповідач повинен виплатити їй суму
середнього заробітку у розмірі 21 009 грн
40 коп., а також на підставі ст. 95 КЗпП
України та ст. 34 Закону України «Про
оплату праці» відповідач повинен
виплатити позивачу суму індексації за
період з березня 2009 року по червень 2013
року від належної позивачу компенсації
за роботу у вихідні та неробочі дні в
грудні 2008 року та січні 2009 року у
розмірі 395 грн 14 коп.

Крім того, оскільки на підставі рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 листопада 2012 року на
відповідача було покладено певні
зобов'язання з виплати грошових коштів,
то, на думку позивача, такі зобов'язання
набули статусу грошових зобов'язань
відповідача перед позивачем. Таким
чином, посилаючись на положення ст. 625
ЦК України, ОСОБА_3 просить суд також
стягнути з відповідача на її користь:
1 890 грн 63 коп. в якості індексу
інфляції за період з березня 2009 року по
червень 2013 року на суму вихідної
допомоги у розмірі 9 280 грн 17 коп.; 2 053
грн 30 коп. - в якості трьох процентів
річних за період з грудня 2012 року
по червень 2013 року від присудженої
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва до стягнення суми
середнього заробітку у сумі 136 887 грн
03 коп.; 1 206 грн 40 коп. - в якості трьох
процентів річних за період з березня 2009
року по червень 2013 року від належної
позивачу при звільненні суми вихідної
допомоги.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 06 листопада 2013
року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 13
лютого 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
затримки розрахунку у сумі 21 009 грн 40
коп. без вирахування податків і
обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь
ОСОБА_3 компенсацію втрати частини
заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати у сумі 395
грн 14 коп. В іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційних скаргах представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Надра» в
особі представника Кренця О.С. просять
скасувати рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 06 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 13 лютого 2014 року,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційних скарг та заперечення
на них, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 листопада 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 12
березня 2013 року, було задоволено позов
ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра» про зміну
причин звільнення, стягнення вихідної
допомоги та середнього заробітку за
час затримки розрахунку. Зазначеним
рішенням, серед іншого, стягнуто з
відповідача на користь позивача 148 193
грн 59 коп., з яких: 136 887 грн 03 коп. - сума
середнього заробітку за час затримки
розрахунку; 9 280 грн 17 коп. - вихідна
допомога в розмірі тримісячного
середнього заробітку; 2 026 грн 26 коп. -
невиплачена компенсація за роботу у
вихідні та неробочі дні в грудні 2008
року та січні 2009 року.

Фактична виплата грошових коштів
позивачу ОСОБА_3 за вказаним рішенням
суду відбулась 03 липня 2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача середнього заробітку
за час затримки розрахунку в сумі 21
009 грн 40 коп., суди виходили з положень
ст. 117 КЗпП України та тих обставин, що
за період з 27 листопада 2012 року по 03
липня 2013 року права позивача
відповідачем не були поновлені,
порушення права не було припинене, а
виплата належних позивачу грошових
сум не здійснена.

Крім того, задовольняючи позовні
вимоги про стягнення компенсації
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням строків її виплати
у сумі 395 грн 14 коп., що нараховані на
суму несвоєчасно виплаченої зарплати
за роботу у вихідні та неробочі дні в
грудні 2008 року та січні 2009 року (2 026
грн 26 коп.), суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що такі
вимоги є законними і обґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення збитків від
інфляції (1890 грн 63 коп.) та трьох
відсотків річних (1206 грн 40 коп.),
нарахованих на суму вихідної допомоги
(9280 грн 17 коп.) , а також трьох відсотків
річних ( 2053 грн 30 коп.), нарахованих на
суму середнього заробітку, що була
присуджена рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва в розмірі 136 887
грн 03 коп., суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що норма ст. 625 ЦК України, на
підставі якої позивач просить
задовольнити дані вимоги, не
поширюється на спірні правовідносини,
які є трудовими, і рішення суду, яким
стягнуто суму вихідної допомоги та
середній заробіток за час затримки
розрахунку, не є підставою для
виникнення зобов'язальних
правовідносин за нормами Цивільного
кодексу України.

Також, відмовляючи у стягненні суми
індексації, нарахованої на суму
вихідної допомоги, суди виходили з
того, що вихідна допомога при
звільненні має разовий характер, що
виключає застосування положень Закону
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати» та
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення».

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Відносини, які виникають між
працівником і роботодавцем із приводу
оплати праці, у тому числі й у зв'язку з
порушенням строків виплати заробітної
плати, регулюються трудовим
законодавством, а саме: КЗпП України;
Законами України: «Про оплату праці»,
«Про індексацію грошових доходів
населення», «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати»; Порядком проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 року №
1078; Положенням про порядок компенсації
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 20
грудня 1997 року № 1427, (далі - Положення).

Стаття 625 ЦК України встановлює
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання.

За частиною другою вказаної статті
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК
України дає підстави для висновку, що
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, встановлена
статтею 625 ЦК України, передбачає
насамперед наявність договірних
правовідносин, тобто положення
зазначеної статті поширюються на
порушення грошового зобов'язання.

При цьому частина п'ята статті 11 ЦК
України, в якій йдеться про те, що у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду, не дає підстав для
застосування положень статті 625 ЦК
України у разі наявності між сторонами
правовідносин, які регулюються нормами
трудового законодавства.

За таких обставин положення частини
другої статті 625 ЦК України не
застосовуються до трудових
правовідносин, оскільки вони
врегульовані положеннями трудового
законодавства, а з рішення суду про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку зобов'язальні
правовідносини не виникають.

Разом із тим статтею 34 Закону України
«Про оплату праці» встановлено, що
компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати
проводиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених
строків виплати заробітної плати
працівникові надається право на
компенсацію відповідно до Закону
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати», за яким
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати провадиться у разі затримки
на один і більше календарних місяців
виплати доходів, нарахованих
громадянам за період, починаючи з дня
набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід
розуміти грошові доходи громадян, які
вони одержують на території України і
які не мають разового характеру:
пенсії, соціальні виплати, стипендії,
заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення (зі змінами,
внесеними згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 23 квітня 1999 року
№ 692) компенсація провадиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати заробітної плати,
нарахованої працівникові за період
роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо
індекс цін на споживчі товари і тарифів
на послуги за цей період зріс більш як
на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом
множення суми нарахованої, але не
виплаченої працівникові заробітної
плати за відповідний місяць (після
утримання податків і платежів) на
коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін
визначається як різниця між часткою
від ділення індексу споживчих цін в
останній місяць перед виплатою суми
заборгованості на індекс споживчих цін
у тому місяці, за який виплачується
заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому
самому порядку компенсації підлягає
присуджена за рішенням суду сума
заробітної плати, якщо ці умови настали
у зв'язку з несвоєчасним виконанням
рішення.

Згідно з вимогами ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
без змін рішення суду першої інстанції
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог про стягнення боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, нарахованих на суму вихідної
допомоги, на зазначені порушення не
звернув уваги, не встановив фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, а тому
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра» в
особі представника Кренця Олександра
Сергійовича задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13
лютого 2014 року в частині залишення без
змін рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 06
листопада 2013 року про відмову у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції,
нарахованих на суму вихідної допомоги
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:

В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова