АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/871/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3368/14
Головуючий у 1-й інстанції Халявка В. І.
Доповідач Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Кривчун Т.О., Карнауха П.М.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві справу за
апеляційною скаргою
Веселоподільського сільського
споживчого товариства

На рішення Семенівського районного
суду Полтавської області від 18
вересня 2014 року

У справі за позовом ОСОБА_1 до
Веселоподільського сільського
споживчого товариства Семенівської
райспоживспілки Полтавської області,
третя особа ОСОБА_2, про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом, зазначала, що
з 2.09.2005 року працювала у відповідача на
посаді продавця магазину. В період з
18.04.2011 року по 28.01.2014 року вона
перебувала у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку. За кілька днів до закінчення
відпустки вона повідомила відповідача
про свій намір приступити до роботи,
але їй було відмовлено в доступі до
робочого місця з тих мотивів, що за нею
рахується заборгованість перед сільпо
через недостачу в магазині за час її
роботи до відпустки. Починаючи з 28.01.2014
року вона кожного дня виходила на
роботу у споживче товариство, але її до
роботи в магазині не допускали. 13.02.2014
року її звільнити з роботи за прогул за
п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Прохала поновити її на роботі, стягнути
заробітну плату за час вимушеного
прогулу у розмірі 7553,02 грн., моральну
шкоду у розмірі 5000 грн., витрати на
правову допомогу в сумі 4000 грн.

Рішенням Семенівського районного суду
Полтавської області від 18 вересня 2014
року поновлено ОСОБА_1 строк для
звернення до суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, поновлено на
посаді продавця магазину № 15
Веселоподільського сільського
споживчого товариства Семенівської
райспоживспілки Полтавської області з
29 січня 2014 року.

Стягнуто з Веселоподільського
сільського споживчого товариства
Семенівської райспоживспілки
Полтавської області на користь ОСОБА_1
заробітну плату за час вимушеного
прогулу у розмірі 4618 (чотири тисячі
шістсот вісімнадцять) гривень 25 коп.

Стягнуто з Веселоподільського
сільського споживчого товариства
Семенівської райспоживспілки
Полтавської області на користь ОСОБА_1
на відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним звільненням з
роботи 1000 (одну тисячу) гривень.

Стягнуто з Веселоподільського
сільського споживчого товариства
Семенівської райспоживспілки
Полтавської області на користь ОСОБА_1
на відшкодування судових витрат по
сплаті правової допомоги 3000 (три
тисячі) гривень.

Рішення в частині поновлення
ОСОБА_1 на роботі виконати негайно.

Додатковим рішенням суду від 9
жовтня 2014 року було стягнуто на
користь держави судовий збір в сумі 730
грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі Веселоподільське
сільське споживче товариство прохали
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, вказували,
що судом порушено норми
матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
місцевий суд прийшов до висновку, що
звільнення ОСОБА_1 з роботи було
проведено з порушенням вимог КЗпП
України в зв'язку з чим позовні
вимоги підлягають до задоволення.

Зазначені висновки місцевого суду
відповідають вимогам матеріального
та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено місцевим судом,
позивачка ОСОБА_1 з 2 вересня 2005 року
працювала продавцем магазина № 15
Веселоподільського сільського
споживчого товариства Семенівської
райспоживспілки. З 18 квітня 2011 року по 28
січня 2014 року позивачка перебувала у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та
повинна була приступити до роботи 29
січня 2014 року. Позивачка повідомила
керівника ССТ про свій намір вийти на
своє робоче місце 29 січня 2014 року та
працювати продавцем у магазині № 15
(а.с.85).

29 січня 2014 року ОСОБА_1, маючи намір
приступити до роботи, зранку прийшла до
магазину, однак до роботи фактично не
була допущена, що підтверджується
також зверненням позивачки цього дня
до сільського голови ОСОБА_4 з питання
поновлення її на роботі (а.с. 49).

В послідуючі дні відповідач також
перешкоджав позивачці приступити до
виконання своїх трудових обов»язків,
про що свідчать покази свідків і факт
звернення ОСОБА_1 до органів
прокуратури (а.с.10) .

Рішенням профкому від 13 лютого 2014
року було дано згоду на звільнення
ОСОБА_1 з роботи за прогул по п. 4 ст. 40
КЗпП.

Розпорядження голови ССТ ОСОБА_2
від 13 лютого 2014 року ОСОБА_1 звільнено з
роботи з 13 лютого 2014 року за п. 4 ст. 40
КЗпП за прогул без поважних причин.

Встановивши ці обставини місцевий
суд з дотриманням вимог ст.. 212 ЦПК
України, правильно прийшов до
висновку про незаконність звільнення
ОСОБА_1 з посади продавця
Веселоподільського споживчого
товариства.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги в частині
пропуску позивачем строку звернення до
суду за вирішенням трудового спору є
обґрунтованими.

Згідно з роз'ясненнями
викладеними в п.4 абзацу 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9
від 06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів», оскільки при
пропуску місячного і тримісячного
строку у позові може бути відмовлено
за безпідставністю вимог, суд з'ясовує
не лише причини пропуску строку, а всі
обставини справи права і обов'язки
сторін.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1
працювала у відповідача на посаді
продавця магазину та 13 лютого 2014 року
її було звільнено на підставі п. 4 ст. 40
КЗпП України.

Трудову книжку ОСОБА_1 отримала 13
лютого 2014 року (а. с. 23).

До суду ОСОБА_1 звернулась 25.06.2014
року.

За змістом ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до положень ст. 234 КЗпП
України у разі пропуску з поважних
причин строків, установлених ст. 233
цього Кодексу, районний, районний у
місті, міський чи міськрайонний суд
може поновити ці строки.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка ОСОБА_1 мала право звернутись
до суду з зазначеним позовом до 13
березня 2014 року включно - у межах
місячного строку позовної давності.
Вона звернулась до суду лише 25.06.2014
року.

Висновки місцевого суду в частині
поважності пропуску ОСОБА_1 строку
звернення до суду з зазначеним позовом
є необґрунтованими.

Поважні причини це такі обставини,
які є об'єктивно непереборними, не
залежать від волевиявлення особи, та
пов'язані з дійсними істотними
перешкодами чи труднощами для
своєчасного вчинення процесуальних
дій та підтверджені належними
доказами.

Неподання вчасно адвокатом ОСОБА_5
позовної заяви до суду не є поважною
причиною пропуску строку звернення до
суду.

Позивачка мала вільний вибір серед
інших осіб, що надають правову
допомогу, а тому мала можливість вчасно
подати до суду позовну заяву.

Крім того, позивачкою не надано
жодних доказів того, між нею та
адвокатом було укладено угоду на
представництво її інтересів у справі
щодо поновлення її на роботі. Також
відсутні будь які докази ( доручення)
, що вона уповноважувала ОСОБА_5
розписуватися в позовній заяві від
її імені та інші повноваження. Крім
того, як встановлено судом та слідує
з показів свідка ОСОБА_6 що Тодуа
звернулася до нього в перших числах
лютого 2014 року по питанню недопуска
її до роботи , звільнена з роботи
вона була 13 лютого, тобто в середині
лютого .

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що причини пропуску строку
звернення до суду не є поважними .

З врахуванням вищевикладеного
рішення місцевого суду підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в зв'язку з пропуском
строку звернення до суду.

Також скасуванню підлягає і
додаткове рішення суду від 9 жовтня 2014
року , яким вирішено питання про
стягнення судових витрат.

Керуючись ст.. 303, 307, п3,4,ч.1 ст.309,316,317,319
ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу
Веселоподільського споживчого
товариства задовольнити частково.

Рішення Семенівського районного суду
Полтавської області від 18 вересня 2014
року та додаткове рішення цього ж
суду від 9 жовтня 2014 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити в зв'язку з пропуском строку
позовної даності.

Рішення набирає законної чинності з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти діб до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно: