22-ц/775/1048/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Кочегарової Л.М.,
Попової С.А.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» (далі ПАТ
«УкрСиббанк») до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя
особа: ОСОБА_1, про визнання договору
поруки припиненим,

за апеляційними скаргами ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 на рішення
Іллічівського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 30
травня 2014 року,-

в с т а н
о в и л а:

У січні 2010 року ПАТ
«УкрСиббанк» звернулося з позовом до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 23 червня 2006 року, яка, станом на 18
грудня 2013 року, становить 16 021,46 доларів
США, що за курсом НБУ еквівалентно 128 059,
53 грн., та пені у розмірі 16 517,37 грн., а
всього 144 576,90 грв. Позивач посилався на
те, що за умовами кредитного договору
ОСОБА_1 повинен повертати кредит
щомісячними платежами, однак не
виконує цих обов'язків та має
прострочену заборгованість. Письмова
вимога банку про дострокове погашення
суми кредиту залишена позичальником і
поручителем без реагування. З
урахуванням викладеного, банк просив
суд стягнути солідарно з відповідачів
суму боргу за кредитним договором у
зазначениму вище розмірі.

У лютому 2014 року ОСОБА_2 подала
зустрічний позов про визнання
договору поруки припиненим,
посилаючись на те, що припинення
виконання умов договору кредитування
боржником фактично збільшило об»єм
зобов»язання, строки його виконання, а
тому збільшилася її відповідальність,
як поручителя, на що вона не давала
своєї згоди. Вважає, що позивач порушив
шестимісячний строк звернення до суду,
який передбачений ст. 559 ЦК України.

Рішенням Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
30 травня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно
на користь ПАТ «УкрСиббанк»
заборгованість за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 23 червня 2006 року у розмірі 16 021,46
доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 128 059,53 грн. та пеню у
розмірі 16 517,37 грн., а всього - 144 576,90 грн.
Стягнуто з відповідачів солідарно на
користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір
у розмірі 722,9 грн. У задоволенні позову
ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя
особа: ОСОБА_1, про визнання договору
поруки припиненим, відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ
«УкрСиббанк», посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, вказує на те, що суд, в
резолютивній частині рішення зазначив
про стягнення заборгованості в сумі,
еквівалентній гривні, чим вийшов за
межі заявлених банком вимог, тому,
просив рішення суду змінити і
стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16 021,46
доларів США та 16 517,37 грв.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просила його скасувати і ухвалити нове,
яким відмовити ПАТ «УкрСиббанк» в
задоволенні позову та задовольнити її
позов про визнання договору поруки
припиненим. Посилається на ті ж
обставини, що вказані в позовній заяві.
Крім того, зазначила про те, що в
забезпечення виконання зобов»язань за
кредитним договором ОСОБА_1 був
закладений автомобіль, однак банком не
було пред'явлено вимогу до відповідача
щодо реалізації транспорту в рахунок
погашення кредиту і ОСОБА_1І донині
користується автомобілем, але
заборгованість не погашає. Судом не
перевірений розмір заборгованості.
Відповідно до виконавчого листа за
заочним рішенням по цій справі з неї
було стягнуто 4 139 грн. 02 коп., однак
незрозуміло чи була врахована судом
ця сума при ухваленні винесенні
рішення.

ОСОБА_1 в судове засідання
апеляційного суду не з»явився, будучи
налженим чином повідомленим про час та
місце розгляду справи. Тому,
відповідано до ч.2 ст.305 ЦПК України,
справа розглянута у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника ПАТ
«УкрСиббанк» ОСОБА_3, який підтримав
апеляційну скаргу банку та просив її
задовольнити, а скаргу ОСОБА_2
відхилити; пояснення ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_4., які підтримали
доводи скарги та просили її
задовольнити, а скаргу банку
відхилити, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає
відхиленню, а скарга ОСОБА_2
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність
рішення в межах апеляційної скарги
ОСОБА_2 про солідарне стягнення суми
заборгованості з неї на користь
позивача та в частині відмови у
задоволенні її позову про припинення
договору поруки. ОСОБА_1 рішення суду
не оскаржується.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
відповідно до кредитного договору №
0, укладеного 23 червня 2006 року,
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 14 795,00
доларів США на споживчі цілі, зі
сплатою за користування кредитом 12,5%
річних та зобов'язався повернути його
до 21 червня 2013 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань відповідача між банком і
ОСОБА_2 того ж дня укладено договір
поруки № 0/П, за умовами якого
відповідачка взяла на себе
зобов'язання з повернення кредиту в
разі невиконання позичальником умов
договору.

Задовольняючи позов банку, суд
першої інстанції, виходив з того, що
позичальник належним чином не
виконував умови кредитного договору, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає
солідарному стягненню з боржника та
поручителя.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову про припинення
договору поруки, суд зазначив в
рішенні, що правових підстав для
припинення поруки, у зв»язку з
пропуском строку для пред»явлення
вимоги до поручителя, немає.

З такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки вони
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають з
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Вказане судове рішення, в
частині стягнення заборгованості за
кредитним договором з ОСОБА_2, та в
частині відмови у задоволенні її
зустрічного позову зазначеним
вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 з грудня 2006 року став
неналежним чином виконувати свої
зобов»язання по погашенню кредиту, а з
23 червня 2009 року припинив погашати
борг остаточно. В результаті, станом
на 18 грудня 2013 року, заборгованість за
договором становила 16 021,46 доларів США,
що за курсом НБУ еквівалентно 128 059, 53
грн., та пеня у розмірі 16 517,37 грн., а
всього 144 576,90 грв., в тому числі:
заборгованість за кредитом - 86 00,00
доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 68 739,80 грн., заборгованість
за відсотками за користування кредитом
- 7 421,46 доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 59 319,73 грн., пеня за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом - 9 392,09 грн., пеня за
несвоєчасне погашення заборгованості
по відсоткам - 7 125,28 грн.

У зв'язку з неналежним
виконанням позичальником ОСОБА_1
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором банком 25 грудня 2008 року на
адресу ОСОБА_2 було направлено лист -
претензія з вимогою про дострокове
погашення кредитної заборгованості
(а.с.138). Претензія отримана 5 січня 2009
року ( а.с.140).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст.
554 ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом вказаних норм матеріального
права поручитель, хоча й пов'язаний із
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах з кредитором.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого у договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено,
що строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252
ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З договору поруки від 23 червня
2006 року вбачається, що в ньому не
встановлено строку, після якого порука
припиняється, а умова договору поруки
про його дію до повного виконання
боржниками своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договором не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки це
суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК
України, тому, у цьому випадку,
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Такий висновок узгоджується з
роз»ясненнями, які містяться у п.24
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

При вирішенні спору суд першої
інстанції не врахував, що згідно зі
статтею 526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором, строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто, з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Сама по собі умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Пунктом 5.3 кредитного договору від 23
чеврня 2006 року передбачено право банку
вимагати дострокового повернення
кредиту та нарахованих процентів,
комісій у порядку, встановленому
розділом 11 цього договору.

Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення/вручення
йому вимоги про погашення боргу
(залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову. При цьому,
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Зі змісту договору поруки
вбачається, що строк її припинення не
встановлено, тому, згідно з вимогами
вказаних вище норм матеріального
права, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання права на повернення
кредиту достроково не пред'явить
вимоги до поручителя.

Матеріалами справи
підтверджується, що 25 грудня 2008 року
банком направлено на адресу ОСОБА_2
вимогу про дострокове погашення
заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 11.1 кредитного
договору банк направляє вимогу
позичальнику про дострокове
повернення кредиту, але термін його
повернення вважається таким, що настав
на 32 календарний день з дати одержання
позичальником повідомлення про
дострокове повернення кредиту

З огляду на викладене, у ПАТ
«УкрСиббанк» виникло право
пред'явлення вимоги до поручителя
ОСОБА_2 у зв'язку з порушенням
зобов'язань боржником ОСОБА_1 щодо
сплати заборгованості за кредитним
договором, починаючи з 6 лютого 2009 року
(отримана вимога 5 січня 2009 року),
протягом наступних шести місяців,
тобто, до 6 серпня 2009 року.

Як вбачається з матеріалів
справи, банк звернувся з позовом лише
11 січня 2010 року року, тобто вже після
спливу шестимісячного строку,
встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Така правова позиція колегії
суддів ґрунтується на постанові
Верховного Суду України від 29 січня 2014
року у справі про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 липня 2013 року у справі за
позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
про стягнення суми заборгованості за
кредитним договором та ухвалах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014 року та 16 липня
2014 року.

У порушення вимог ст. ст. 212-214,
316 ЦПК України, суд на зазначене уваги
не звернув та дійшов необгрунтованого
висновку про можливість стягнення
кредитної заборгованості з
поручителя ОСОБА_2

Відповідно до приписів ст. 309
ЦПК України, апеляційний суд має право
скасувати судове рішення і ухвалити
нове рішення або змінити рішення, якщо
застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, чи не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що обставини
справи встановлені судом правильно,
але допущено помилку у застосуванні
норм матеріального права, оскаржуване
судове рішення, в частині задоволення
позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 та
в частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 про
визнання договору поруки припиненим,
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог про
стягнення з поручителя заборгованості
за кредитним договором від 23 червня 2006
року в сумі 16 021,46 доларів США, що за
курсом НБУ еквівалентно 128 059, 53 грн., та
пені у розмірі 16 517,37 грн., а всього 144 576,90
грв. та визнання договору поруки
припиненим.

У зв»язку з відмовою у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 та
задоволенням її позову, рішення суду в
частині стягнення з неї судового збору
підлягає скасуванню.

Що стосується доводів
апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк»
про те, що суд першої інстанції вийшов
за межі заявлених ними вимог,
зазначивши в резолютивній частині
рішення гривневий еквівалент суми
заборгованості, то колегія суддів
вважає ці доводи безпідставними.

Як вбачається з заяв ПАТ «
УкрСиббанк» про уточнення розміру
позовних вимог від 25 грудня 2013 року та
від 10 квітня 2014 року позивачем
зазначено про стягнення
заборгованості в розмірі 16 021,46
доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 128 059, 53 грн., та пені у
розмірі 16 517,37 грн., а всього 144 576,90 грв., в
тому числі: заборгованості за кредитом
- 86 00,00 доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 68 739,80 грн., заборгованості
за відсотками за користування кредитом
- 7 421,46 доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 59 319,73 грн., пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом - 9 392,09 грн., пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
по відсоткам - 7 125,28 грн. ( а.с. 86,132). Тобто,
рішення ухвалено в межах заявлених
позивачем вимог.

Крім того, згідно зі ст.192 ЦК України,
законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій Україні, є
грошова одиниця України - гривня.
Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене в
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст.2 Закону України
"Про банки і банківську діяльність"
кошти - це гроші у національній або
іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року №14 "Про судове рішення", суд має
право ухвалити рішення про стягнення
грошової суми в іноземній валюті з
правовідносин, які виникли при
здійсненні валютних операцій, у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Але це є не обов»язком, а
правом суду. Тому, порушень норм
матеріального чи процесуального права
судом не допущено у зв»язку з чим
апеляційна скарга ПАТ « УкрСиббанк»
підлягає відхиленню.

Згідно зі ст.380 ЦПК України
питання про поворот виконання вирішує
суд апеляційної чи касаційної
інстанції, якщо, скасувавши рішення,
він закриває провадження у справі,
залишає позов без розгляду, відмовляє в
позові повністю або задовольняє
позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання
скасовано і справу повернуто на новий
розгляд, а при новому розгляді справи в
позові відмовлено, суд, хвалюючи
рішення, повинен зобов»язати
позивача повернути відповідачеві
безпідставно стягнене з нього за
скасованим рішенням.

Як вбачається з матеріалів
справи, 30 березня 2010 року Іллічівським
районним судом м. Маріуполя було
ухвалено заочне рішення про стягнення
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за
кредитним договором від 23 червня 2006
року в розмірі 73 598,47 грв. ( а.с. 54-55).
Зазначене рішення скасоване ухвалою
цього ж суду від 29 листопада 2013 року (
а.с. 710

З довідки ПАТ «ММК імені
Ілліча» від 4 лютого 2014 року вбачається,
що з заробітної плати ОСОБА_2, на
підставі виконавчого листа №2-н-106 від 5
травня 2010 року, виданого Іллічівським
районним судом м. Маріуполя
проводилося утримання заборгованості
на користь ПАТ « УкрСиббанк», яка
складала 73 598,47 грв. Утримання
проводилося з липня 2013 року, утримано 4
139,02 грв. ( а.с. 139).

Таким чином, враховуючи, що
апеляційним судом ухвалено рішення про
відмову у задоволенні позову ПАТ
«УкрСиббанк» про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 та задоволено
її позов про визнання договору поруки
припиненим, утримана з її заробітної
плати сума заборгованості за
кредитним договором підлягає
стягненню з ПАТ «УкрСиббанк».

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 307,309, 313-316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Іллічівського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
30 травня 2014 року в частині стягнення з
ОСОБА_2 заборгованості за кредитним
договором, відмови у задоволенні її
позову про визнання договору поруки
від 23 червня 2006 року припиненим та в
частині стягнення з неї судового збору
- скасувати.

У задоволенні позову ПАТ
«УкрСиббанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 23 червня 2006 року з ОСОБА_2 в сумі 144
578,90 грв. - відмовити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати договір поруки № 0/П
від 23 червня 2006 року, укладений між
ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», припиненим.

Стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на
користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі
4139,02 грв., утримані з неї на підставі
виконавчого листа №2-н-106 від 5 травня 2010
року, виданого Іллічівським районним
судом м. Маріуполя.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді