АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №686/8671/14-ц
Провадження №22-ц/792/1644/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді П'єнти І.В.,

суддів:
Корніюк А.П., Талалай О.І.,

при
секретарі: Сацюк Г.О.

за участю: представника
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 23 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом.

Заслухавши доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_4 про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом. В
обгрунтування якого зазначала, що 31
липня 2002 року державним нотаріусом
першої Хмельницької державної
нотаріальної контори було видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на ім'я ОСОБА_5, однак при його
видачі не було враховано рішення
Хмельницького районного суду від 28.07.2000
року, яким визнано частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину, видане
Хмельницькою районною нотаріальною
конторою 10.11.1999 року, а також договір
дарування, укладений 20.11.1999 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, згідно якого остання
прийняла в дар ? частини житлового
будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1.
Також цим рішенням було визнано за
ОСОБА_8 право на 12 частини
будинковолодіння по АДРЕСА_1. 27.03.2001
року ? частину будинку ОСОБА_8
подарувала позивачці. Позивач вказує,
що спірне свідоцтво порушує її права як
спадкоємця, оскільки зменшує її частку
у спадковому майні, яким є земельна
ділянка.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 23 червня 2014 року у позові
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого
державним нотаріусом першої
Хмельницької державної нотаріальної
контори 31 липня 2002 року на ім'я ОСОБА_5,
та зареєстрованого в реєстрі за №3-1216,
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не
погоджується з рішенням суду першої
інстанції, просить його скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову. Вважає, що при ухвалені
оскаржуваного рішення судом неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права. Вказує, що поза увагою суду
залишилось рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 28.07.2000 року. Не
враховано, що видача оспорюваного
свідоцтва про право на спадщину
порушує її права як власника житлового
будинку з відповідними надвірними
будівлями та земельної ділянки
необхідної для його обслуговування.
Крім того, суд першої інстанції не
перевірив наявність або відсутність
спадкової справи стосовно спадкодавця
ОСОБА_6

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача в
судовому засіданні просив апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у
справі в судове засідання не з'явились,
про день, місце і час слухання справи
повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до положень ст. 1301
ЦК України в судовому порядку
вирішується питання про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, якщо буде встановлено, що
особа, якій воно видане, не мала права
на спадкування, а також в інших
випадках, встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п. 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7
"Про судову практику у справах про
спадкування" відповідно до ст. 1301 ЦК
України свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
грунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно
встановив та виходив з того, що
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 31.07.2002 року,
виданого державним нотаріусом Першої
Хмельницької державної нотаріальної
контори Балац Т.П. та зареєстрованого в
реєстрі за №3-1216, спадкоємцем
зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є ОСОБА_5
Спадкове майно, на яке видано це
свідоцтво, складається з ? частини
земельної ділянки, площею 0,86 га, що
знаходиться на території
Давидковецької сільської ради с.
Давидківці, наданої для обслуговування
житлового будинку та ведення
особистого підсобного господарства,
яка належала батьку померлого ОСОБА_10,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, спадщину
після якого прийняв ОСОБА_6, але не
оформив своїх спадкових прав, на
підставі рішення Давидковецької
сільської ради та на підставі
державного акту про право приватної
власності на землю. Разом з тим. ?
частини земельної ділянки залишена
відкритою для іншого спадкоємця (а.с. 4).

З матеріалів справи вбачається, що
спадкоємцем після смерті ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є ОСОБА_4 (а.с.
57).

Відповідно договору дарування
частини житлового будинку від 27.03.2001
року ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_3
прийняла в дар ? частини житлового
будинку АДРЕСА_1

Крім того, відповідно до договору
купівлі-продажу частини житлового
будинку від 22.10.2003 року ОСОБА_4 продала,
а ОСОБА_3 купила ? частини житлового
будинку АДРЕСА_1

Враховуючи, що позивачем не
оспорюються інші правочини та
правовстановлюючі документи, на
підставі яких видано свідоцтво про
право ан спадщину за заповітом, та
позивачем не надано суду належних
доказів того, що спірним документом
порушуються її права, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції
правомірно не взято до уваги рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
28.07.2000 року, відповідно до якого визнано
частково недійсним: свідоцтво про
право на спадщину за заповітом від
19.11.1999 року та встановлено, що
спадкоємцями, зазначеного в заповіті
майна ОСОБА_10 є на ? частини - ОСОБА_10, а
інша ? частини зазначеного майна,
свідоцтво на яке ще не видано,
залишається для спадкоємця ОСОБА_3;
договір дарування від 20.11.1999 року та
встановлено, що ОСОБА_6 подарував, а
ОСОБА_7 прийняла в дар ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1 визнано за
ОСОБА_8 право на 12 частини
будинковолодіння по АДРЕСА_1 оскільки
дане рішення суду не може слугувати
підставою для скасування спірного
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, за яким спадковим майном є ?
частини земельної ділянки.

Безпідставним є посилання в
апеляційній скарзі на ст. 120 ЗК України
в редакції, яка передбачає, що у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Оскільки на час видачі спірного
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом була чинною редакція ст. 120 ЗК
України, відповідно до якої при
переході права власності на будівлю і
споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити
на підставі цивільно-правових угод, а
право користування - на підставі
договору оренди.

Інші доводи апеляційної скарги
також не містять посилань на докази,
які б спростовували висновки суду
першої інстанції.

Порушень процесуального закону,
які б були підставою для скасування
рішення, судом не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319,
324ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 23 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
І.В.П'єнта

________________________________________________________________________
____

Головуючий у першій інстанції -
Карплюк О.І. Провадження №
22-ц/792/1644/14

Доповідач -П'єнта І.В.

Категорія № 57