У Х В А Л А

Іменем України

13 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Боднар О.В.,
Кеміня М.П., при секретарі Гаврилко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Свалявського районного суду від 5
вересня 2011 року по справі за поданням
заступника начальника відділу ДВС
Свалявського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі
України,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4,
оскаржив у апеляційному порядку ухвалу
Свалявського районного суду від 5
вересня 2011 року, якою задоволено
подання заступника начальника відділу
ДВС Свалявського районного управління
юстиції (далі - відділ ДВС) про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон боржника ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм процесуального
права, в зв'язку з чим просить скасувати
ухвалу місцевого суду і постановити
нову ухвалу, якою відмовити в
задоволенні подання.

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності апелянта та
представника відділу ДВС, які належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи подання державного
виконавця суд першої інстанції виходив
з того, що ОСОБА_3 не вчинив жодних дій
спрямованих на сплату його
заборгованості на користь ПАТ
«Кредитпромбанк».

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов його без повного та всебічного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав сторін та з порушенням норм
процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що
12.08.2011 року відділом ДВС було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження на підставі виконавчого
напису нотаріуса № 788, виданого 28.07.2011
року приватним нотаріусом львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про звернення стягнення на нерухоме
майно ОСОБА_3 в рахунок погашення його
заборгованості перед ПАТ
«Кредитпромбанк» за кредитним
договором в розмірі 399405,80 грн. та 2500 грн.
плати за вчинення виконавчого напису.

Відповідно до пункту 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» №
606-XIV (далі: Закон № 606-XIV), державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон стосується гарантованого ст. 33
Конституції України права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, і повинно
застосовуватися як крайній захід після
реалізації усіх можливих та
передбачених законом засобів
примусового виконання рішення.

Згідно ст. 11 Закону № 606-XIV державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Такі
заходи, передусім, передбачені ст. 32
Закону № 606-XIV.

Під поняттям «ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням» варто розуміти будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації (ч. 1 ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження»).

З виконавчого напису нотаріуса видно,
що такий містить вимогу про звернення
стягнення на належне ОСОБА_3 нерухоме
майно, а не про стягнення з нього
заборгованості.

Таким чином цим рішення (виконавчим
написом нотаріуса) не покладено
будь-яких зобов'язань на ОСОБА_3, а тому
ухилення боржником від його виконання
в даному випадку є неможливим.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що ухвала суду першої
інстанції постановлена з порушення
норм процесуального права, що
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є
підставою для її скасування з
ухваленням нової ухвали про відмову в
задоволенні подання державного
виконавця.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Свалявського районного суду від
5 вересня 2011 року скасувати.

У задоволенні подання заступника
начальника відділу ДВС Свалявського
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у
праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала остаточна й оскарженню не
підлягає.

Судді: