У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Нове
життя», третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- ОСОБА_4, про відшкодування майнової та
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Ємільчинського
районного суду Житомирської області
від 19 липня 2013 року та рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 15 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 22
год на автодорозі с. Бастова
Рудня-Неділище Ємільчинського району
Житомирської області з вини ОСОБА_4,
який керував трактором К-701, що
належить сільськогосподарському
товариству з обмеженою
відповідальністю «Нове життя», сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої загинув ОСОБА_5, що
керував належним їй автомобілем ВАЗ-2106.
Просила стягнути з відповідача на її
користь 41 661 грн на відшкодування
майнової шкоди, яка складається із
витрат, понесених у зв'язку зі смертю
ОСОБА_5, і збитку, завданого
пошкодженням транспортному засобу, та
500 000 грн у відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Ємільчинського районного
суду Житомирської області від 19 липня
2013 року позов задоволено частково.

Стягнуто з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Нове життя» на
користь ОСОБА_3 40 056 грн на
відшкодування майнової шкоди та 50 000
грн - у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 15 серпня 2013
року рішення Ємільчинського районного
суду Житомирської області від 19 липня
2013 року скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Ємільчинського
районного суду Житомирської області
від 19 липня 2013 року та рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 15 серпня 2013 року, ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 22 год 00 хв
ОСОБА_4, керуючи трактором К-701Р з
навісним обладнанням, державний номер
НОМЕР_1, який належить на праві
власності сільськогосподарському
товариству з обмеженою
відповідальністю «Нове життя», на
автодорозі с. Бастова Рудня-Неділище
Ємільчинського району Житомирської
області здійснив зіткнення дисковою
бороною з автомобілем ВАЗ - 2106,
державний номер НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_5 Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди водій
автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_5 від отриманих
тілесних ушкоджень загинув на місці
пригоди.

Такі обставини судом першої інстанції
встановлені із матеріалів
кримінальної справи № 1-152/11 по
обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України. Постановою Ємільчинського
районного суду від 17 квітня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 26 червня 2012 року, ОСОБА_4
звільнено від кримінальної
відповідальності внаслідок акту
амністії.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із
доведеності вини працівника
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Нове
життя» ОСОБА_4 у
дорожньо-транспортній пригоді,
внаслідок якої загинув ОСОБА_5, і
стягнув частково майнову та моральну
шкоду.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, виходив із
недоведеності позовних вимог щодо
винуватості ОСОБА_4 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди.

З такими висновками
суду апеляційної інстанції колегія
судів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ повністю
погодитись не може.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року №
12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовано норми
матеріального й процесуального права.

Таким чином, зазначеними положеннями
цивільного процесуального
законодавства на апеляційний суд
покладено обов'язок перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, встановлені
судом фактичні обставини і усувати
недоліки, допущені судом першої
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначала,
що вина ОСОБА_4 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди,
внаслідок якої загинув ОСОБА_5,
підтверджена матеріалами кримінальної
справи № 152/11 по обвинуваченню
ОСОБА_4 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. При
цьому вказувала, що останній у рамках
кримінальної справи свою вину визнав.

Зробивши висновок про те, що підставою
для скасування судового рішення і
відмови у задоволенні позову є
неповнота з'ясування судом першої
інстанції обставин справи, суд
апеляційної інстанції не врахував, що
норми процесуального права щодо
повноти та всебічності розгляду справи
(ст. 213 ЦПК України) поширюються
як на судове рішення суду першої
інстанції, так і на судове рішення суду
апеляційної інстанції.

У разі встановлення судом апеляційної
інстанції порушення судом першої
інстанції вимог закону щодо повноти і
всебічності розгляду справи, суд
апеляційної інстанції зобов'язаний
усунути ці недоліки і ухвалити рішення
згідно з законом.

Суд апеляційної інстанції, у порушення
вимог ст. ст. 212-214, 303, 307, 316 ЦПК України,
не перевірив доводів апеляційної
скарги про наявність вини ОСОБА_4 у
вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди та у рішенні не зазначив
конкретні обставини і факти, що
спростовують такі доводи; не надавши
належної правової оцінки наданим
позивачем доказам, не взяв до уваги
характер спірних правовідносин сторін,
що випливає із встановлених обставин
та підстав позову; не встановив та не
зазначив у рішенні, в чому полягає
порушення судом першої інстанції
встановленого порядку дослідження
доказів або в дослідженні яких доказів
судом було неправомірно відмовлено.
При ухваленні рішення суд апеляційної
інстанції залишив поза увагою ту
обставину, що судом першої інстанції
була досліджена у судовому засіданні
кримінальна справа по обвинуваченню
ОСОБА_4 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
(а.с.64), яка містить докази, що мають
значення для вирішення спору, і ухвалив
рішення з такими порушеннями норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Ураховуючи викладене, рішення суду
апеляційної інстанції на підставі ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 15 серпня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І.Амелін

Т.П.Дербенцева

С.О.Карпенко

І.К.Парінова