АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5014/14
Головуючий 1 інст. - Сілант'єва
Справа № 319/10
Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори про самочинне
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого, судді - Кіся
П.В.,

суддів: - Макарова
Г.О.,

- Кружиліної О.А.,

при секретарі - Прийміч А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.Харкові
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 08 червня 2010 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_5 до
Харківської міської ради, третя особа:
інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області про визнання права
власності,-

в с т а н о в и л а :

28.05.2010 року ОСОБА_5 звернувся до суду з
позовом і просив визнати за ним права
власності на самочинно побудований
житловий будинок літ. «А-2» житловою
площею 249 м.кв. загальною площею 363,7 м.кв.
з сараєм літ «Б2 за адресою АДРЕСА_1,
вказуючи, що рішенням Харківської
міської ради №237/08 від 10.09.2008р. йому
надано дозвіл на розробку проектів
відведення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель площею 1000 м.кв., а на підставі
рішення 26 сесії 5 скликання Харківської
міської ради від 23.10.2008р. №286/08 він
отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку за
вказаною адресою, де й побудував за
власні кошти без відповідної згоди на
будівництво та без належним чином
погодженого проекту зазначений у
позовній заяві житловий будинок.

Представник Харківської міської ради
Тарасов А.Г. та представник державної
архітектурно-будівельної інспекції у
Харківській області (далі по тексту -
ДАБК у Х/о) Марченко С.О. в адресованих
суду заявах просили розглянути справу
за їх відсутністю, ухилившись від
прямого викладення в заявах відношення
до позовних вимог. (а.с.20-21,23).

Представник позивача ОСОБА_9 позовні
вимоги в судовому засіданні підтримала
і просила їх задовольнити.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 08.06.2010 року позов
задоволено. Суд визнав за ОСОБА_5 право
власності на житловий будинок літ «А-2»
житловою площею 249,0 м.кв. загальною
площею 363,7 м.кв. з сараєм літ. «Б» за
адресою АДРЕСА_1 (ас.43, 46-47).

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_11 - ОСОБА_4 просила скасувати це
рішення, вказуючи, що внаслідок його
ухвалення порушені права ОСОБА_3, який
24.02.2009р. уклав з ОСОБА_11 договір про
спільну діяльність з будівництва
житлового будинку з господарськими
спорудами за рахунок його, ОСОБА_11
коштів, а по закінченню будівництва
ОСОБА_5 зобов'язаний був передати йому
об'єкт будівництва, а він - відповідні
грошові кошти.

Апелянт вказує, що ОСОБА_5 на виконання
цього договору за кошти ОСОБА_11
побудував двоповерховий будинок,
згідно розписки від 21.09.2010 року отримав
від ОСОБА_3 149 823, 80 грн., однак усупереч
умов договору і гроші за будинок
отримав і за допомогою рішення
Фрунзенського районного суду від
08.06.2010р. набув права власності на
будинок, порушивши його ОСОБА_11, права.

В судове засідання апеляційної
інстанції апелянт, сторони по справі та
їх представники не з'явилися, хоча
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, про своє
відношення до апеляційної скарги та
про причину неявки не повідомили.

Від представника позивача 09.07.2014р.
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи з посиланням на те, що
він не зможе з'явитися у судове
засідання у зв'язку з зайнятістю у
інших справах. Вказане клопотання
колегія суддів залишає без
задоволення, оскільки належних доказів
про наявність дійсно поважних причин
для відкладення розгляду справи
матеріали справи і додані до
клопотання матеріали не містять, про
причину неявки позивача і неможливість
розгляду справу без вказаних осіб
заявник не повідомив. За таких обставин
справа розглядається у відповідності з
вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду першої інстанції - скасуванню за
таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що надана
позивачем копія технічного висновку
ТОВ «ТМК АРДИ-КОНТУР» та інші матеріали
дають підстави вважати, що здійснене
позивачем самочинне будівництво
проведено з дотриманням
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації, будівля за своєю
функціональною здатністю, технічним
станом та експлуатаційними якостями
відноситься до задовільного стану,
права інших осіб не порушуються, а
відтак суд може визнати за ним право
власності на самочинно побудоване
нерухоме майно.

Однак з таким рішенням колегія суддів
погодитися не може у зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Так, згідно ст.3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. При цьому така особа, згідно
вимог ст.ст.10,60 ЦПК України повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог.

Стосовно даної справи вказані вимоги
процесуального закону належить
розуміти так, що ОСОБА_5 повинен
довести, що він за власні кошти у
передбаченому законом порядку створив
нову річ і відсутні передбачені
законом перешкоди для реєстрації за
ним права власності на цю річ, однак
відповідач порушує його право на
визнання цього майна його власністю, чи
оспорює таке право.

Згідно ст.331 ЦК України право власності
на нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інакше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору ,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає де6ржавній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Статтею 29 Закону України «Про
планування та забудову територій»
передбачено, що здійснення будівельних
робіт на об'єктах містобудування без
дозволу на виконання будівельних
робіт, який надається інспекціями ДАБК,
вважається самовільним будівництвом.

Технічний висновок ТОВ «ТМК
АРДИ-КОНТУР» на який посилався позивач
і з чим погодився суд, не може
замінювати сертифікат відповідності
будівлі державним будівельним нормам,
стандартам та правилам, який мав би
надаватися у такому випадку
забудовнику ОСОБА_5, як це передбачено
діючим на той час «Тимчасовим порядком
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом приватних житлових
будинків…», затвердженого постановою
КМУ 09.09.2009р. №1035.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач просить визнати право
власності на самочинне будівництво.

Згідно ч.5 ст.376 ЦК України суд може
визнати за особою, яка здійснила с
самочинне будівництво, право власності
на нерухоме майно, однак лише за умови,
що це не порушує права інших осіб.

Разом з тим, питання щодо порушення
прав інших осіб судом першої інстанції
залишено без уваги, ці обставини суд не
з'ясував, хоча це істотна обставина, яка
безпосередньо впливає на наявність чи
відсутність підстав для задоволення
позову.

Як зазначалось вище, і положення ст.331 і
ч.2 ст.376 ЦК України передбачають
необхідність доведення по цій
категорії справ того факту, що особа,
яка просить визнати право власності на
новостворену річ виготовила її зі
своїх матеріалів, за власні кошти і що
здійснено у відповідності з умовам
договору чи на підставу закону, яким
регулюється порядок виготовлення
(створення) нової речі.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 збудував житловий будинок без
дотримання порядку, встановленого
законом, а з наданих апелянтом договору
№01/09 від 24.02.2009 року про спільну
діяльність у будівництві житлового
будинку з господарськими будівлями і
спорудами, укладеного ОСОБА_5 і ОСОБА_11,
та акту від 01.09.2010р. вбачаються ознаки
порушення позивачем прав інших осіб
при визнанні в судовому порядку за ним
одноособового права власності на
самовільно збудований житловий
будинок з господарськими будівлями.

Разом з тим, подані суду під час
розгляду справи письмові пояснення
представника інспекції ДАБК в
Харківській області і відзив
представника Харківської міської ради
свідчать про відсутність спору, а
відтак і передбачених ст.3 ЦПК України
підстав для звернення до суду.

На ці обставини суд першої інстанції
уваги не звернув і дійшов до помилково
висновку про доведеність позовних
вимог ОСОБА_5 про наявність
передбачених законом підстав для
визнання за ним права власності на
самочинно побудований житловий
будинок літ «А-2» з сараєм літ «Б» по
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,3,4
ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_11
- ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 08 червня 2010 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до
Харківської міської ради про визнання
права власності на самочинне
будівництво відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржене безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді: