Справа № 487/6413/14-ц
Провадження № 2/487/2356/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2014 року Заводський районний суд
м. Миколаєва

у складі: головуючого судді - Агєєвої Л.
І.,

при секретарі - Ткаченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради
про встановлення факту та визнання
права власності у порядку спадкування
за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Миколаївської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом на квартиру
АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що при
зверненні до нотаріальної контори з
питання оформлення на своє ім'я
спадкового майна у вигляді квартири
АДРЕСА_1, що залишилася після смерті її
тітки ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1,
отримала відмову, оскільки в
правоустанавлюючому документі на
квартиру є розбіжності в написані
номеру будинку.

Представник позивача в судове
засідання не з'явилася, надав до суду
заяву про уточнення позовних вимог,
остаточно просила суд встановити факт,
що при викладенні та посвідченні
тексту договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, державним нотаріусом
3-ї Миколаївської державної
нотаріальної контори від 30.10.1991р. за
№2-4581 в дублікаті договору, виданого
державним нотаріусом 1-ї Миколаївської
державної нотаріальної контори від
25.07.2008р. за № 4-724, була допущена описка,
замість адреси: АДРЕСА_1 помилково
вказана адреса: АДРЕСА_1 та визнати за
позивачкою право власності на квартиру
АДРЕСА_1 у порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_2,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Також просила
розгляди справу у її відсутність,
позовні вимоги просила задовольнити.

Представник Миколаївської міської
ради у судове засідання не з'явився,
надав до суду заяву про розгляд справи
у його відсутність, просив розглянути
справу відповідно до норм чинного
законодавства та на підставі наявних
доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла рідна тітка позивачки - ОСОБА_2,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть серії НОМЕР_1 від 12.07.2010 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася
спадщина на належне їй майно, а саме
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Ще за життя, 27.08.2008 року ОСОБА_2 склала
заповіт на ім'я позивачки, який було
посвідчено приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу за № 836.

Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємицею
після смерті тітки за заповітом від
27.08.2008р. Згідно умов заповіту ОСОБА_2
заповідала позивачці усе належне їй
майно на день смерті, у тому числі
належну на праві власності квартиру
АДРЕСА_1. Спадкоємців, що мають право на
обов'язкову частку у спадщині за
заповітом, згідно ст.1241ЦК України, не
має.

Судом також встановлено, що на
момент смерті тітки позивачка постійно
проживала разом з нею та вела спільне
господарство, тобто фактично прийняла
спадщину, відповідно до ст.1268 ч. 3 ЦК
України, що підтверджується також
довідкою ЖКП «Шалгіс» №4560 від 02.08.2010
року.

Позивачка у встановлений законом
шести місячний строк звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за заповітом, але їй
було відмовлено оскільки, що є
розбіжності у відомостях про
належність спадкодавцю ОСОБА_2 на праві
власності майна. В правовстановлюючому
документі - договорі купівлі-продажу
квартири № 52, посвідченого Третьою
Миколаївською державною нотаріальною
конторою 30.10.1991р. за № 2-4581, дублікат
якого виданий державним нотаріусом
Першої Миколаївської державної
нотаріальної контори 25.07.2008р. за № 4-724,
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. А
реєстрація права власності за даною
особою згідно цього ж договору
здійснена ММБТІ в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно на
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно архівного витягу, наданого
Державним архівом Миколаївської
області від 30.09.2013р. за № К-703/01.1-21,
рішення виконкому Миколаївської
міської ради № 313 від 28.09.1990р. та додатка
№ 3 до цього рішення, адреса належного
ПО «Екватор» жилого будинку є АДРЕСА_1,
тобто на час укладання між ПО «Екватор»
та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
квартира АДРЕСА_1

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.
321 Цивільного кодексу України право
власності непорушне. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому ЦПК України звернутися
за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 392 ЦК власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який посвідчує право
власності.

Статтею1216 Цивільного кодексу України
передбачено, що спадкуванням є перехід
прав і обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Ст.1218 ЦК України передбачає, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст.1220 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою. Часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою.

Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за
заповітом і за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а також особи, які
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини.

Відповідно ст.1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті, у разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 ЦК України. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 ЦК України,
він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1296 Цивільного кодексу
України, який прийняв спадщину, може
одержати свідоцтво про право на
спадщину. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7
п.23 у разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає, позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 13, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що при викладенні та
посвідченні тексту договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
державним нотаріусом 3-ї Миколаївської
державної нотаріальної контори від
30.10.1991р. за №2-4581 в дублікаті договору,
виданого державним нотаріусом 1-ї
Миколаївської державної нотаріальної
контори від 25.07.2008р. за №4-724, була
допущена описка, замість адреси:
АДРЕСА_1 помилково вказана адреса:
АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1, право
власності на квартиру АДРЕСА_1 у
порядку спадкуванні за заповітом після
смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набуває законної сили
протягом 10 днів.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
місцевий суд в порядку ст. 294 ЦПК
України.

Суддя:
Агєєва Л. І.