Справа № 229/694/14-ц
Провадження №2/229/316/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 р.
Дружківський міський суд
Донецької області у складі:

головуючого судді Панової
Т.Л.

при секретарі
Костіній І.В.

з участю відповідача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Дружківка
цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
спільної сумісної власності та
визначення порядку користування
квартирою,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду з позовом до
відповідача, в якому зазначає, що з
квітня 1995року по листопад 2013року
перебувала з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

24 жовтня 2007року подружжям куплена
квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_1 зазначений
власником цієї квартири.

У квартирі перебувають на
реєстраційному обліку колишнє
подружжя та їхні діти, а саме ОСОБА_1,,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3

Фактично після розірвання шлюбу у
квартирі проживає тільки ОСОБА_1, так як
колишнє подружжя не дійшло згоди з
питання визначення порядку
користування квартирою колишніми
членами сім"ї.

Іншого житла , окрім вказаної квартири
позивачка та діти не мають.

Невизначення порядку користування
спільним майном подружжя, зокрема
квартирою АДРЕСА_1, створює складнощі
при користуванні вказаною квартирою
позивачкою та дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4,
створює складнощі в утриманні
приміщень у відповідному санітарному
стані, визначенні конкретного розміру
комунальних платежів для кожного
окремого мешканця квартири.

В Україні норма житлової площі на одну
особу складають: соціальна 13,65 кв.м.,
санітарна 9,0кв.м. житлова площа на
кожного мешканця колишньої сім"ї
ОСОБА_4 складає 9,675 кв.м. (38,7кв.м. /4
мешканців) .

Письмовий договір про порядок
користування вказаною квартирою між
позивачем та відповідачем не укладався
і нотаріально не посвідчувався через
неузгодженність сторонами порядку
користування жилими кімнатами спірної
квартири.

Вважає, що відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України спірна квартира
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Просить суд визнати квартиру спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

визначити порядок користування
квартирою , залишивши в користуванні
ОСОБА_1 кімнату № 4 площею 12,0кв.м. з
балконом площею 1,1 кв.м.; ОСОБА_2 та дітей
колишнього подружжя , ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
- кімнату №3 площею 16,6 кв.м., кімнату № 5
,площею 10,1 кв.м. , в загальному
користуванні залишити коридори,
вбудовану шафу, кухню, ванну кімнату,
вбиральню, підвал №48. Судові витрати
покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивачка
пояснила, що наполягає на своєму позові
на підставах викладених в ньому. На
питання суду відмовилась відповідати.
Покинула зал судового засідання,
залишивши заяву про розгляд справи у її
відсутність та за участю її
представника ОСОБА_5 (а.с.65).

Суд не приймає пояснення ОСОБА_5 в
судовому засіданні до уваги, оскільки
вважає, що не надано доказів на
підтвердження його повноважень в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 42 ЦПК України
повноваження представників сторін
мають бути посвідчені довіреністю
фізичної особи. Довіреність фізичної
особи повинна бути посвідчена
нотаріально або посадовою особою
організації, в якій довіритель працює,
навчається, перебуває на службі,
стаціонарному лікуванні, або за місцем
його проживання.

На підтвердження своїх повноважень
ОСОБА_5 надав суду довіреність від 17
квітня 2014року (а.с.32) з якої вбачається ,
що підпис довірителя ОСОБА_2
засвідчений директором ТОВ "Зарічний",
але з яких підстав директор ТОВ
Зарічний" посвідчує довіреність не
зазначено: чи довіритель працює у ТОВ
"Зарічний", чи навчається, перебуває на
службі, стаціонарному лікуванні, чи за
місцем проживання..

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила,
що працює в страховій компанії, на
момент складання довіреності
працювала у ТОВ "Зарічний" , на
підтвердження чого надала
цивільно-правовий договір від
05.04.2014року (а.с. 66).

Із змісту договору вбачається, що
ОСОБА_2 надавала послуги із закупки
товару для ТОВ "Зарічний" в період з 07
квітня 2014р по 11 квітня 2014р. Термін дії
договору з 07.04.2014 до 11.04.2014р .

Суд вважає, що зазначений цивільно-
правовий договір не свідчить про
виникнення в цей період трудових
відносин між позивачкою і товариством,
позивачка не працювала у ТОВ "Зарічний",
а надавала йому послуги щодо закупки
товару.

Крім того, довіреність посвідчується
директором ТОВ "Зарічний" В.Й. Вольюнг 17
квітня 2014року, то б то після закінчення
дії договору, що свідчить про
відсутність будь-яких , в тому числі
цивільно правових, трудових відносин
між позивачем та директором товариства
на момент посвідчення довіреності.

Відповідач в судовому засіданні
пояснив, що позивачка ніколи не
працювала в ТОВ "Зарічний", а директор
зазначеного товариства є матір"ю
позивачки, і ці доводи не спростовані
позивачем.

Відповідач ОСОБА_1 визнав позов
частково. Пояснив, що дійсно квартира
була придбана під час їхнього шлюбу за
кошти подружжя, є їхньою спільною
сумісною власністю з рівними частками
і не заперечує проти задоволення
позову в цій частині. Але вважає, що з
його боку взагалі не було ніяких
перешкод в користуванні позивачем цією
квартирою. Після розірвання шлюбу в
суді, позивач одразу зібрала всі речі
та за своєю ініціативою виїхала з
квартири, з того часу мешкає по вул.
Леніна. Неповнолітній син ОСОБА_4
мешкає з нею, оскільки за рішенням суду
йому визначено місце мешкання з
позивачкою. Старший повнолітній син
ОСОБА_3 взагалі не мешкає в м.Дружківка,
він дійсно зареєстрований в квартирі,
але мешкає за місцем свого навчання в
Харківському інституті внутрішніх
справ і проживає в казармі цього
навчального закладу. Коли приїздить до
Дружківки мешкає де забажає, і в
спірній квартирі, і в квартирі де
мешкає його матір.

З листопада 2013року і до теперішнього
часу позивачка ніколи не зверталася до
нього з пропозицією щодо встановлення
порядку користування квартирою, хоча
перешкод він їй не чинить в цьому, вона
має ключі від квартири і може нею
користуватися.

Він погоджується у встановленні
порядку користування цією квартирою,
якщо вже позивач наполягає, але за
іншим порядком. Раніше вони
користувалися в наступному порядку: в
кімнаті № 5 перебували діти, кімнатою
№ 4 користувалися вони, а найбільша
кімната № 3 була в загальному
користуванні сім"ї. Він не заперечує,
щоб позивачці були виділені в
користуванні дві кімнати, а саме №№4,5 ,
з урахуванням того, що син ОСОБА_4 винен
мати окрему кімнату, також за планом ці
кімнати знаходяться поруч, а йому
просить виділити в користування
кімнату №3, решта приміщень залишити в
загальному користуванні.

Суд, дослідивши докази по справі,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 60 Сімейого кодексу
України майно набуте подружжя за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважних причин самостійного
заробітку.

Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України
об"єктами права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Згідно із статтею 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 358 ЦК
України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього, він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спірним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Аналогічне положення закріплено і у
частинах 1 і 2 статті 369 ЦК України,
відповідно до яких співвласники майна,
що є у спільній сумісній власності,
володіють і користуються ним спільно,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Розпорядження майном, що є у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику у
справах за позовами про захист
приватної власності" роз'яснено, що
квартира, яка є спільною сумісною чи
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника (учасників) цієї
власності підлягає поділу в натурі,
якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Судом встановлено, що позивач та
відповідач перебували в
зареєстрованому шлюбі з квітня 1995року
по листопад 2013року.

Під час шлюбу за спільні кошти сторони
придбали квартиру, яка розташована по
АДРЕСА_1 і право власності на яку
оформлено на відповідача. (а.с.12,17-19).

Відповідач визнає, що спірна квартира
є спільною сумісною власністю його, та
ОСОБА_2, що частки в цій квартирі є
рівними, також визнає за позивачем
право користування спірною квартирою,
що є його правом як власника квартири
розпоряджатись нею на свій розсуд.

Тому суд вважає, що є підстави для
задоволення вимог позивача щодо
визнання квартири спільною сумісною
власністю сторін у справі і визначення
порядку користування цією квартирою.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
складається з:

3 кімнат жилою площею 38,7кв.м., у тому
числі кімната №1 - 12 кв.м., кімната №2 - 10.1
кв.м., кімната №3 - 16,6кв.м.

кухні площею 8,6кв.м., ванної кімнати 3.1
кв.м., вбиральні 1,3кв.м., коридорів 4,5+3,3
кв.м., вбудованої шафи 0,9 кв.м. Квартира
обладнана балконом-1,1 кв.м. , лоджією - 2,5
кв.м., подвалом №48.

Загальна площа квартири 64 кв.м.

Встановлюючи порядок користування
квартирою суд враховує, що порядок
користування встановлюється на вимогу
осіб, у власності яких перебуває майно,
з урахуванням належних кожному із них
часток. Суд також враховує, згоду
відповідача ОСОБА_1 виділити в
користування позивачці дві кімнати
загальною площею 22,1 кв.м. більше ніж її
частка в житловій площі квартири.

З урахуванням наведеного, суд вважає
можливим виділити в користування
ОСОБА_1 кімнату №3 площею 16,6кв.м, яка
обладнана лоджією 2,5кв.м.; ОСОБА_2
кімнату №4 площею 12,0кв.м, яка обладнана
балконом площею 1,1 кв.м., і кімнату № 5
площею 10,1кв.м.; кухню, коридори,
вбудовану шафу, ванну кімнату,
вбиральню, підвал №48 залишити в
загальному користуванні сторін.

Суд не погоджується з обгрунтуванням
позивача, яке зазначено в позові, що
при визначенні порядку користування
квартирою необхідно враховувати
наявність у сторін по справі двох синів
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, оскільки вони не є
власниками спірної квартири, і порядок
користування квартирою встановлюється
між власниками квартири.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім"ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право користування
цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають
право займати , визначається його
власником.

На час звернення позивача до суду,
безпосереднім власником квартири є
відповідач, який і має право визначити
дітям житлове приміщення, які вони
мають право займати.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд
вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати по сплаті судового зббору в
сумі 243,60грн

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,209,212-215,223 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 60,61 СК
України, Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 1995року №20 (із
змінами і доповненнями), суд

В И
Р І Ш И В:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права спільної сумісної
власності та визначення порядку
користування квартирою задовольнити
частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши в
користування ОСОБА_1 кімнату №3 площею
16,6кв.м, яка обладнана лоджією 2,5кв.м.;
ОСОБА_2 кімнату №4 площею 12,0кв.м, яка
обладнана балконом площею 1,1 кв.м., і
кімнату № 5 площею 10,1кв.м.; кухню,
коридори, вбудовану шафу, ванну
кімнату, вбиральню, підвал №48 залишити
в загальному користуванні сторін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 243 (двісті
сорок три )грн 60коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Дружківський міський суд шляхом
подання в 10денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя:
Т.Л. Панова