Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2014 року Пролетарський районний суд
м. Донецька у складі головуючого судді
Майданнікова О.І., при секретарі
Гуревич О.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Донецьку цивільну справу за позовом
Відділення Виконавчої Дирекції Фонду
від нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України у
Ворошиловському районі м. Донецька до
ОСОБА_2 про відшкодування страхових
виплат у порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2014 року позивач Відділення
Виконавчої Дирекції Фонду від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька звернувся до суду з
позовною заявою «про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
професійного захворювання» до
відповідача ОСОБА_2 посилаючись на
наступне.

18.03.2013 року на листоношу Центру
поштового зв'язку № 1 ОСОБА_3 було
здійснено напад двома невідомими
підлітками, один з яких вдарив її
цеглиною по голові. Нарядом швидкої
допомоги потерпіла була доставлена у
центральну міську лікарню № , після
огляду лікаря була госпіталізована до
Донецького обласного
клінічно-територіального медичного
об'єднання наслідками даного нещасного
випадку стали забій головного мозку
середнього ступеню, втиснений перелом
черепа у тім'яній області ліворуч.
Враховуючи дані обставини вказаний
випадок було визнано пов'язаним із
виробництвом та складено акт про
нещасний випадок на виробництві за
формою Н-1. ОСОБА_3, 17.07.2013 року пройшла
огляд МСЕК, в результаті чого їй було
встановлено 40% втрати працездатності
на 3 група інвалідності, призначено
медикаментозне лікування.

Потерпіла на виробництві ОСОБА_3
звернулась до позивача з заявою про
призначення страхових виплат у зв'язку
з трудовим каліцтвом. Постановою
начальника відділенні ОСОБА_3 було
призначено та виплачено 38 484,12 грн. -
одноразова допомога, 405,10 грн. -
щомісячна страхова виплата ( з вересня
2013 року).

Колегією суддів палати по кримінальним
справам апеляційного суду Донецької
області винесено вирок від 05 вересня 2013
року по справі № 11кп/775/502/13, яким
визнано винним у вчиненні даного
злочину громадянина ОСОБА_2 -
відповідача по справі.

На момент подачі позову позивачем
потерпілій ОСОБА_3 відшкодовано 40 378, 94
грн.

Позивач просить стягнути з відповідача
на його користь 40 378,94 грн.

Представник позивача Лоза Р.С., який діє
на підставі довіреності, в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити у повному обсязі.
Однак у судове засідання, яке відбулось
29.07.2014 року представник позивача не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином, що
підтверджується телефонограмою (а.с.33).
За таких обставинах суд вважає за
можливе закінчити розгляд справи за
відсутності представника позивача.

Від відповідача з Курязької виховної
колонії імені А.С. Макаренко надійшла
відповідь на судове доручення,
відповідно до якою відповідач позов не
визнаю у повному обсязі, у зв'язку з їх
обґрунтованістю, та просив розглянути
справу в його відсутності.

Законний представник відповідача
ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні
вимоги не визнала у повному обсязі та
просила відмовити у задоволенні
позовної заяви. Однак у судове
засідання, яке відбулось 29.07.2014 року
законний представник відповідача не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином, що
підтверджується телефонограмою (а.с.34).
За таких обставинах суд вважає за
можливе закінчити розгляд справи за
відсутності представника позивача.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги не
обґрунтованими, та такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що неповнолітнього
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
злочину передбаченого ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 121
КК України, а саме за те, що він 18
березня 2013 року приблизно о 14 год. 30 хв.,
перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, знаходячись біля 1-го
під'їзду будинку № 1а по вул. Матьокіна
в м. Донецьку, діючи умисно, з мотивів
явної неповаги до суспільства, маючи
умисел на грубе порушення суспільного
порядку, використовуючи фрагмент
цеглини, підбіг до ОСОБА_3 на відстань 0,5
м та безпричинно, супроводжуючи свої
дії особистою зухвалістю, кинув
останній підібраний фрагмент цеглини в
голоду, внаслідок чого потерпіла впала
на землю. Після чого ОСОБА_2 наніс
ОСОБА_3 не менш 10 ударів ногами по
голові, спричинивши потерпілій тяжкі
тілесні ушкодження, що небезпечні для
життя в момент спричинення, про що
свідчить копія вироку Колегії суддів
судової палати по кримінальних справах
Апеляційного суду Донецької області
від 05 вересня 2013 року (а. с. 10-14).

Відповідно до копії акту проведення
розслідування нещасного випадку, що
стався 18 березня 2013 року о 14 год. 45 хв. у
Поштампі - центрі поштового зв'язку № 1
Донецької дирекції Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта»,
Міністерства інфраструктури України
від 28 березня 2013 року (а.с.7-9),
розглянувши матеріали розслідування,
оглянувши місце нещасного випадку, та
на підставі п.15 Порядку розслідування
та ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань та аварій на
виробництві затвердженого Постановою
КМУ від 30 листопада 2011 року № 1232,
комісія прийняла рішення: нещасний
випадок вважати пов'язаним з
виробництвом, взяти на облік у
поштампі-центрі поштового зв'язку № 1;
скласти Акт за формою Н-1 на потерпілу
ОСОБА_3. Потерпілою не були порушені
нормативні та законодавчі акти з
питань охорони праці; нещасний випадок
стався внаслідок протиправних дій
іншої особи - підозрюваний гр. ОСОБА_2 за
ст.ст. 296 ч.4, 121 ч.1 КК України (лист
Пролетарського РВ ДМУ ГУУМВС України у
Донецькій області від 26.03.2013 року
№11/9-4189).

З акту № 1 про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом від 18.03.2013
року (а.с.3-6), вбачається, що ОСОБА_3
отримала важку відкриту
черепно-мозкову травму на виробництві
від 18.03.2013 року - забій головного мозку
середнього ступеню, втиснений перелом
черепу в тім'яній області ліворуч.
Операція 18.03.2013р. - видалення кісткових
відломків (Довідка КЛПУ «ДОКТМО» від
21.03.2013 року № 54).

На момент подачі позову позивачем
потерпілій ОСОБА_3 відшкодовано 40 378, 94
грн., що підтверджується відповідною
довідкою (а.с.16).

З січня 2014 року по червень 2014 року
відповідачу нарахована заробітна
плата на загальну суму 268 грн. 41 коп., що
підтверджується відповідною довідкою
(а.с.36).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Вказана норма міститься в главі 82 ЦК
України й регулює правовідносини щодо
відшкодування шкоди, передбачає право
вимоги (регресу) особи в разі, якщо вона
відшкодувала потерпілому шкоду,
завдану іншою особою в рамках
деліктних правовідносин між нею та
потерпілим.

Правовідносини, які пов'язані із
страхуванням різних видів, регулюються
нормами глави 67 ЦК України.

Ст.980 ЦК України визначає предмет
договору страхування, яким можуть бути
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані в тому числі з
життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування).

Частина 1 ст. 999 ЦК України передбачає,
що законом може бути встановлений
обов'язок фізичної особи бути
страхувальником життя, здоров'я, майна
або відповідальності перед іншими
особами за свій рахунок чи за рахунок
заінтересованої особи (обов'язкове
страхування) .

Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до
відносин, що випливають із
обов'язкового страхування,
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування

у зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» ( далі Закону) страхування
у зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності є окремим видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян, що
здійснюється Фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності та передбачає
матеріальне забезпечення громадян у
зв'язку з тимчасової втрати
працездатності.

Згідно з п. 1 ст. 2 вказаного Закону
суб'єктами страхування є страховик -
Фонд соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
страхувальник - роботодавець,
застрахована особа - найманий
працівник, об'єктом страхування є
тимчасова втрата працездатності
застрахованою особою.

Статтею 6 Закону визначено, що
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності
підлягають особи, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
на підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності та господарювання.

Таким чином, страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності є
обов'язковим особистим страхуванням.

Частиною 1 статті 9 вказаного Закону
передбачено, що Фонд соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності є органом, який
здійснює керівництво та управління
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
провадить акумуляцію страхових
внесків та інших коштів, призначених
для фінансування матеріального
забезпечення та соціальних послуг,
види яких передбачені статтею 34 цього
Закону, та забезпечує їх надання, а
також здійснює контроль за
використанням цих коштів.

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» не передбачає права Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, який здійснив
страхову виплату застрахованій особі
за договором особистого соціального
страхування, зворотної вимоги до
винної особи. Таке право, про яке
зазначено в ст. 993 ЦК України, до
страховика переходить лише в разі
сплати ним страхового відшкодування за
договором майнового страхування.

Здійснення Фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності виплат ОСОБА_3 по
листках непрацездатності у разі
настання страхового випадку
застрахованій особі не є шкодою в
розумінні ст. 1166 ЦК України, а отже
відповідно Фонд не є особою, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою.

Отже, оскільки страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності є
обов'язковим особистим страхуванням,
ні Основи законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, ні Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням", ні норми глави 67 ЦК України
не передбачають право страховика, який
сплатив страхове відшкодування особі,
застрахованій за договором
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, на звернення
з вимогою до винної особи про
відшкодування сплачених
застрахованому страхових сум.

Крім того, задоволення таких вимог
означало б заміну сторін у
зобов'язанні, в якому права
застрахованої особи на отримання
відшкодування перейшли б до
страховика, у той час як відповідно до
статті 515 ЦК не допускається заміна
кредитора в зобов'язаннях, нерозривно
пов'язаних з особою кредитора, зокрема
про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями статей 993, 999 ЦК України,
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», Фонд, як страховик за
обов'язковим страхуванням, не має права
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяння шкоди потерпілому.

На підставі викладено ст.ст. 515, 980, 993, 999,
1166, керуючись, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213, 214, 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Відділення
Виконавчої Дирекції Фонду від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька до ОСОБА_2 про
відшкодування страхових виплат у
порядку регресу - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Пролетарський районний суд м. Донецька.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається у письмовій формі протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.І. Майданніков