Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/840/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 2 жовтня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до комунальної
установи «Центральна міська лікарня
№2» м. Житомира про відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом, в якому зазначив, що
працює на посаді лікаря КУ «Центральна
міська лікарня №2» та є членом
профспілкового комітету. З метою
захисту прав трудового колективу він
неодноразово відкрито критикував дії
адміністрації зазначеного медичного
закладу. Окрім того, ним були виявлені
чисельні зловживання та грубі
порушення вимог закону з боку
керівництва установи, пов'язані з
наданням медичних послуг населенню.

Не погоджуючись з такими діями
адміністрації, він звертався до
органів прокуратури, територіальної
державної інспекції з питань праці,
обкому профспілки, управління охорони
здоров'я Житомирської обласної
державної адміністрації. При цьому,
звернення, після перевірки викладених
фактів, були визнані обгрунтованими.

З метою викриття неправомірних
дій адміністрації ЦМЛ №2 він також
звертався до засобів масової
інформації. Так, 22 жовтня 2012 року на
каналі ICTV транслювали інтерв'ю, під час
якого він повідомив про корупцію у
зазначеному медичному закладі. 13
листопада 2012 року у газеті «Факти»
опубліковано статтю, в якій він разом з
іншими колегами викривав неправомірні
дії та зловживання з боку лікарських
комісій.

З огляду на вищезазначене,
адміністрація відповідача тривалий
час ставиться до нього упереджено,
прагнучи звільнити з роботи. З цією
метою керівництво ЦМЛ №2 неодноразово
безпідставно зверталось до
профспілкового комітету з поданням про
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності.

Внаслідок таких дій позивач
змушений був оскаржити в судовому
порядку наказ від 20 лютого 2012 року про
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності. Судове засідання
по даній справі було призначене на 10
год. 27 листопада 2012 року. Маючи намір
бути присутнім під час судового
розгляду спору, він за тиждень
повідомив про судове засідання
районного травматолога і старшу
медичну сестру відділення та погодив з
ними вихід на роботу в цей день на другу
зміну.

Проте, прийшовши на роботу 27
листопада, від заступника головного
лікаря та завідувача відділенням
позивач дізнався, що повинен був
працювати у першу зміну та його невихід
на роботу розцінений як прогул.
Пояснення про перебування у судовому
засіданні не були взяті до уваги. При
цьому, його не було допущено до роботи.

Оскільки зранку 27 листопада він
почував себе погано, то звернувся за
медичною допомогою. Після обстеження
лікарями цього ж дня відкритий
лікарняний листок, який позивач надав
завідувачу відділенням при виході на
роботу 30 листопада 2012 року.

Однак, головний лікар ЦМЛ №2
наказом від 6 грудня 2012 року звернувся
до профспілкової організації з
поданням про звільнення позивача за
прогул, вчинений 27 листопада 2012 року.

7 грудня 2012 року під час
здійснення прийому хворих позивача
було запрошено до кабінету завідувача
відділенням та повідомлено про
засідання профспілки щодо надання
згоди на його звільнення за прогул, яке
мало відбутися 10 грудня 2012 року.
Зазначені дії свідчать про грубе
порушення прав на належні, безпечні та
здорові умови праці, що призвело до
моральних страждань та, як наслідок, до
погіршення стану здоров'я, у зв'язку з
чим він перебував на лікарняному.

Маючи у розпорядженні всі докази,
які вказували на поважність причин
його невиходу на роботу 27 листопада,
члени профспілки одностайно
проголосували за надання згоди на
звільнення позивача з роботи за прогул.
За таких обставин, його право на захист
від порушень трудового законодавства
не було дотримане.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1
просив стягнути з відповідача 5000 грн. в
рахунок відшкодування спричиненої
моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного
суду м. Житомира від 2 жовтня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та
постановити нове, яким задовольнити
його позовні вимоги.

В судовому засіданні апелянт
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, зауваживши, що сам
по собі факт звернення до профспілки з
безпідставним поданням та засідання
профспілки призвели до моральних
страждань, адже викликали страх, відчай
та змусили відчувати приниження.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явилась, надіславши на
адресу суду заяву про розгляд справи за
її відсутності.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення ОСОБА_1, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не надав
доказів на підтвердження наявності
юридичного складу, що є підставою для
застосування положень ст. 237-1 КЗпП
України.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком.

Стаття 237-1 КЗпП України покладає на
власника або уповноважений ним орган
обов'язок відшкодувати працівнику
моральну шкоду у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Зазначена норма містить перелік
юридичних фактів, що складають
підставу виникнення правовідносин
щодо відшкодування власником або
уповноваженим ним органом завданої
працівнику моральної

Отже, передумовою для відшкодування
працівнику моральної шкоди на підставі
ст. 237-1 КЗпП України є наявність
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, з урахуванням
специфіки яких, завдана моральна шкода
може бути відшкодована працівнику у
вигляді одноразової грошової виплати
або в іншій матеріальній формі.

Законним правом визнається будь-яке
суб'єктивне право працівника, що
виникло на підставі закону,
підзаконного акта, трудового договору,
іншої угоди, укладеної між
роботодавцем і його працівником як
сторонами трудових правовідносин.

До юридичного складу, що є підставою
правовідносин по відшкодуванню
моральної шкоди, входять моральні
страждання працівника, втрата
нормальних життєвих зв'язків або
необхідність для працівника
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Обов'язок по відшкодуванню моральної
шкоди виникає лише за умови, що
моральні страждання працівника,
втрата ним нормальних життєвих
зв'язків або необхідність додаткових
зусиль для організації свого життя
стали наслідками порушення законних
прав працівника.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у
п.3 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (
немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року за № 4, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності,
прав, наданих споживачам, інших
цивільних прав, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, порушенні стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач працює у комунальній установі
«Центральна міська лікарня №2» на
посаді лікаря ортопеда-травматолога.

Матеріали справи містять докази
неодноразових звернень ОСОБА_1 до
правоохоронних та контролюючих
органів, а також до органів місцевого
самоврядування та засобів масової
інформації з приводу недотримання
вимог законодавства адміністрацією
відповідача. Вказані звернення після
їх розгляду відповідними органами
визнавались обгрунтованими.

Як пояснив позивач, 27 листопада 2012 року
о 10 год. мало відбутись судове
засідання у справі за його позовом до
відповідача щодо визнання незаконним
наказу про притягнення до
дисциплінарної відповідальності. Про
зазначену обставину він завчасно
повідомив районного травматолога та
старшу медичну сестру, погодивши вихід
на роботу 27 листопада 2012 року у другу
зміну.

Долучений до матеріалів справи графік
роботи поліклініки ЦМЛ №2 свідчить про
те, що позивач 27 листопада 2012 року
повинен був працювати з 8 год. до 14 год. (
а.с.18).

Зі змісту службової записки старшої
медичної сестри вбачається, що зміни у
графік роботи не були внесені
внаслідок значної завантаженості по
роботі.

Допитана в якості свідка старша
медична сестра ОСОБА_2 пояснила, що
попередньо погодила з іншими лікарями
зміни у графіку роботи на 27 листопада
2012 року, зокрема, щодо роботи позивача
на другу зміну, проте забула це вказати
у графіку.

Судом встановлено, що позивач 27
листопада 2012 року з 10 год. по 10 год. 30 хв.
перебував у Богунському районному
суді м. Житомира. Вказана обставина не
заперечувалась й відповідачем,
представник якого була присутньою у
зазначеному судовому засіданні.

Зі змісту доповідної записки
заступника головного лікаря
вбачається, що о 14 год. 30 хв. 27 листопада
2012 року позивача було повідомлено про
вчинений ним прогул та не допущено до
роботи ( а.с.80).

Наявний в матеріалах справи листок
непрацездатності, виданий 27 листопада
2012 року свідчить про те, що позивач
перебував на лікуванні з 27 по 30
листопада 2012 року (а.с. 19).

В судовому засіданні також
встановлено, що 6 грудня 2012 року
головний лікар КУ ЦМЛ №2 звернувся до
первинної профспілкової організації з
поданням про надання дозволу на
звільнення позивача за прогул,
оскільки він з 8 год. по 14 год. 27
листопада 2012 року без поважних причин
був відсутній на роботі.

У поданні міститься посилання на
результати проведеної службової
перевірки факту невиходу ОСОБА_1 на
роботу, під час якої було встановлено,
що він звертався до старшої медичної
сестри хірургічного відділення
поліклініки з метою вирішення питання
про зміни у графіку роботи та
перенесення його робочого часу 27
листопада 2012 року з першої зміни на
другу.

Окрім того, у поданні вказано про те, що
адміністрації ЦМЛ №2 було відомо про
перебування позивача на лікарняному з
27 листопада 2012 року.

В судовому засіданні також було
встановлено, що, розглянувши подання
головного лікаря, первинна
профспілкова організація надала згоду
на звільнення позивача за прогул.
Вказана обставина підтверджується
змістом витягу з протоколу засідання
профспілки від 10 грудня 2012 року ( а.с. 23).

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП
України власник або уповноважений ним
орган вправі розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності у випадку прогулу ( в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годи протягом робочого дня) без
поважних причин.

Аналіз зазначеного подання та
витягу з протоколу засідання
профспілки свідчить про те, що
адміністрація відповідача, маючи
належні докази перебування позивача у
судовому засіданні, а також докази його
тимчасової непрацездатності протягом
періоду з 27 по 30 листопада 2012 року,
всупереч вимогам п.4 ч.1 ст.40 КЗпП
України, порушила питання про його
звільнення.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
неправомірними діями відповідача
ОСОБА_1 спричинена моральна шкода,
оскільки принижено честь та професійну
гідність позивача, негативне
ставлення адміністрації щодо факту
невиходу його на роботу 27 листопада
доведене до відома колег позивача та
членів профспілкової організації, що
призвело до нервових переживань та
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

За таких обставин, колегія суддів,
враховуючи характер немайнових втрат,
яких зазнав позивач, а також виходячи
із засад розумності та виваженості,
приходить до висновку про те, що з
відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає
стягненню 2000 грн. в рахунок
відшкодування спричиненої моральної
шкоди.

З огляду на вищезазначене,
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового,- про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.
209,303,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 2 жовтня 2014 року
скасувати, ухваливши нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунальної установи
«Центральна міська лікарня №2» м.
Житомира на користь ОСОБА_1 2000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
а також 236 грн. 50 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча
Судді