ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/8320/13-ц
Провадження № 2/210/9/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
головуючого - судді Чайкіної
при секретарі Куксенко
за участі сторін не
третьої особи - не з"явилися,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду, в порядку ч.2 ст.
197 ЦПК України, цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
"Житлово-експлуатаційна організація №
8" про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з
названим позовом. В обґрунтування
своїх позовних вимог посилається на те,
що вона у 1987 році отримала на підставі
погодження бюро обміну житлової площі,
житлову квартиру у АДРЕСА_1. У 1988 році
вона прописала в цю квартиру
відповідача. У грудні 1997році шлюбні
відносини між ними припинені,
відповідач виїхав на інше постійне
місце проживання, а в листопаді 2001 року
шлюб розірвано. Позивач зазначає, що
ОСОБА_3 на праві приватної власності
володіє житловим будинком, який
розташований за адресою: АДРЕСА_6. У
грудні 1999 року відповідач оформив
державний акт на право приватної
власності на землю по даному
домоволодінню. Відповідач мешкає у
вказаному житловому будинку та в
будинку по вул. Серафимовича 348(а)
постійно з 1998 року. Крім того, позивач
посилається на те, що спірна квартира -
двокімнатна, прохідна, в ній мешкаю
вона з сином. Відповідач у квартирі не
проживає з 1998 року, а з 1997 року не
оплачує комунальні послуги та за
квартиру, що суперечить нормі ст.ст. 67,68
ЖК України. Оскільки відповідач не
мешкає в спірній квартирі та сплинули
строки встановлені ст.ст. 71,72 Житлового
кодексу України, просить суд визнати
ОСОБА_3 таким, що втратив право на
користування житловим приміщенням.
Позивач у судове засідання не
з"явилася, надала заяву про розгляд
справи за її відсутності, проти
заочного розгляду справи, винесення
заочного рішення під час розгляду
справи не заперечувала, а також подала
Відповідач у судове засідання не
з"явився, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлявся, у тому
числі й шляхом виклику через
оголошення в ЗМІ, заяви про розгляд
справи за його відсутності, клопотань
про перенесення розгляду справи до
суду не надходило.
Відповідно до умов ст.224 ЦПК України,
суд розглядає справу за відсутності
відповідача з ухваленням заочного
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення свідків, суд
прийшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
наймачем квартири АДРЕСА_1 згідно
ордеру № 139 від 30.01.1988 року (а.с. 26-27).

На підставі ордеру № 139 від 30.01.1988р. в
квартиру заселено ОСОБА_2, ОСОБА_4
(донька позивача), ОСОБА_5 (син позивача)
(а.с. 27 зворот).

Згідно довідки ЖЕО № 8 Дільниці № 1 від
26.09.2013р. за № 345 станом на 26.09.2013 року в
квартирі зареєстровані: позивач у
справі ОСОБА_2, ОСОБА_5, відповідач
ОСОБА_3 (а.с. 6).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був знятий
з реєстраційного обліку з 08.10.2002 року
згідно рішення суду (а.с. 20), яке
скасоване ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 квітня
2003 року (а.с. 18-19).

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Дзержинського районного суду
від 12.01.2011 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, УЖКГ
Криворізької міської ради, КП
«Криворізьке БТІ», залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23.03.2011
року, визнано недійсними розпорядження
органу приватизації УЖКГ виконкому
Криворізької міської ради Дз-122 від
25.03.2003 року на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_5,
свідоцтво про право власності №Дз-207
від 06.05.2003 року на АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2
та ОСОБА_5, приватизацію АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, заяву на ім'я УЖКГ
виконкому Криворізької міської ради
від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на
приватизацію АДРЕСА_1, Витяг про
реєстрацію права власності №628249 від
26.05.2003 року, реєстраційний номер 1206451 на
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
виданий Криворізьким БТІ. Визнано за
ОСОБА_3 право користування житловим
приміщенням в АДРЕСА_1 та зобов'язано
вселити ОСОБА_3 у вказану квартиру (а.с.
15-16).

Також вищевказаним рішенням
Дзержинського районного суду від 12.01.2011
року встановлено, що ОСОБА_3 був
зареєстрований у спірній квартирі зі
згоди позивача (а.с. 16).

Судом також встановлено, що рішенням
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 09.04.2012р. ОСОБА_2, ОСОБА_5
відмовлено в позові до ОСОБА_3 щодо
визнання особи такою, що втратила право
користування, оскільки, зокрема, на
момент пред'явлення позову до ОСОБА_3 не
сплинули строки, встановлені ст. 71, 72 ЖК
України та відсутності підстав для
визнання його втратившим право
користування цим житловим приміщенням
(а.с. 86-87).

На момент розгляду вказаної справи,
відповідач ОСОБА_3 не був
зареєстрованим у спірній квартирі (а.с.
88).

Під час розгляду справи позивач
підтримала позовні вимоги з підстав,
викладених у позові, просила їх
задовольнити. Зазначала, що відповідач
так і не вселився в спірне приміщення,
на виконавчі дії не з'являвся, однак
зареєструвався у спірній квартирі, при
цьому не сплачував житлово-комунальні
послуги, квартирою не користується і не
проживає в ній, має два будинки, де й
мешкає. Реєстрація відповідача у
спірній квартирі чинить їй перешкоди,
оскільки на нього нараховуються
комунальні послуги, які вона сплачує.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_10,
ОСОБА_11, кожен окремо, надали суду
пояснення, що ОСОБА_3 тривалий час, в
тому числі й останні три роки, не
проживає в спірній квартирі, спільного
господарства з ОСОБА_2 не веде, на
виконавчі дії по вселенню не являється,
однак в квартирі зареєструвався.

Судом також встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 зареєстрований в спірній
квартирі з 27.04.2012року (а.с. 34,35).

У судовому засіданні, позивач, свідки
ствердили, що ОСОБА_3 з 27.04.2012року в
спірній квартирі не проживає.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_3, зареєструвавшись у
спірній квартирі, на виконавчі дії по
вселенню не являвся (а.с. 7-9).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 на
підставі рішення Дзержинського
районного суду м.Кривого Рогу від 12
січня 2011 року, яке набрало законної
сили, зареєструвався в спірній
квартирі та набув права користування
житловим приміщенням.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Приписами ст. 150 Житлового Кодексу УРСР
передбачено право власника, наймача
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження або
втручання у право власника, наймача
можливе лише з підстав, передбачених
законом.

Згідно з ст. 64 Житлового кодексу
Української РСР члени сім'ї наймача,
які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР
квартиронаймач вправі в установленому
порядку за письмовою згодою всіх
членів сім'ї, які проживають разом з
ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб. Особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Із пояснень позивача та свідків,
наданих ними особисто в суді, наявних в
матеріалах справи письмових доказів,
вбачається, що позивач у справі
проживає у спірній квартирі разом із
сином з 1987року - з моменту заселення на
підставі відповідного ордеру.
Відповідач був зареєстрований та
вселений в квартиру зі згоди позивача
як член сім'ї . У подальшому, шлюб між
сторонами у справі розірвано,
відповідач зі спірної квартири виїхав,
у подальшому був знятий з реєстрації, а
у 2012 році знов зареєструвався, однак в
квартирі АДРЕСА_1 після реєстрації в
ній фактично не проживав.

Тобто, ОСОБА_3, зареєструвавшись у
спірній квартирі, з 27 квітня 2012 року не
проживав в ній, та не виконував своїх
обов'язків, з урахуванням ст. 64 ЖК УРСР.

Також судом встановлено, що відповідач
має реєстрацію в спірному приміщенні,
однак у цьому приміщенні він не
проживає, відповідач також має у
власності інше житло - у будинку
АДРЕСА_6 (а.с. 13, 65-67), однак не
зареєстрований в ньому, крім того,
відповідач не веде з ОСОБА_2 спільного
господарства, шлюб між сторонами
розірвано, витрати на комунальні
послуги не сплачує.

Судом не встановлено, що між сторонами
у справі обумовлено певний порядок
користування жилим приміщенням.

Порядок визнання осіб, такими що
втратили право користування
передбачено ст.. 71-72 ЖК УРСР. Відповідно
до ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій
відсутності наймача чи членів його
сім'ї за ними зберігається житлове
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом. Слід
зазначити, що ч. 3 ст. 71 УРСР визначила
підстави, за яких жиле приміщення
зберігається за тимчасово відсутнім
наймачем або членами його сім'ї понад
шість місяців.

В матеріалах справи відсутні докази,
які б свідчили про поважність не
проживання відповідача у спірній
квартирі починаючи з моменту його
реєстрації в ній і до моменту
пред'явлення позову.

Згідно з ст. 72 ЖК УРСР визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею
61цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, оскільки
відповідач не проживає в спірній
квартирі понад встановлені ст.. 71, 72 ЖК
УРСР строки, при цьому факт реєстрації
відповідача в спірній квартири
призводить до нарахування на нього
послуг за житлово-комунальні послуги,
які мають сплачувати її наймачі
(користувачі), тому суд вважає можливим
визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
на користування житловою площею за
вищеназваною адресою.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" наявність
судового рішення, яке набрало законної
сили, про визнання особи такої, що
втратила право користування житловим
приміщенням, у підставою для
подальшого зняття відповідача з
реєстрації в цьому приміщенні.

Таким чином, дослідивши матеріали та
проаналізувавши обставини справи, суд
вважає, що заявлений позов підлягає
задоволенню.

Разом з тим, суд не розглядає вимогу
позивача про зняття арешту з квартири
АДРЕСА_1, заявлену в уточненому позові
від 07.05.2014р. (а.с. 63), оскільки позивач має
право змінити підставу або предмет
позову (ст.. 27, 31 ЦПК України). Одночасна
зміна предмету та підстав позову не
допускається, однак позивач не
позбавлена можливості заявити позов
про зняття арешту зі спірної квартири,
з обґрунтуванням відповідних підстав
та предмету позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат між сторонами, суд керується ст.
88 ЦПК України відповідно до якої,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати. Таким
чином, з відповідача підлягає
стягненню сплачена сума судового збору
(а.с.1, 39) в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст.
7,10,11,59,60,88,215, 224 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш
И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа - "Житлово-експлуатаційна
організація № 8" про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням - задовольнити .

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішення суду є підставою для зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України
оскарження заочного рішення
відповідачем в апеляційному порядку
може мати місце лише в разі залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення та вразі ухвалення
повторного заочного рішення судом
першої інстанції. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватись з дати постановлення
ухвали про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Позивач має право на оскарження
заочного рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку -
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
О. В. Чайкіна