Ухвалаіменем україни 04 серпня 2014 року
м.
Київ Суддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Парінова І.К.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 06 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 03 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_2, про стягнення
боргу за договором позики та за позовом
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання правочину
недійсним та встановлення факту,

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_4 1
травня 2013 року був укладений у простій
письмовій формі договір позики на суму
184 000 грн строком до 01 січня 2013 року. У
грудні 2013 року відповідач повернув
йому частину коштів у розмірі 8 200 грн.
Після закінчення строку дії договору
ОСОБА_4 решту позичених коштів йому не
повернув. Крім основної суми боргу у
розмірі 175 800 грн, відповідач також
повинен сплатити йому інфляційні
втрати у розмірі 2 478 грн 78 коп. та 3%
річних від простроченої суми в розмірі
1 285 грн 98 коп.

У порядку ст. 34 ЦПК України, ОСОБА_2
подала позов про визнання недійсним
договору позики, укладеного 01 травня 2013
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, також
просила встановити факт того, що
ОСОБА_4 отримав за зазначеним
договором кошти не для задоволення
потреб сім'ї, і не використовував
позичені кошти на потреби сім'ї. При
цьому посилалася на те, що 16 листопада
1985 року між нею та ОСОБА_4 був укладений
шлюб, який фактично припинився у 2012
році. Протягом 2012 року їх відносини
погіршилися і вони не вели спільне
господарство та бюджету, разом не
мешкали, а наприкінці квітня 2013 року
ОСОБА_4 виїхав з їхнього будинку.
Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 13 січня 2014 року
шлюб між ними розірвано. Також
зазначала, що 07 лютого 2014
року вона помилково отримала поштову
кореспонденцію на ім'я відповідача з
якої дізналася, що в провадженні
Зміївського районного суду
Харківської області знаходиться
цивільна справа за позовом
ОСОБА_3 до її колишнього чоловіка
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
розпискою. Оскільки договір позики є
правочином не тільки щодо отримання у
власність грошових коштів, але й
правочином щодо розпорядження майном,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, в частині повернення
(передачі) позикодавцю у власність
грошових коштів у розмірі попередньо
отриманої від нього позики, тому
правовідносини щодо укладення
договору позики регулюються у тому
числі ст. 65 СК України. Вказувала, що
вона не давала ні письмової, ні усної
згоди на укладення договору позики між
відповідачами, хоча формально ще була
дружиною ОСОБА_4 Більше того, вона не
здогадувалася по укладення такого
договору, який виходить за межі
дрібного побутового правочину. Разом з
тим вважала, цей договір може мати
правові наслідки для неї.

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 06 травня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 03 липня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено. В задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
змінити рішення суду першої інстанції
та скасувати ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Разом з касаційною скаргою заявником
було подано клопотання про поновлення
строку на касаційне оскарження
оскаржуваних рішень.

Оскільки наведені в ньому причини
пропуску строку на касаційне
оскарження можна визнати поважними,
клопотання підлягає задоволенню.

У відкритті касаційного провадження
слід відмовити з таких підстав.

За змістом статті 335 ЦПК України, під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Із оскаржуваних судових рішень
вбачається, що вони відповідають
вимогам матеріального й
процесуального права, а викладені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують та не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи, у зв'язку з чим у відкритті
касаційного провадження у справі слід
відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328
ЦПК України,

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_2 задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне
оскарження рішення Зміївського
районного суду Харківської області від
06 травня 2014 року та ухвали
апеляційного суду Харківської області
від 03 липня 2014 року.

У відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_2, про стягнення
боргу за договором позики та за позовом
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання правочину
недійсним та встановлення факту, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Зміївського районного суду
Харківської області від 06 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 03 липня 2014 року
відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ І.К.
Парінова