Справа № 243/3381/14
Провадження № 2/243/1487/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року

Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області в складі:

головуючої - судді Ільяшевич О.В.,

при секретарі Нікіфоровій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Слов'янську справу за
позовом ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства "Содовий
завод" про стягнення компенсації
втрати частини заробітку, середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди,

В С Т А Н ОВ
И В :

31 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовною заявою до ВАТ "Содовий
завод" про стягнення компенсації
втрати частини заробітку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та моральної шкоди. В обґрунтування
своїх вимог зазначила, що вона
працювала у відповідача на різних
посадах з 11 квітня 1957 року по 01 січня 1998
року. Рішенням Слов'янського міського
суду від 06 жовтня 1997 року стягнуто з
відповідача заборгованість по
заробітній платі у розмірі 1200 грн. 49
коп.. Після звільнення відповідач не
виплатив ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі. Просить стягнути з
відповідача компенсацію втрати
частини заробітку у розмірі 650 грн. 75
коп., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні у
розмірі 18573 грн. 20 коп. за період часу з 13
жовтня 1997 року(з дня набрання рішення
суду законної сили по день звернення до
суду - 25 лютого 2014 року), та моральну
шкоду у розмірі 3000 грн., заподіяну
невиплатою заробітної плати.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилася, подала до суду заяву про
розгляд справи у її відсутності.
Позовні вимоги підтримала, просила їх
задовольнити, проти вирішення справи у
заочному порядку не заперечувала.

Представник відповідача Відкритого
акціонерного товариства "Содовий
завод" в судове засідання не з'явився,
причини неявки суду не повідомив, хоч
був належним чином повідомлений про
час та місце судового розгляду, заяву
про розгляд справи за його відсутності
суду не подавав. З огляду на викладене,
суд приходить до висновку, що оскільки
від відповідача не надійшло клопотання
про відкладення розгляду справи, як то
передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин,
які б могли бути визнані судом
поважними, у суду відсутні підстави для
відкладення розгляду справи, а тому,
суд зі згоди позивача вирішує справу на
підставі наявних у справі доказів у
відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, суд позов
задовольняє частково, виходячи з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що у
відповідності із записами в трудовій
книжці ОСОБА_1 (а.с. 6-7) працювала у
відповідача в період з 11 квітня 1957 року
по 01 січня 1998 року. Звільнена з
підприємства згідно наказу № 98 від 01
січня 1998 року. У відповідності до
рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 06 жовтня 1997
року, з відповідача на користь позивача
стягнуто заробітну плату в сумі 1200 грн.
49 коп., яка утворилася за період часу з
вересня 1996 року по вересень 1997 року
включно(а.с.8). Згідно із довідкою
"Содовий завод" № 755 від 05 березня 2013
року, рішення суду про стягнення
заробітної плати в сумі 1200 грн. 49 коп. до
даного часу не виконане (а.с.10). У
відповідності до довідки № 91-3941 від 03
грудня 2013 року, середній заробіток за
два останніх місяці роботи становив 149
грн. 11 коп.. Судом досліджені розрахунки
надані позивачем(а.с.3).

За змістом вимог ст. 34 ЗУ «Про оплату
праці», компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
затримкою термінів її виплати
провадиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Стаття 34 введена в дію з 1
січня 1997 року згідно з Постановою ВР N
49/96-ВР від 20 лютого 1996 року.

За приписами вказаної Постанови
зобов'язано Кабінет Міністрів України:

- до 1 травня 1996 року з метою введення
в дію статті 34 Закону України "Про
оплату праці" розробити і затвердити
положення про порядок компенсації
працівникам втрати частини
заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати з вини
власника

або уповноваженого ним органу (особи),
внести пропозиції щодо посилення
відповідальності посадових осіб,
винних у несвоєчасній виплаті
заробітної плати.

Положення про порядок компенсації
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати затверджено Постановою
Кабінету Міністрів України від 20
грудня 1997 р. N 1427.

З огляду на викладене, враховуючи
той факт, що в судовому засіданні
достовірно встановлено, що
заборгованість по заробітній платі
виникла за 1997-1998 роки, спірні
правовідносини в частини стягнення
компенсації працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
затримкою термінів її виплати
регулюються сам цим Положенням, а не
Законом України «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати», за приписами ст.. 2, якого,
компенсація громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати (далі -
компенсація) провадиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів, нарахованих
громадянам за період починаючи з дня
набрання чинності цим Законом, а за
змістом ст. 8 вказаного закону, цей
Закон набирає чинності з 1 січня 2001
року.

У відповідності до п.2 Положення про
порядок компенсації працівникам
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати, компенсація працівникам
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати (далі компенсація) провадиться
у разі затримки на один і більше
календарних місяців виплати
заробітної плати, нарахованої
працівникові за період роботи
починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс
цін на споживчі товари і тарифів на
послуги (далі - споживчі ціни) за цей
період зріс більш як на один відсоток.
За змістом п.3.Положення, сума
компенсації обчислюється шляхом
множення суми нарахованої, але не
виплаченої працівникові заробітної
плати за відповідний місяць (після
утримання податків і платежів) на
коефіцієнт приросту споживчих цін.
Коефіцієнт приросту споживчих цін
визначається як різниця між часткою
від ділення індексу споживчих цін в
останній місяць перед виплатою суми
заборгованості на індекс споживчих
цін у тому місяці, за який
виплачується заробітна плата, та
коефіцієнтом 1.

При цьому п.7 вказаного Положення
передбачено, що відмова власника або
уповноваженого ним органу (особи) у
виплаті компенсації може бути
оскаржена працівником або
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом у
судовому порядку.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження виплати йому
заборгованості та даних про відмову
власника або уповноваженого ним органу
у виплаті компенсації. Крім того, в
матеріалах справи відсутні данні про
розмір заборгованості заробітної
плати, після утримання податків і
платежів, по місяцях за які вона
утворилась Будь-яких доказів того, що
така компенсація не була нарахована
під час перебування в трудових
відносинах із підприємством позивачем
також не надано.

З огляду на викладене, суд відмовляє у
задоволенні вимог в частині стягнення
компенсації громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати, оскільки суд позбавлений
можливості самостійно вирахувати
розмір компенсації, в зв'язку із
недоведеністю обставин, які повинні
бути враховані при стягненні
компенсації громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати.

Відносно строку звернення до суду із
позовом про стягнення середнього
заробітку та весь час затримки
розрахунку та моральної шкоди, то у
відповідності із рішенням
Конституційного Суду України від 22
лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 р. в
частині ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України,
про застосування тримісячного строку
звернення до суду щодо стягнення
моральної шкоди, наведений строк
обраховується з моменту фактичного
розрахунку із працівником. В даному
випадку фактичний розрахунок досі не
проведений, що стверджується із
довідкою "Содовий завод" № 755 від 05
березня 2013 року, згідно із якою рішення
суду про стягнення заробітної плати в
сумі 1200 грн. 49 коп. до даного часу не
виконане (а.с.10).. Крім того, у
відповідності із п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року N 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці",
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

В п. 21 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року N 13
"Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці"
зазначається, що при визначенні
середньої заробітної плати слід
виходити з того, що в усіх випадках,
коли за чинним законодавством вона
зберігається за працівниками
підприємств, установ, організацій, це
слід робити відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100
(з наступними змінами і доповненнями).

Позивач в своєму позові просить
стягнути середній за робіток за весь
час затримки розрахунку за період часу
з 13 жовтня 1997 року(день набрання
законної сили рішення Слов'янського
міськрайонного суду про стягнення
заборгованості по заробітній платі) по
день звернення до суду із даним позовом
- 25 лютого 2014 року. Разом з тим, як
достовірно встановлено у судовому
засіданні, позивач станом на 13 жовтня
1997 року продовжувала працювати у
відповідача і звільнилась за власним
бажання з 01 січня 1998 року. За змістом ст.
117 КЗпП України, середній заробіток за
весь час затримки розрахунку
стягується у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні. У зв'язку з
цим, і оскільки рішення суду про
стягнення заробітної плати на користь
позивача на день звільнення не
виконане, суд стягує середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку, починаючи з 01 січня 1998 року.
У зв'язку з тим, що позивач просить суд
стягнути середній заробіток за весь
час затримки розрахунку, а поданий ним
розрахунок обмежується днем подання
позову, і на день винесення рішення
судом відповідач не провів розрахунок
із позивачем, суд приходить до
висновку, що обрахована судом сума на
день винесення рішення суду підлягає
стягненню.

Вираховуючи середній заробіток за
весь час затримки розрахунку, суд
виходив з наступних розрахунків.

Із довідки № 91-3941 від 03 грудня 2013 року,
вбачається, що середній заробіток
позивача за два останніх місяці роботи
становив 149 грн. 11 коп.. Середньомісячне
число робочих днів становить -
43/2=21,5дн.Х12міс. = (258 дн. Х15 л.+7 міс.08 дн.)Х6
грн. 95 коп.(149, 11грн.: 21,5дн)=28001 грн. 55 коп..

З огляду на викладене, суд стягує з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку в сумі 28001 грн. 55
коп. за період часу з 02 січня 1998 року по
день винесення рішення судом - 14 серпня
2014 року.

У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником, або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівникові провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Щодо
застосування законодавства про
моральну шкоду, суд приходить до
висновку, що оскільки несплата
заробітної плати триває по даний час,
правопорушення є триваючим, а тому
норми ст. 237-1 КЗпП України
розповсюджуються на дані
правовідносини.

Практикою Європейського суду з прав
людини, яка є джерелом права в Україні,
зокрема в рішенні "Зубко та інші проти
України" від 26 квітня 2006 року,
визнавалося таким, що підпадає під
захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції
про захист прав людини та
основоположних свобод: рухоме і
нерухоме майно, матеріальні і
нематеріальні права, зокрема акції,
патенти, відшкодування згідно з
рішенням суду, право на пенсію, право
землевласника на орендну плату,
економічні права, пов'язані з веденням
підприємницької діяльності, право
займатись професійною діяльністю,
правомірні очікування щодо певного
стану речей у майбутньому, право
вимоги. Враховуючи, що сплата
заробітної платні і її розмір
обов'язково зазначається в трудовому
договорі чи контракті, її можливо
вважати активом, а порушення
роботодавцем умов виплати заробітної
платні -порушенням права власності
відповідно до ст..1 Першого протоколу.
При цьому, позов працівника до суду про
стягнення заробітної плати також
вважається активом і прирівнюється до
„майна" у значенні, закладеному в ст. 1
Першого протоколу.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що відповідач порушив право
на отримання позивачем законної
винагороди за виконану роботу у
вигляді заробітної плати, що в сенсі ст.
1 Протоколу №1 до Конвенції з прав
людини є також порушенням права на
мирне володіння майном. Внаслідок
такого порушення позивачка не мала
можливості вести нормальний спосіб
життя, змушена була докладати
додаткових зусиль для матеріального
забезпечення себе та своєї родини, що
призвело до душевних страждань.

В зв'язку з цим, суд стягує з
відповідача на користь позивачки
моральну шкоду в сумі 1000 грн, оскільки
зазначена нею в заяві сума не в повній
мірі відповідає характеру та обсягу
фізичних та душевних страждань, яких на
думку суду вона зазнала.

Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача в прибуток
держави судовий збір в розмірі 280 грн. 00
коп. та 243 грн. 60 грн. в частині стягнення
моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст.3, 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, ст.
21, ч.1 ст. 116, ст. 117, 237-1 КЗпП України, суд,-

Р І Ш И
В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного
товариства "Содовий завод",
місцезнаходження: вул. Чубаря, 91 м.
Слов'янськ, Донецької області, р/р
0166, у філії відділення ПІБ м.
Слов'янська МФО 334561, ,
на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН
НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_1, середній заробіток за весь час
затримки розрахунку у розмірі 28001
(двадцять вісім тисяч одна) грн. 55 коп.
та моральну шкоду в розмірі 1000(тисяча)
грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з відкритого акціонерного
товариства "Содовий завод",
місцезнаходження: вул.. Чубаря, 91 м.
Слов'янськ, Донецької області, р/р
0166, у філії відділення ПІБ м.
Слов'янська МФО 334561, код ЄДРПОУ 3
(п'ятсот двадцять три) гривні 60 коп.
судового збору в прибуток держави.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

На рішення суду позивачем може
бути подана апеляційна скарга до
Донецького апеляційного суду через
Слов'янський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а відповідачем, в такий
же строк з дня залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення складено у нарадчій
кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду
виготовлений 19 серпня 2014 року.

Головуюча - суддя:

О.В.Ільяшевич