справа № 666/2010/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

05.11.2014 року Дніпровський районний
суд м. Херсона в складі:

головуючого
судді
Полив'яного В.М.

при секретарі

Стрекозовій О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні справу за
позовом ОСОБА_1 яка діє в інтересах
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості та штрафних санкцій та
за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про визнання договору позики
удаваним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом, в якому
зазначає, що 30 травня 2013 року між ОСОБА_3
(надалі - Позикодавець) та ОСОБА_4 (
надалі - Позичальник) укладений Договір
позики серії ВТЕ № 556067, посвідчений
приватним нотаріусом Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований у реєстрі за № 850, з
внесенням у Державний реєстр обтяжень
рухомого майна про податкові застави.

Відповідно до умов п.1 Договору
Позикодавець передав Позичальникові, а
Позичальник отримав від Позикодавця у
власність грошові кошти в сумі 175 846
грн, що станом на 30.05.2013 року за курсом
Національного банку України становить
22 000 доларів США зі строком повернення
до 30 червня 2013 року.

Відповідно до п.1 Договору позики,
сторони підтвердили, що грошові кошти
передані Позикодавцем та отримані
Позичальником до підписання даного
Договору.

Відповідно умовам п.2 Договору
позики, повна сума позики, що підлягає
поверненню на день розрахунку має
відповідати сумі 175 846 грн, що за курсом
НБУ становить 22 000 доларів США.

Відповідно до п.4 Договору, при
неповерненні суми позики своєчасно,
Позикодавець вправі пред'явити цей
договір до стягнення в строки і
порядку, передбаченому чинним
законодавством та вимагати при цьому
повернення йому позики, що залишилася
несплаченою, з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також сплати три проценти річних від
простроченої суми за кожен день
прострочення.

Відповідно п.5 Договору, Договір
позики укладався зі згодою чоловіка
Позичальника - ОСОБА_5.

Вказує, що на вимоги ОСОБА_3 щодо
повернення грошових коштів за
Договором позики, відповіді не
отримано та всупереч встановленого п.1
Договору позики в строк до 30 червня 2013
року грошові кошти повернуті так і не
були.

Окрім того, зазначає, що ОСОБА_5
отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у
вересні 2012 року в сумі 8 000 доларів США, в
листопаді 2012 року 4 000 доларів США, в
грудні 2012 року - 30 000 грн.

Про фактичне отримання вказаних
грошових коштів ОСОБА_5 була надана
розписка від 19.01.2013 року.

Зазначає, що 15 серпня 2013 року за
Договором позики, укладеного у простій
письмовій формі, ОСОБА_5 отримав від
ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 12 200 грн,
про що також надав відповідну розписку.

Стверджує, що згідно зазначених
розписок ОСОБА_5 зобов'язався повернути
кошти, але до теперішнього часу борг не
повернув, чим взяті на себе
зобов'язання не виконав.

Просить суд позов задовольнити та
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики з
урахуванням індексу інфляції в розмірі
176 725,24 грн, три відсотки річних за
користування грошовими коштами в
розмірі 3 555,46 грн, пеню за несвоєчасне
виконання зобов'язань в розмірі 64 535,47
грн, а всього заборгованість за
договором позики в сумі 244 816,16 грн;
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики в
розмірі 8 000 доларів США, що станом на
03.03.2014 року за курсом Національного
банку України складає 79 939,20 грн, а також
заборгованість за усним договором
позики в розмірі 4 000 доларів США, що
станом на 03.03.2014 року за курсом
Національного банку України складає 39
969,60 грн та стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 за усним договором позики
заборгованість з урахуванням індексу
інфляції в розмірі 30 210 грн, три
відсотки річних за користування
грошовими коштами в розмірі 1 006,03 грн та
за усним договором позики
заборгованість з урахуванням індексу
інфляції в розмірі 12 273,20 грн, три
відсотки річних за користування
грошовими коштами в розмірі 196,54 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені
судові витрати за розгляд справи.

Представник позивача ОСОБА_1
подала до суду заяву про збільшення
позовних вимог за позовом про
стягнення заборгованості та штрафних
санкцій, в якій просила стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики з
урахуванням індексу інфляції в розмірі
203 106,74 грн, три відсотки річних від
простроченої суми за користування
грошовими коштами в розмірі 7 125,38 грн, а
всього заборгованість за договором
позики в сумі 211 106,36 грн; стягнути з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики в
розмірі 8 000 доларів США, що станом на
05.11.2014 року за курсом Національного
банку України (12,9540) складає 103 632 грн; а
також заборгованість за усним
договором позики в розмірі 4 000 доларів
США, що станом на 05.11.2014 року за курсом
Національного банку України (12,9540)
складає 51 816,00 грн; стягнути з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 за усним договором
позики заборгованість з урахуванням
індексу інфляції в розмірі 34 860,00 грн,
три відсотки річних за користування
грошовими коштами в розмірі 1 659,45 грн, а
всього заборгованість за договором
позики в сумі 35 919,45 грн та за усним
договором позики заборгованість з
урахуванням індексу інфляції в розмірі
13 617, 64 грн, три відсотки річних за
користування грошовими коштами в
розмірі 674,84 грн, а всього
заборгованість за договором позики в
сумі 14 292,48 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені
судові витрати за розгляд справи.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
заявили зустрічний позов, в якому
зазначають, що ОСОБА_4 на праві
особистої приватної власності
належить магазин та кафе з літнім
майданчиком, розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується Договором
дарування магазину та кафе з літнім
майданчиком від 29.12.2004 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрованим у
реєстрі за № 3976, зареєстрований у
Херсонському БТІ 24.06.2005 року за
реєстровим № 198.

Магазин з літнім майданчиком є
діючим торговим комплексом «Таврія».

Зазначають, що на початку 2012 року
вирішили продати зазначене майно, в
зв'язку з чим давали відповідні об'яви в
засобах масової інформації та
зверталися до агентів з продажу
нерухомості.

Вказують, що влітку 2012 року до них з
пропозицією купити магазин з літнім
майданчиком звернулися ОСОБА_3 разом з
ОСОБА_8.

Сума продажу майна була
обумовлена сторонами та складала 2 500 000
грн.

Стверджують, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8
погодилися з ціною майна, погодили з
ними суму завдатку в розмірі 175 846 грн,
що в еквіваленті на долари США
дорівнювала 22 000 долари США. ОСОБА_2 та
ОСОБА_8 запропонували частково
сплачувати суму завдатку, оскільки
сума для них була дуже великою, та до
кінця травня 2013 року зобов'язалися
укласти договір купівлі-продажу.

Вони з свого боку погодилися з
частковою сплатою завдатку, оскільки
зазначають, що у ОСОБА_4 було укладено з
ПАТ «Укрсиббанк» договір про надання
споживчого кредиту № від 27.07.2007
року, Додаткова угода від 27.04.2009 року до
кредитного договору № від 27.07.2007
року, Додаткова угода № 1 від 26.04.2010 року
до кредитного договору № від
27.07.2007 року, за якою зазначене майно
перебувало під заставою у ПАТ
«Укрсиббанк» та без участі банку не
можливо було оформлювати угоди
відчуження майна. З отриманої частини
завдатку від ОСОБА_2 та ОСОБА_8 вони
сплачували кредит, про що ОСОБА_5
зазначив у розписці від 15.08.2012 року,
якими ОСОБА_2 обґрунтовує свої позовні
вимоги.

Стверджують, що на виконання умов
договору завдатку вони влітку 2012 року
передали приміщення торговельного
комплексу разом з обладнанням ОСОБА_2
та ОСОБА_8, а останні зайняли його та
почали проводити свою господарську
діяльність, для чого в жовтні 2012 року за
адресою торговельного комплексу
зареєстрували приватне підприємство
«Орієнт Мемон». На виконання умов
договору завдатку ОСОБА_2 та ОСОБА_8
передали, а ОСОБА_5 отримав грошові
кошти в сумі 8 000 доларів США в вересні
2012 року, 4 000 доларів США в листопаді 2012
року, 30 000 грн в грудні 2012 року, про що
19.01.2013 року останній написав розписку. В
той же день , 19.01.2013 року,

ОСОБА_2 та ОСОБА_8 обумовили умови
подальшого укладання
попереднього договору купівлі-продажу,
про що власноруч написали розписку, в
якій гарантували їм передати грошові
кошти для оплати споживчого кредиту
ОСОБА_4 в розмірі 32 000 грн, сплатити
комунальні послуги та сплатити
завдаток в два етапи: спочатку в
розмірі 10 000 доларів США до кінця
березня 2013 року, останні 10 000 доларів
США до кінця травня 2013 року.

В травні 2013 року ОСОБА_2
запропонував їм оформити договір
завдатку у нотаріуса. Нотаріус був
обраний ОСОБА_2

Стверджують, що в призначений час
вони приїхали до приватного нотаріуса
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 У нотаріуса ОСОБА_2
повідомив, що договір завдатку без ПАТ
«Укрсиббанк» не можливо оформити та
необхідно оформити договір позики, в
якому вони обговорили дату укладання
договору купівлі-продажу нерухомого
майна 30 червня 2013 року, що підтримала
нотаріус і оформила договір за умовами
якого ОСОБА_4 начебто отримала від
ОСОБА_2 грошові кошти в борг.

Вважають, що 30.05.2013 року між ними
було оформлено запропонований
нотаріусом та ОСОБА_2 договір позики,
хоча ОСОБА_4 не мала наміру укладати
зазначений договір, більш того, не
отримувала від ОСОБА_2 грошові кошти в
розмірі 175 846 грн в борг. Зазначені кошти
вони отримували за розписками від
15.05.2012 року та 19.01.2013 року, оригінали
яких ОСОБА_2 передав їм під час
підписання цього договору позики, в
рахунок оплати завдатку за майновий
комплекс по вул. 49 Херсонської
гвардійської дивізії, 18-а. Укладений
договір позики вважають удаваним,
оскільки, за їхнім переконанням,
сторони вчинили дії з виконання
договору завдатку: одна сторона
передала, а друга - прийняла гроші в
рахунок оплати вартості магазину та
кафе з літнім майданчиком, сторони
зобов'язувалися в строк до 30 червня 2013
року укласти попередній договір
купівлі-продажу, що погодили в п.1
Договору позики. На їхнє переконання
договір позики вчинений сторонами щоб
приховати договір завдатку.

Стверджують, що після підписання
договору завдатку в формі договору
позики, вони разом з ОСОБА_2 та його
дружиною погодили укладання
попереднього договору купівлі-продажу
13 червня 2013 року у приватного нотаріуса
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, але в призначений день
ОСОБА_2 до нотаріуса не з'явився, став
всіляко ухилятися від укладання
договору та продовжував користуватися
їхнім магазином.

Вважають, що оскільки ОСОБА_2
ухилився від укладання договору
купівлі-продажу магазину та кафе з
літнім майданчиком по вул. 49
Херсонської гвардійської дивізії, 18-а,
в м. Херсоні, сума завдатку залишається
у продавця.

Просили суд визнати договір
позики, укладений 30.05.2013 року ОСОБА_3 з
ОСОБА_4 про отримання нею від ОСОБА_3
грошових коштів в сумі 175 846 грн в борг
удаваним правочином та визнати, що
30.05.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був
укладений договір завдатку, за яким
остання отримала від ОСОБА_3 грошові
кошти в сумі 175 846 грн в рахунок вартості
магазину та кафе з літнім майданчиком,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
якою було забезпечено зобов'язання
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укласти попередній
договір купівлі-продажу до 30 червня 2013
року.

У судовому засіданні сторони свої
позовні вимоги підтримали.

Вимоги Позивача представник
Відповідача не визнала і пояснила, що
влітку 2012 року до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з
пропозицією купити магазин з літнім
майданчиком, а саме: діючим торговим
комплексом «Таврія», розташованим за
адресою:АДРЕСА_1 звернулися ОСОБА_2
разом з ОСОБА_8 Сума продажу була
обумовлена сторонами та складала 2,5 млн
грн. ОСОБА_2 та ОСОБА_8 погодилися з
ціною майна, погодили з Відповідачами
суму завдатку в розмірі 175 846 грн, що в
еквіваленті на долари дорівнювала сумі
22 000 доларів США, запропонували
частково сплачувати суму завдатку та
до кінця травня 2013 року укласти договір
купівлі-продажу цього торгового
комплексу. Стверджувала, що на
виконання умов договору завдатку
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 влітку 2012 року
передали приміщення торговельного
комплексу разом з обладнанням ОСОБА_2
та ОСОБА_8, а останні розпочали
проводити свою господарську
діяльність, для чого в жовтні 2012 року за
адресою торговельного комплексу
зареєстрували приватне підприємство
«Орієнт Мемон».

На виконання умов договору завдатку
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 передали, а ОСОБА_5
отримав грошові кошти в сумі 8 000
доларів США в вересні 2012 року, 4 000
доларів США в листопаді 2012 року, 30 000 грн
в грудні 2012 року, про що 19.01.2013 року
написав розписку. В той же день 19.01.2013
року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 обумовили умови
подальшого укладання попереднього
договору купівлі-продажу, про що
власноруч написали розписку, в якій
гарантували передати Відповідачам
грошові кошти для оплати споживчого
кредиту ОСОБА_4 в розмірі 32 000 грн,
сплатити комунальні послуги та
сплатити завдаток в два етапи: спочатку
в розмірі 10 000 доларів США до кінця
березня 2013 року, останні 10 000 доларів
США до кінця травня 2013 року.

В травні 2013 року ОСОБА_2 запропонував
Відповідачам оформити договір
завдатку у нотаріуса. У нотаріуса
ОСОБА_2 повідомив, що договір завдатку
без ПАТ «Укрсиббанк» не можливо
оформити та необхідно оформити договір
позики, в якому сторони обговорили дату
укладання договору купівлі-продажу
нерухомого майна 30 червня 2013 року, що
підтримала нотаріус і оформила
договір, за умовами якого ОСОБА_4
начебто отримала від ОСОБА_2 грошові
кошти в борг.

Вважала, що в дійсності між сторонами
був укладений не правочин у вигляді
договору позики, а договір завдатку.
Укладений договір позики згідно з
положеннями частин 3, 5 ст. 203, статей 215,
235 ЦК України є удаваним, оскільки
сторони вчинили дії з виконання умов
договору завдатку: одна сторона
передала, а друга - прийняла гроші в
рахунок оплати вартості магазину та
кафе з літнім майданчиком, сторони
зобов'язувалися в строк до 30 червня 2013
року укласти попередній договір
купівлі-продажу, що погодили в п.1
договору позики. Стверджувала, що
договір позики вчинений сторонами щоб
приховати договір завдатку. Просила
суд відмовити в задоволенні первісного
позову, а зустрічний позов
задовольнити у повному обсязі.

Представник Позивача зустрічний позов
не визнала, пояснила, що відповідно до
п.1 Договору позики від 30.05.2013 року,
укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, сторони
підтвердили, що грошові кошти передані
Позикодавцем та отримані
Позичальником до підписання даного
Договору. Даний Договір позики
укладений за згодою ОСОБА_5 та в
судовому засіданні ним не спростовано.
Зазначала, що в судовому засіданні
ОСОБА_5 підтверджено отримання від
ОСОБА_2 грошових коштів у наступній
сумі: в вересні 2012 року в розмірі 8 000
доларів США, що станом на 05.11.2014 року
складає 103 632,00 грн; в листопаді 2012 року
в розмірі 4 000 доларів США, що станом на
05.11.2014 року складає 51 816,00 грн; в грудні
2012 року в розмірі 30 000 грн, що станом на
05.11.2014 року заборгованість складає з
урахуванням індексу інфляції 34 860,00 грн
та три відсотки річних за користування
грошовими коштами в розмірі 1 659,45 грн; в
грудні 2012 року в розмірі 12 200,00 грн, що
станом на 05.11.2014 року заборгованість
складає з урахуванням індексу інфляції
13 617,64 грн та три відсотки річних за
користування грошовими коштами в
розмірі 674,84 грн. Стверджувала, що про
фактичне отримання вказаних грошових
коштів ОСОБА_5 була надана розписка від
19.01.2013 року. Згідно зазначеної розписки
ОСОБА_5 зобов'язався повернути кошти,
але до теперішнього часу борг не
повернув, чим взяті на себе
зобов'язання не виконав. Укладена
сторонами письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошових коштів позичальнику,
що не змінює обсяг прав та
відповідальності сторін за укладеним
договором позики, у тому числі
повернення боржником грошових коштів.
Просила суд первісний позов
задовольнити у повному обсязі, а у
пред'явленому зустрічному позові
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників - ОСОБА_1 та ОСОБА_10
допитавши свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_9 та
ОСОБА_15, вивчивши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають задоволенню у повному
обсязі, а в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід відмовити
з таких підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на підставі
Договору позики, укладеного між ОСОБА_2
та ОСОБА_4 30 травня 2013 року,
посвідченому приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованому у
реєстрі за № 850, ОСОБА_2 передав у
власність ОСОБА_4, а остання отримала
від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 175 846,00
грн, що станом на 30.05.2013 року за курсом
НБУ становить 22 000 доларів США, строком
до 30.06.2013 року. Договір укладався за
згодою дружини Позикодавця ОСОБА_16 та
за згодою чоловіка Позичальника ОСОБА_5

Грошові кошти, які є предметом цього
Договору, передані Позикодавцем та
одержані Позичальником до підписання
цього Договору у м. Херсоні.

Сторони стверджували та повідомили
зацікавленим особам, що у момент
укладання цього договору вони
усвідомлювали (і усвідомлюють)
значення своїх дій і могли (можуть)
керувати ними, розуміють природу цього
правочину, свої права і обов'язки за
договором, при укладанні договору
відсутній будь-який обман чи інше
приховування фактів, які б мали істотне
значення та були свідомо приховані
ними, договір укладався ними у
відповідності зі справжньою їхньою
волею, правочин здійснювався з наміром
створення відповідних правових
наслідків( не є фіктивним), цей правочин
не приховує інших правочинів (не є
удаваним).

Крім того, судом встановлено, що в
вересні 2012 року ОСОБА_5 отримав від
ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 8 000
доларів США, в листопаді 2012 року ОСОБА_5
отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в
розмірі 4 000 доларів США, в грудні 2012
року ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_2 грошові
кошти в розмірі 30 000 грн. Про фактичне
отримання вказаних грошових коштів
ОСОБА_5 була надана розписка від 19.01.2013
року.

В грудні 2012 року також за Договором
позики ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 12 200,00 грн, що
підтверджується наданою ним розпискою.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Твердження Позивачів за зустрічним
позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та їх
представника про те, що Договір позики,
укладений 30.05.2013 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 про отримання останньою
грошових коштів в сумі 175 846,00 грн в борг
є удаваним правочином та начебто під
цим Договором приховується фактично
договір завдатку, за яким ОСОБА_4
отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в
сумі 175 846,00 грн в рахунок вартості
магазину та кафе з літнім майданчиком,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1,
якою було забезпечено зобов'язання
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укласти попередній
договір купівлі-продажу цього
нерухомого майна до 30 червня 2014 року не
знайшло свого підтвердження у судовому
засіданні та спростовується
матеріалами справи.

Судом не встановлено факту укладення
між сторонами бодай попереднього
договору купівлі-продажу з дотриманням
обов'язкової нотаріальної форми, тому
висновок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та їх
представника про те, що часткове
отримання коштів за цим начебто
договором є завдатком, не можна вважати
таким, що відповідає дійсності.

Посилання Відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на пояснення свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_9 та ОСОБА_15 про
те, що ОСОБА_2 отримав у користування
магазин та кафе з літнім майданчиком,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1,
розпочав там свою господарську
діяльність, передавав ОСОБА_4 та ОСОБА_5
грошові кошти, як завдаток, а потім
ухилився від укладення
договору-купівлі продажу цього
нерухомого майна, суд не приймає до
уваги, оскільки у відповідності до
вимог ст. 547 ЦК України, правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. Правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним. Тобто сторони повинні були
укласти хоча б попередній договір
купівлі-продажу нерухомого майна та
отримання завдатку у письмовій формі, а
не посилатись при цьому на пояснення
свідків. Суд вважає,що відсутність
передбаченої законом письмової форми
правочину не є підставою для
доказування за допомогою свідків, а
отже не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Крім того, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
не надали доказів щодо того, що вони
звертались або повідомляли ПАТ
«УкрСиббанк» про можливість укладення
договору купівлі-продажу майна, а саме:
магазину та кафе з літнім майданчиком,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1,
яке перебувало під заставою ПАТ
«УкрСиббанк», оскільки у ОСОБА_4 було
укладено з ПАТ «УкрСиббанк» договір
про надання споживчого кредиту №
0 від 27.07.2007 року, Додатковою
угодою від 27.04.2009 року до кредитного
договору № 0 від 27.07.2007 року,
Додатковою угодою № 1 від 26.04.2010 року до
кредитного договору № 0 від 27.07.2007
року, за якою зазначене майно
перебувало під заставою ПАТ
«УкрСиббанк» та без участі Банку не
можливо було оформлювати угоди
відчуження майна. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не
пояснили суду, яким чином без згоди
Банку вони намагались вирішувати таке
питання.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні
пояснив, що коли хотів позичити у
ОСОБА_2 12 000 доларів США, останній йому
відмовив, пояснивши, що на той час
позичив гроші в сумі 22 000 доларів США
ОСОБА_4 Суд вважає, що твердження ОСОБА_5
про те, що саме ОСОБА_2 ухилявся від
укладення попереднього договору
купівлі-продажу суперечить матеріалам
справи, оскільки у судовому засіданні
ОСОБА_2 підтвердив, що саме ОСОБА_5
постійно затягував укладання договору
купівлі-продажу, а коли цей договір так
і не було укладено, просив Відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернути йому гроші.
Коли останні відмовилися повернути
йому гроші, він вимушений був
звернутись до суду. Свідки ОСОБА_11 та
ОСОБА_9 у судовому засіданні також
підтвердили, що укладення хоча б
попереднього договору нерухомого
майна, а саме: магазину та кафе з літнім
майданчиком, що розташовано за адресою:
АДРЕСА_1, сталося з причини ухиляння
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від цього. Свідок
ОСОБА_9 наголошувала, що саме ОСОБА_2
звернувся до неї для розробки та
складенню проекту попереднього
договору, що нею і було виконано, але
сторони проекту попереднього договору
донеї пізніше так і не з'явились. Суд
вважає, що наявність підпису саме
ОСОБА_2 під проектом цього договору
свідчить про його позитивне
волевиявлення щодо укладення такого
договору. Натомість на проекті
попереднього договору відсутній
підпис ОСОБА_4, що свідчить про
небажання нею укладання такого
договору.

Твердження ОСОБА_5, що його дружина
ОСОБА_4 не отримувала грошових коштів
від ОСОБА_2 в сумі 175 846,00 грн не
відповідає дійсності, оскільки
спростовується наявністю Договору
позики від 30.05.2013 року, укладеному у
письмовій формі та нотаріально
посвідченим. Суд вважає, що письмова
форма договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Суд вважає, що посилання ОСОБА_5 на те,
що його дружина ОСОБА_4 12.02.2013 року
уклала Договір банківського вкладу, а
саме внесла на вкладний рахунок ПАТ
«Кредобанк» грошові кошти в сумі 292 860
грн, а отже не потребувала грошей в
борг від ОСОБА_2, свідчить лише про її
платоспроможність, а не відсутність у
неї права чи бажання отримувати в борг
грошові кошти від ОСОБА_2

Крім того, в договорі позики від 30.05.2013
року відсутні посилання на укладення
попереднього договору між сторонами.

Таким чином, суд вважає доведеним
отримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від ОСОБА_2
в якості позики відповідних грошових
коштів.

З огляду на викладені обставини, суд не
вбачає підстав до задоволення
зустрічного позову.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідач ОСОБА_4 грошове зобов'язання
за вказаним Договором позики від 30.05.2013
року не виконала, має борг перед
ОСОБА_2, згідно наданого розрахунку, а
саме: заборгованість за договором
позики, з урахуванням індексу інфляції
за весь час прострочення в розмірі 203
981,36 грн та три проценти річних від
простроченої суми в розмірі 7 125,38 грн,
а всього заборгованість на загальну
суму 211 106,74 яку суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2

Крім того, суд вважає можливим стягнути
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 за усним
договором позики заборгованість в
розмірі 8 000 доларів США, що у гривневому
еквіваленті складає суму в розмірі 103
632,00 грн; стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 за усним договором позики
заборгованість в розмірі 4 000 доларів
США, що у гривневому еквіваленті
складає суму в розмірі 51 816,00 грн;
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
суму заборгованості за договором
позики з урахуванням індексу інфляції
в розмірі 34 860,00 грн, три проценти річних
від простроченої суми за користування
грошовими коштами в розмірі 1659,45 грн, а
всього заборгованості за договором
позики на загальну суму 35 919,45 грн та
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
суму заборгованості за договором
позики з урахуванням індексу інфляції
в розмірі 13 617,64 грн, три проценти річних
від простроченої суми за користування
грошовими коштами в розмірі 674,84 грн, а
всього заборгованості за договором
позики на загальну суму 14 292,48 грн.

Крім того, позивачем понесені судові
витрати: оплата витрат судового збору
за подання позову в сумі 243,60 грн та
оплата судового збору в сумі 121,80 грн за
клопотанням про забезпечення позову, а
саме - про арешт майна, а всього ОСОБА_3
понесені судові витрати на загальну
суму 365,40 грн, які суд вважає можливим
стягнути в рівних частинах з
Відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 509, 526, 530, 611, 625, 626,
635, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 яка діє в
інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 суму заборгованості за
договором позики з урахуванням індексу
інфляції в розмірі 203 981,36 грн, три
проценти річних від простроченої суми
за користування грошовими коштами в
розмірі 7 125,38 грн, а всього
заборгованості за договором позики на
загальну суму 211 106,74 (двісті одинадцять
тисяч сто шість гривень 74 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 за усним договором позики
заборгованість в розмірі 8 000 (вісім
тисяч) доларів США, що у гривневому
еквіваленті складає суму в розмірі 103
632,00 (сто три тисячі шістсот тридцять
дві гривні) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 за усним договором позики
заборгованість в розмірі 4 000 (чотири
тисячі) доларів США, що у гривневому
еквіваленті складає суму в розмірі 51
816,00 (п'ятдесят одна тисяча вісімсот
шістнадцять гривень) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 суму заборгованості за
договором позики з урахуванням індексу
інфляції в розмірі 34 860,00 грн, три
проценти річних від простроченої суми
за користування грошовими коштами в
розмірі 1659,45 грн, а всього
заборгованості за договором позики на
загальну суму 35 919,45 (тридцять п'ять
тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять гривень 45
коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
суму заборгованості за договором
позики з урахуванням індексу інфляції
в розмірі 13 617,64 грн, три проценти річних
від простроченої суми за користування
грошовими коштами в розмірі 674,84 грн, а
всього заборгованості за договором
позики на загальну суму 14 292,48
(чотирнадцять тисяч двісті дев'яносто
дві гривні 48 коп.) грн.

В зустрічному позові ОСОБА_4, ОСОБА_5 -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних
частинах на користь ОСОБА_3 понесені
судові витрати на загальну суму 365,40 (
триста шістдесят п'ять гривень 40 коп.)
грн.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Херсонської області через
Дніпровський районний суд протягом 10
днів з моменту проголошення.

Головуючий
Полив'яний В.М.