Справа № 755/4874/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Ластовки Н.Д.,

при секретарі
Фузік Г.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні майном та відшкодування
матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, звертаючись з позовом до суду,
просить зобов'язати ОСОБА_4 та інших
осіб не чинити перешкоди ОСОБА_3 у
користуванні торгівельним кіоском
(павільйоном) з модульних елементів
заводського виготовлення (розміром
6,5х3,0 м), що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та належить йому відповідно до
Договору купівлі-продажу від 31.07.2012
року між продавцем ОСОБА_5 та покупцем
ОСОБА_3, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6;
заборонити ОСОБА_4 та іншим особам (за
винятком ОСОБА_3 або осіб, які мають на
це письмову згоду останнього, або
укладені з ОСОБА_3 відповідні договори)
користуватися торгівельним кіоском
(павільйоном) з модульних елементів
заводського виготовлення (розміром
6,5х3,0 м), що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, а саме здійснювати у ньому
підприємницьку діяльність (роздрібну
торгівлю), як такому, що не мають для
цього правових підстав (документів, що
підтверджують право власності, або
існування договірних (орендних чи
суборендних) відносин з ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 для здійснення у торгівельному
павільйоні торгівлі); зобов'язати
ОСОБА_4 та інших осіб не чинити (усунути)
перешкоди ОСОБА_3 у користуванні
торгівельним кіоском (павільйоном) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 і
належить останньому на підставі
Договору купівлі-продажу; зобов'язати
ОСОБА_4 та інших осіб звільнити
торгівельний кіоск (павільйон) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки відповідач та інші особи
здійснили самовільне захоплення
кіоску без належних для цього правових
підстав (документів, що підтверджують
право власності, або існування
договірних (орендних чи суборендних)
відносин з ОСОБА_5 та ОСОБА_3; стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну
шкоду (щодо позбавлення права на
отримання прибутку) у розмірі 96000,00 грн.,
завдану ОСОБА_4 шляхом незаконного
користування торгівельним кіоском.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
відповідно до договору купівлі-продажу
торгівельного кіоску (павільйону)
укладеного 31.07.2012 року між продавцем
ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_3, та
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 (договір зареєстровано в
реєстрі за №1298), ОСОБА_3 купив у ОСОБА_5
за 89470 грн. торгівельний кіоск
(павільйон) з модульних елементів
заводського виготовлення (розміром
6,5х3,0 м), що розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Згідно довідки про
функціональне призначення тимчасової
споруди серії ТС №211174, яка була
додатком до Договору про сплату
пайової участі від 03.04.2012 №184-01/39,
виданої Виконавчим органом Київської
міської ради Головним управлінням
внутрішньої торгівлі та побутового
обслуговування населення Комісією з
реорганізації 30.05.2012, торгівельний
кіоск (павільйон), встановлено на
земельній ділянці площею 29,5 кв. м. за
адресою АДРЕСА_1 та знаходиться на
утриманні об'єктів благоустрою м.
Києва. 26.10.2012 року було виявлено, що у
торгівельному кіоску, що належить
ОСОБА_3 знаходяться сторонні особи, які
незаконно користуються спірним
приміщенням, здійснюючи у ньому
підприємницьку діяльність, торгівлю
продуктами харчування та алкогольними
виробами тощо. На вимогу повідомити
щодо підстав для перебування у кіоску
та здійснення торгівлі, надання
документів, що підтверджують право
власності, користування торгівельним
кіоском було відмовлено, лише
повідомлено про те, що торгівельним
кіоском вони користується як родичі
приватного підприємця ОСОБА_4 Письмові
вимоги щодо звільнення ОСОБА_4
торгівельного кіоску також не дали
результату. З метою вжиття заходів
реагування з боку правоохоронних
органів, 26.10.2012 до Дніпровського РУГУ
МВС України у м. Києві було подано заяву
щодо порушення кримінальної справи по
факту скоєння злочинів, передбачених
статтями 190, 192 Кримінального кодексу
України (шахрайство чи заподіяння
майнової шкоди шляхом обману або
зловживання довірою, що привели до
завдання ОСОБА_3 шкоди в особливо
великому розмірі), однак станом на
01.11.2013 року належні та ефективні заходи
правового реагування з боку
Дніпровського РУГУ МВС України у м.
Києві для поновлення прав ОСОБА_3 не
вжиті, що є підставою для звернення до
суду щодо захисту та поновлення
майнових інтересів позивача та
відшкодування завданої йому
матеріальної шкоди. Таким чином, своїми
протиправними діями ОСОБА_4 та інші
особи фактично перешкоджають ОСОБА_3
реалізувати належне йому право
власності (володіння, користування,
розпорядження) на спірне приміщення та
здійснювати підприємницьку
діяльність. Крім того, незаконними
діями ОСОБА_4 та інші особи завдали
ОСОБА_7 матеріальну шкоду (збитки),
оскільки середня ринкова вартість
оренди торгівельного кіоску на місяць
може складати приблизно 6 000 грн., а з
серпня 2012 р. по листопад 2013 року ОСОБА_3
не мав змоги здавати в оренду
торгівельний кіоск, то своїми
незаконними діями щодо безпідставного
користування спірним майном ОСОБА_4
завдав ОСОБА_3 матеріальну шкоди у
розмірі 96000,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в
судовому засіданні 25.03.2014 року подавав
до суду заяву про збільшення позовних
вимог, в останньому варіанті 31.07.2014 року
представником позивача подано до суду
заяву про збільшення позовних вимог,
відповідно до яких, з урахуванням
первісних вимог додатково просив
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду (завдану
позбавленням позивача можливості
отримання прибутку за період з березня
по липень 2014 року включно) у розмірі 24000
грн., завдану ОСОБА_4 шляхом незаконного
користування торгівельним кіоском
(павільйоном) з модульних елементів
заводського виготовлення (розміром
6,5х3,0 м), що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві
власності, а всього стягнути з
відповідача ОСОБА_4 матеріальну шкоду
на загальну суму у розмірі 144000 грн.,
мотивуючи свої вимоги тим, що
збільшився строк протягом якого ОСОБА_3
має збиток через категоричне небажання
з боку відповідача усунути перешкоди,
створені ним у користуванні
торгівельним кіоском.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в
судовому засіданні просив
задовольнити позов з підстав
викладених в позовній заяві з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог та письмових поясненнях
по справі, долучених до матеріалів
справі, додатково пояснив, що позивач
ОСОБА_3, як власник торгівельного
кіоску має всі повноваження щодо
володіння, користування та
розпорядження належним йому майном, а
вчинення будь-яких перешкод у
користуванні спірного кіоску без згоди
на це власника є незаконним, оскільки
держава гарантує захист права
власності. Крім того, будь-яких
документів щодо права власності на
торгівельний кіоск у ОСОБА_4 немає,
договори оренди (суборенди) спірного
торгівельного кіоску між ОСОБА_4 та
попереднім власником ОСОБА_5 і
теперішнім власником ОСОБА_3 не
укладалися, при цьому відповідач не має
проектної та дозвільної документації з
архітектурно-планувальних та
земельно-майнових питань на
торгівельний кіоск, дозволу на
розміщення торгівельного кіоску, не
укладав договір про сплату пайової
участі стосовно розташування та
утримання торгівельного кіоску
(павільйону), не укладав договір про
надання послуг з вивезення побутових
відходів, відповідні кошти за це не
вносив, позов ОСОБА_3 як законного
власника торгівельного кіоску вважає
обґрунтованим.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_2 в судовому засіданні у
задоволенні позовних вимог просила
відмовити, пояснила, що ОСОБА_4 придбав
кіоск у попереднього власника ОСОБА_8, в
якому він здійснює роздрібну торгівлю
на підставі дозволу КМДА на розміщення
тимчасової споруди, що є законною
підставою для користування кіоском,
крім того ним вносилися пайові внески,
укладалися різні договори з приводу
діяльності спірного кіоску, а тому
вважає позовні вимоги позивача
безпідставними.

Заслухавши пояснення представника
позивачки ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2, врахувавши
пояснення свідка ОСОБА_5, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, інших
відносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правам та обов'язками наділені
обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із
загальних засад цивільного
законодавства декларується в ст. 3
Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. (ст. 627 Цивільного
кодексу України)

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
15.02.2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5
укладено договір купівлі-продажу
рухомого майна - торгівельного кіоску,
за умовами якого ОСОБА_8 продав ОСОБА_5
торгівельний кіоск з модульних
елементів заводського виготовлення
(розміром 6,5х3,0 м), що розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Договір посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та зареєстровано в реєстрі за № 482. (а.с.
11)

31.07.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
укладено договір купівлі - продажу
торгівельного кіоску (павільйону), за
умовами якого ОСОБА_5 продала ОСОБА_3
торгівельний кіоск з модульних
елементів заводського виготовлення
(розміром 6,5х3,0 м), що розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Договір посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстровано в реєстрі за № 1295. (а.с.
12)

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, крім договорів, цивільні права
та обов'язки виникають також з актів
цивільного законодавства.

04.10.2010 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця. (а.с. 165)

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 Головним управлінням
містобудування, архітектури та дизайну
міського середовища Київської міської
державної адміністрації надано дозвіл
на розміщення тимчасової споруди,
торгівельного павільйону № 04-0463 за
адресою: АДРЕСА_1 на термін з 12.02.2010 року
по 11.04.2011 року. (а.с. 113)

Разом з тим, у вказаному дозволі
вказано особливу вимогу, за якою
вказано, що дозвіл дійсний за умови
виконання вимог, зазначених у Правилах
благоустрою м. Києва, затверджених
Рішенням КМР від 25.12.2008 р. № 1051/1051.

Головним управлінням містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища виконавчого органу
Київської міської ради ФОП ОСОБА_4
надано висновок № 04-0463_10 щодо
розміщення ТС, за яким розміщення ТС
(торгівельного павільйону) можливе за
умови виконання вимог та отримання
дозволу в встановленому порядку. (а.с.
116)

Як убачається з матеріалів справи,
02.06.2011 року, 25.04.2012 року відповідно до
рішень Київської міської ради від
24.02.2011 року № 56/5443 «Про затвердження
Порядку визначення обсягів пайової
участі (внеску) власників тимчасових
споруд (малих архітектурних фори) в
утриманні об'єктів благоустрою м. Києва
та внесення змін до деяких рішень
Київської міської ради» між Головним
управлінням внутрішньої торгівлі та
побутового обслуговування населення
виконавчого органу Київської міської
ради та ОСОБА_4 укладені договори про
сплату пайової участі (внеску) власника
тимчасової споруди (малої
архітектурної форми), предметом
договорів є плата пайової участі
(внеску) в утриманні об'єктів
благоустрою м. Києва. (а.с. 141-160, 167,168)

Також з листа Департаменту
промисловості та розвитку
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради встановлено, що
в 2013 році між департаментом та ОСОБА_4
не укладався договір про сплату
пайової участі та не видавалася
довідка про функціональне призначення
тимчасової споруди на тимчасову
споруду, яку розміщено за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с.179)

14.05.2012 року комісією з реорганізації
Головного управління внутрішньої
торгівлі та побутового обслуговування
населення виконавчого органу
Київської міської ради видано довідку
про функціональне призначення
тимчасової споруди суб'єкта
господарювання ФОП ОСОБА_4, тип об'єкту -
сезонний об'єкт дрібнороздрібної
торгівельної мережі. (а.с. 169)

Як визначено в статті 57 Цивільного
процесуального кодексу України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5
показала, що вона 15.01.2010 року купила
спірний кіоск у ОСОБА_8, в якому і
працювала з лютого по жовтень 2010 року, в
кінці 2010 року ОСОБА_4, який перебував з
нею в дружніх відносинах та мав доступ
до кіоску, взяв документи, що
знаходилися в приміщенні кіоску та
почав оформляти його на себе, при цьому
свого дозволу на оформлення
відповідачем кіоску вона не надавала,
підписів своїх не ставила, нотаріально
не посвідчувала, договору оренди не
укладала. З даними порушеннями зі
сторони відповідача вона зверталася в
міліцію та прокуратуру, однак
результатів не було. Відповідач в свою
чергу почав перешкоджати у
користуванні кіоском, а тому вона
вирішила його продати позивачу.
Вказала, що її батько зареєстрував
відповідача у своїй квартирі, оскільки
йому необхідно було зареєструватися як
приватним підприємцем, проте на даний
час стосунки між ними зіпсувалися. Ії
також відомо, що відповідач ОСОБА_4 здає
в оренду спірний кіоск та отримує від
нього прибуток.

Судом встановлено, що спірним є
торгівельний кіоск, який розміщений за
адресою: АДРЕСА_1, який на час розгляду
справи використовуються відповідачем.

Факт права власності торгівельного
кіоску, який розміщений за адресою:
АДРЕСА_1 є договір купівлі - продажу
торгівельного кіоску (павільйону) від
31.07.2012 року укладеного між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, за умовами якого ОСОБА_5 продала
ОСОБА_3 торгівельний кіоск з модульних
елементів заводського виготовлення
(розміром 6,5х3,0 м), що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що відносно
торгівельного кіоску (павільйону), який
розміщений за адресою: АДРЕСА_1, договір
купівлі - продажу від 31.07.2012 року на день
розгляду справи був укладений
останнім, інших правочинів щодо
спірного кіоску не вчинялися, що не
заперечувалося сторонами по справі.

Як передбачено ч. 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Згідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Як встановлено в судовому засіданні,
договір купівлі - продажу від 31.07.2012
року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не
оспорювався сторонами по справі, про
його неправомірність сторонами не
заявлялось.

Стаття 41 Конституції України
передбачає, що право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Положеннями ст.ст. 317, 319 Цивільного
кодексу України встановлено, що
власнику належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна. Саме власник
володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно з п.1 ст. 321 Цивільного кодексу
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Як убачається з матеріалів справи та не
заперечувалося сторонами по справі,
ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних
органів із заявою по факту скоєння
ОСОБА_4 злочину, з приводу чого, на
період розгляду справи в суді, ведуться
слідчі дії.

Відповідно до ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

А тому, враховуючи викладене, суд не
вважає, що на основі дозвільної
документації виданої Київською
міською державною адміністрацією щодо
надання дозволу на розміщення
торгівельного кіоску, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1, є правомірні
підстави здійснення підприємницької
діяльності ОСОБА_4 у спірному кіоску,
доказів набуття ним у встановленому
законом порядку права користування та
права власності на спірний кіоск суду
не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Підставою для подання позову власником
майна про захист свого права від особи,
яка перешкоджає йому користуватися та
розпоряджатися своїм майном, у порядку
статті 391 ЦК України є вчинення
третьою особою перешкод власнику,
тобто посилання позивача на належне
йому право користування і
розпорядження майном, а також на факти,
що підтверджують дії відповідача у
створенні позивачеві перешкод щодо
здійснення ним цих правомочностей. При
цьому для задоволення вимог власника
достатньо встановити факт об'єктивно
існуючих перешкод у здійсненні ним
своїх правомочностей.

Як встановлено в судовому засіданні, на
момент розгляду справи в суді, спірним
кіоском користується відповідач
ОСОБА_4, позбавлення можливості ОСОБА_3
користуватися спірним кіоском
свідчить про порушення його права на
вільне користування належним йому
майном та свідчить про вчинення йому
перешкод у користуванні спірного
кіоску.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи
докази, приймаючи до уваги пояснення
сторін, враховуючи пояснення свідка
ОСОБА_5, керуючись нормами
законодавства, діючого на час
виникнення спірних правовідносин, суд
дійшов висновку, що в розрізі даного
спору, позивач має достатні правові
підстави для задоволення позовних
вимог щодо зобов'язання ОСОБА_4 не
чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні
торгівельним кіоском, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, та
належить ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу, щодо заборони ОСОБА_4
користуватися торгівельним кіоском та
вважає за доцільне зобов'язати ОСОБА_4
звільнити торгівельний кіоск.

За правилами ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Отже, цивільне право підлягає захисту в
судовому порядку тієї особи, яка
звернулася за захистом свого
порушеного права.

Порушене право ОСОБА_3 захищене шляхом
часткового задоволення його
самостійного позову, вимоги останнього
щодо зобов'язання ОСОБА_4 та інших осіб
у здійсненні певних дій, в частині
вимог щодо інших осіб є
необґрунтованим, оскільки цих осіб не
встановлено, доказів порушення ними
законних прав позивача відсутні, а
тому, суд не вбачає підстав для
задоволення вимог щодо інших осіб.

За ч. 2 ст. 16 ЦК України способами
захисту цивільних прав та інтересів,
зокрема, можуть бути припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Позивач, звертаючись з позовною
вимогою щодо стягнення з відповідача
матеріальної шкоди в розмірі 144000 грн. 00
коп. завдану позбавленням позивача
можливості отримання прибутку за
період з 01 серпня 2012 року по липень 2014
року шляхом незаконного користування
торгівельним кіоском відповідача
обґрунтував свою вимогу тим, що ОСОБА_4
незаконно та без згоди власника
торгівельного кіоску здійснює у ньому
підприємницьку діяльність, незаконно
користуються майном, що не належить
йому на праві власності та не надано в
оренду, що позбавляє позивача права
користуватись своїм майном та
отримувати від нього прибуток.

Відповідно до висновку звіту про
незалежну оцінку майна, а саме
торгівельного кіоску (павільйону), що
розташований у АДРЕСА_1, проведений
незалежним оцінювачем ТОВ
«Міжрегіональна агенція незалежної
оцінки» ОСОБА_12 про незалежну оцінку
оренди вищевказаного майна
встановлено, що величина орендної
плати торгівельного кіоску
(павільйону) за 1 місяць, за період з 1
серпня 2012 року по липень 2014 року станом
на 11.07.2014 року становить 6000,00 грн.

На підставі зазначеного, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача матеріальної шкоди в
розмірі 144000 грн. 00 коп. підлягають
задоволенню.

Згідно з Правилами забудови міста
Києва, затвердженими рішенням
Київської міської ради від 27.01.2005 року
№ 11/2587 від 27.01.2005 року тимчасові споруди
(павільйони, малі архітектурні форми
для здійснення підприємницької
діяльності) розміщуються на термін,
визначений договором оренди земельної
ділянки, проектом (паспортом) і
використовуються для забезпечення
функцій об`єктів обслуговування
населення на період використання
території для будівництва капітальної
споруди відповідного функціонального
призначення або благоустрою території
з відновленням її функціонального
використання.

Після завершення договору оренди
продовження договору оренди
вирішується на підставі рішенням
міської ради за наявності висновків
відповідних служб згідно із вимогами
законів України.

Як убачається з матеріалів справи,
договір земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1, укладений
24.12.2008 року між Дніпровською районною у
м. Києві радою та ОСОБА_8 терміном на три
роки. (а.с. 128)

Також стороною відповідача було надано
договір оренди земельної ділянки від
12.02.2010 року укладеного між ОСОБА_8 та
ОСОБА_4 про передачу в оренду земельну
ділянку, на якій розташований кіоск, за
адресою АДРЕСА_1. (а.с. 163)

Однак, суд критично відноситься до
вказаного договору, оскільки він не
завірений належним чином, не містить
відомостей щодо терміну дії, та
суперечить наданими поясненням сторін
по справі, зокрема, поясненнями
представника відповідача в судовому
засіданні, де вона вказала, що договір
оренди на земельну ділянку не
укладений на даний час жодною із сторін
по справі.

Разом з тим, суд в межах заявлених
позовних вимог, що відповідає нормам
ст. 11 Цивільного процесуального
кодексу України, не розглядає вимоги з
приводу оренди земельної ділянки,
доказів сторін, які беруть участь у
справі, щодо укладення договорів
оренди земельної ділянки відносно як
позивачки так і відповідача на час
розгляду спору, суду не надано.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущення

Відповідно до частини третьої ст.212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З врахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позов ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні майном та відшкодування
матеріальної шкоди підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 Цивільного
процесуального кодексу України суд
присуджує стягнути з відповідача
ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3
понесені ним судові витрати по сплаті
судового збору пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог в сумі 1429
грн. 40 коп.

Крім того, суд присуджує стягнути з
відповідача ОСОБА_4 в дохід держави 240
грн. 00 коп. судового збору, сума якого не
була сплачена позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 15,
16, 203, 204, 317, 319, 321, 391, 626, 627, 638, 655, 1166
Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 3, 4,
10, 11, 15, 57, 60, 64, 88, 131, 174, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні майном та
відшкодування матеріальної шкоди -
задовольнити частково.

Зобов"язати ОСОБА_4 не чинити
(усунути) перешкоди ОСОБА_3 у
користуванні торгівельним кіоском
(павільйоном) з модульних елементів
заводського виготовлення (розміром
6,5х3,0 м), який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 відповідно
до договору купівлі-продажу від 31
липня 2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрованого в реєстрі за № 1298.

Заборонити ОСОБА_4 користуватися
торгівельним кіоском (павільйоном) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу від 31 липня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1298.

Зобов'язати ОСОБА_4 звільнити
торгівельний кіоск (павільйон) з
модульних елементів заводського
виготовлення ( розміром 6,5х3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу від 31 липня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1298.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 144000
грн. 00 коп. (сто сорок чотири тисячі грн.
00 коп.), завдану позбавленням ОСОБА_3
можливості отримання прибутку у
зв"язку з незаконним користуванням
торгівельним кіоском (павільйоном) з
модульних елементів заводського
виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 відповідно до договору
купівлі-продажу від 31 липня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1298.

В решта частині позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 1429 грн. 40 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
держави 240 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом 10
днів з дня його проголошення.

С у д д я :