УХВАЛА

іменем україни

29 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування
витрат на утримання, догляд, лікування
та поховання і зменшення розміру
обов'язкової частки у спадщині за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 15 травня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 6 серпня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що у серпні 2012 року чоловік її
сестри, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
привіз до неї та залишив їй сестру у
тяжкому, хворобливому стані, яка у
подальшому була на повному її
утриманні, піклуванні та лікуванні.

10 вересня 2012 року ОСОБА_6 було складено
заповіт, відповідно до якого остання
все своє майно заповіла їй, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Всі витрати
на утримання, догляд, лікування та
поховання ОСОБА_6 були понесені
особисто нею та склали 16 847 грн 35 коп.

Зазначала, що 15 жовтня 2012 року ОСОБА_4
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6, яка складається з 21/50
частини будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною
площею 826,70 кв. м, розташованої за
вищевказаною адресою, та у якій він має
право на обов'язкову частку. При цьому
ОСОБА_4 як на час тяжкої хвороби його
дружини, так і після смерті спадкодавця
жодної участі у її догляді, лікуванні,
витратах, пов'язаних із утриманням та
похованням, не приймав. Крім того, за
життя ОСОБА_6 між спадкодавцем та її
чоловіком склалися складні стосунки,
останній не виконував своїх подружніх
обов'язків, перешкоджав у наданні
дружині медичної допомоги, залишав її у
безпорадному стані, позбавляв
спілкування з родичами, що, на її
переконання, є підставою для зменшення
розміру його обов'язкової частки у
спадщині.

У зв'язку із цим позивач просила суд
стягнути з ОСОБА_4 на її користь 8 423 грн
50 коп. на відшкодування витрат на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця; зменшити розмір
обов'язкової частки ОСОБА_4 у спадщині
після смерті ОСОБА_6 з 1/2 частки до 1/3
частки; стягнути з ОСОБА_4 на її користь
понесені судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 15 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 6 серпня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким її позов
задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про відшкодування витрат
на утримання, догляд, лікування та
поховання, суд першої інстанції
виходив із того, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів
понесених особисто нею відповідних
витрат. Суд вважав, що позивач не довела
вимог про зменшення розміру
обов'язкової частки у праві на
спадщину.

Апеляційний суд погодився з таким
висновком суду першої інстанції,
зазначивши, що позивачем не доведено, з
яких витрат складається вказана нею
сума, а також того, що ці витрати
здійснювались на її лише особисті
кошти.

Проте повністю погодитися з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом встановлено, що 10 вересня 2012 року
на випадок своєї смерті ОСОБА_6
склала заповіт, відповідно до якого все
своє майно заповіла ОСОБА_3, своїй
сестрі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

13 жовтня 2012 року та 15 жовтня 2012 року
відповідно ОСОБА_3 і ОСОБА_4, який був
чоловіком померлої, звернулися до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_6, яка складається з 21/50
частини будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною
площею 826,70 кв. м, розташованої за
вищевказаною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України
спадкоємці зобов'язані відшкодувати
розумні витрати, які були зроблені
одним із них або іншою особою на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

На підтвердження своїх вимог про
відшкодування витрат позивач надала
суду акт обстеження, відповідно до
якого позивач купувала ліки, викликала
лікарів, постійно знаходилась поруч із
ОСОБА_6, а також квитанції та фіскальні
чеки на придбання ліків, засобів
гігієни, товарів на поховання, оплату
ритуальних послуг та поминального
обіду (а. с. 25, 29-34).

Тих фактичних обставин, що саме
позивач, сестра спадкодавця,
утримувала, доглядала, лікувала та
поховала спадкодавця, відповідачем не
оспорено.

Апеляційний суд у порушення вимог ст.
ст. 303, 315 ЦПК України загальними фразами
відмовив у задоволенні цих вимог і у
порушення п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 315
ЦПК України не навів мотиви відхилення
доказів, зокрема, квитанцій на
утримання, догляд, лікування та
поховання спадкодавця, які згідно зі
ст. ст. 58, 59 ЦПК України є належними і
допустимими доказами у такій категорії
справ та оцінюються судом за правилами
ст. 212 ЦПК України.

Таким чином, у частині вказаних
позовних вимог висновки апеляційного
суду є немотивованими і основані на
припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК
України.

Разом з тим доводи касаційної скарги
щодо позовних вимог ОСОБА_3 про
зменшення розміру обов'язкової частки
у спадщині безпідставні, а судові
рішення в цій частині відповідають
фактичним обставинам справи та вимогам
закону.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні зазначених
позовних вимог, суди на підставі
доказів, поданих сторонами, що належним
чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що позивач не довела
обставин, за яких відповідно до ч. 1 ст.
1241 ЦК України обов'язкова частка ОСОБА_4
у спадщині підлягає зменшенню, що є її
процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60
ЦПК України).

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення в частині позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення
обов'язкової частки у спадщині
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
а судове рішення апеляційного суду в
частині позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування витрат на
утримання, догляд, лікування та
поховання не відповідає вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування із передачею справи в цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 6 серпня
2014 року в частині позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування
витрат на утримання, догляд, лікування
та поховання скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

У решті судові рішення залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник Судді:
Б.І. Гулько О.В.
Закропивний А.О. Лесько С.Ф. Хопта