Справа № 639/3105/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді
Труханович В.В.

за участю секретаря -
Антохіної О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1, третя особа Державна
реєстраційна служба України про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова
звернувся представник ПАТ «Дельта
Банк» з позов до ОСОБА_1, третя особа
Державна реєстраційна служба України
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, в якому просив суд в рахунок
виконання основного зобов'язання щодо
оплати заборгованості у розмірі 92 594,96
доларів США звернути стягнення на
предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1;
визнати за ПАТ «Дельта Банк» право
власності на предмет іпотеки;
припинити право власності
іпотекодавцю ОСОБА_1; виселити з
квартири іпотекодавцю та усіх інших
мешканців; та стягнути з відповідача
судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на те, що 14.03.2008 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір про надання споживчого
кредиту, відповідно до умов якого
відповідач отримала кредит у сумі 57 000
доларів США.

З метою забезпечення виконання
грошових зобов'язань ОСОБА_1 передала в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ
«Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами.

Через неналежне виконання умов
договору про надання споживчого
кредиту у позичальника утворилась
заборгованість у розмір 92 594,96 долара
США.

Позивач зазначає, що його право
задовольнити свої вимоги за договором
про надання споживчого кредиту шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
передбачено діючим законодавством, у
зв'язку з чим позивач і звернувся до
суду з даним позовом.

Представник позивача, Рябченко Т.С., яка
діє на підставі довіреності від 28.04.2014
р., в судовому засіданні заявлений
позов підтримала, просила суд його
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечувала, просила суд
відмовити в його задоволенні, та
вказала, що з розміром заборгованості
не згодна. В подальшому в судове
засідання не з'явилась, надала суду
заяву про розгляд справи за її
відсутності, та надала додаткові
докази.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
19.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1 був укладений договір про
надання споживчого кредиту №0,
відповідно до умов якого банк
зобов'язується надати позичальнику
кредитні кошти в іноземній валюті в
сумі 57 000,00 доларів США, а позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використати і повернути банку
кредитні кошти та сплатити плату за
кредит у порядку та на умовах,
визначених договором. (а.с.12-15)

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язання є правовідношення, в яких
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 1.2.2 кредитного договору,
позичальник зобов'язаний повернути
кредит у повному обсязі в термін та
розмірах, що встановлені графіком
погашення кредиту згідно додатку №1 до
Договору, але в будь-якому випадку не
пізніше 19.12.2028 року.

Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
за договором про надання споживчого
кредиту, 19.12.2007 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір іпотеки, який посвідчено
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3,
зареєстровано в реєстрі за № 4886. (а.с.
16-17)

Відповідно до умов договору іпотеки,
відповідач передала в іпотеку
іпотекодержателю наступне нерухоме
майно: двокімнатну квартиру, загальною
площею 57,50 кв.м., житловою площею 29,30
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ПАТ «Дельта Банк» було укладено
Договір купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, відповідно до умов якого ПАТ
«УкрСиббанк» погоджується продати
(відступити) права вимоги за кредитами
та передати їх покупцеві, покупець цим
погоджується придбати права вимоги за
кредитами та прийняти їх та сплатити
ціну купівлі. (а.с. 32-35)

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно витягу з Акту
приймання-передачі документації за
договором купівлі-продажу прав вимоги
за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ
«УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта
Банк» прийняв документи щодо стягнення
заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним
договором №0. (а.с. 31)

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло
права вимоги по кредитному договору
№0 від 19.12.2007 року.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем ОСОБА_1 було порушено
зобов'язання стосовно своєчасного
повернення сум отриманого кредиту та
сплати нарахованих за користування
кредитними коштами відсотків,
внаслідок чого, станом на 21.02.2014 року
відповідач має прострочену
заборгованість, яка становить 92 594,96
доларів США, що згідно курсу НБУ
становить 818 354,25 грн., в тому числі: тіло
кредиту - 54 738,10 доларів США, відсотки - 37
856,86 доларів США. (а.с. 21)

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином і в термін передбачений
договором, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за виконання
грошового зобов'язання.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

У зв'язку з невиконання відповідачем
умов договору про надання споживчого
кредиту та договору іпотеки,
представник позивача просив суд
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право заволодіти
в повному обсязі свою вимогу, що
визначена на момент фактичного
задоволення, включаючи сплату
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, необхідних витрат на
утримання заставленого майна, а також
витрат, понесених у зв'язку із
пред'явленням вимоги. якщо інше не
встановлено договором.

Право позивача задовольнити свої
вимоги за кредитним договором шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
передбачено відповідними нормами
Закону України «Про іпотеку» та
положеннями іпотечного договору.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку»
регламентує, що за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Так, згідно ч.1 ст. 33 Закону України « Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до п. 4.1 договору іпотеки,
іпотекодержатель має право звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
порушення іпотекодавцем будь-якого
зобов'язання за цим договором або
будь-якого іншого зобов'язання, що
забезпечено іпотекою.

Разом з тим, 07 червня 2014 року набув
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті».

Суд зазначає, що даний закон
розповсюджує свою дію на
правовідносини, які склались між
сторонами спору.

Відповідно до ст. 1 вказаного закону,
протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Так, законом передбачено певні умови
для його застосовування.

Предмет іпотеки: квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 57,50 кв.м належить
відповідачу на підставі договору
купівлі-продажу від 19.12.2007 року,
посвідченого 19.12.2007 року приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 за реєстром
№4883, та була придбана відповідачем за
кошти, отримані за договором про
надання споживчого кредиту у іноземній
валюті. (а.с. 16-17)

Судом було встановлено, що ОСОБА_1
використовує предмет іпотеки як місце
постійного проживання, про що свідчать
її пояснення, надані в судовому
засіданні, квитанції про сплату
комунальних послуг, та відсутність у
відповідача іншого житла. (а.с. 157-165)

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
16.09.2014 року, відомості щодо реєстрації
права власності ОСОБА_1 на нерухоме
майно у державному реєстрі відсутні.
(а.с. 156)

Також, факт того, що у відповідача немає
іншого нерухомого майна не
заперечувала і представник позивача у
справі.

Отже, в даному випадку наявні всі умови
для застосовування положень Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 1
вказаного закону, кредитна установа не
може уступити (продати, передати)
заборгованість або борг, визначений у
підпункті 1 цього пункту, на користь (у
власність) іншої особи.

Так, враховуючи вимоги Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», який є чинним на момент
розгляду даної цивільної справи, суд
вважає, що в задоволенні позовних вимог
про звернення стягнення на предмет
іпотеки слід відмовити в повному
обсязі.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 208-210, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 575, 589, 610,
611, 625, 626, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України,
ст.ст. 1, 7, 33, 34 Закону України «Про
іпотеку», Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1, третя особа Державна
реєстраційна служба України -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня одержання
його копії.

Суддя
В.В. Труханович