Справа № 2-574/11
Провадж.№ 2/481/223/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року Новобузький районний
суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді:
Васильченко Н.О.,

при секретарі: Юхименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся
до суду з позовною заявою до
відповідачки ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, в якій посилаючись на
невиконання відповідачкою своїх
зобов'язань за кредитним договором,
укладеного з нею 19.07.2004 року, просив
ухвалити судове рішення про стягнення
з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
кредитну заборгованість у загальному
розмірі 20397 грн. 22 коп. та судові
витрати, понесені при розгляді
вказаної справи.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, надіслав на
адресу суду письмову заяву про
можливість розгляду справи за своєї
відсутності, заявлені позовні вимоги
підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явилася, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином, про що свідчить
розписка про вручення їй судової
повістки. Приймаючи участь в
попередніх судових засіданнях, остання
позовні вимоги не визнавала,
наголошуючи на тому, що заяву про
відкриття рахунку та видачу кредитних
коштів взагалі не підписувала,
відповідно ні з Умовами про надання
банківських послуг, ні з Правилами
використання платіжною карткою та
Тарифами банку вона не
ознайомлювалася, підкреслила, що сам
бланк заяви про видачу кредитних
коштів містить дуже багато неточностей
щодо її дійсних анкетних даних,
зокрема: її освіти; кількості дітей;
посади, місця та стажу роботи, терміну
проживання, що додатково ставить під
сумнів дійсність вказаного договору.
Проте, не заперечувала, що
користувалася кредитною карткою банку
знімаючи з кредитного рахунку грошові
кошти, які в міру можливості погашала,
визнала заборгованість за тілом
кредиту у розмірі 4000 грн. Посилаючись
на відсутність її волевиявлення на
укладання вказаного кредитного
договору, просила у задоволені позову
відмовити.

Дослідивши письмові докази, суд
приходе такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
19.07.2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
відповідно до якого Банк надав
позичальнику кредит у розмірі 4000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідно до умов та правил надання
банківських послуг, ОСОБА_1 зобов'язана
погашати заборгованість по кредиту
щомісячними платежами в розмірі 7% від
суми заборгованості за графіком
погашення кредиту та відсотків. За
порушення строків повернення
кредитної заборгованості та відсотків
за користування кредитом, позичальник
сплачує кредитору фіксований штраф у
розмірі 500 грн. та 5% від суми
простроченого платежу та відсотків, що
передбачено положеннями п. 8.6
зазначених умов.

Згідно вимог ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідачка в порушення умов
кредитного договору не виконала
зобов'язання по сплаті кредиту та
відсотків, в результаті чого,
відповідно до розрахунку
заборгованості за кредитним договором
від 19.07.2004 року, станом на 31.05.2011 року,
сума заборгованості склала 20397,22 грн.,
що включає в себе: 10188,43 грн.
заборгованості за кредитом, 8761,30 грн.
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом, 500 грн. штрафу
(фіксована частина) та 947,49 грн. штрафу
(процентна складова).

В той же час, відповідно до висновку,
проведеної у справі за клопотанням
відповідачки, судової почеркознавчої
експертизи Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз № 1102 від 11.09.2012р., підпис
від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис»
анкети - заяви про отримання кредиту
від 19.07.2004 року виконаний не самою
ОСОБА_1, в іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою для недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
тощо.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦК
України, у письмовій формі належить
вчиняти правочини між
фізичною та юридичною
особою, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті
206 цього Кодексу; інші правочини,
щодо яких законом встановлена
письмова форма. За ст. 1055 ЦК України,
кредитний договір повинен бути
укладений між сторонами в письмовій
формі.

За ст. 207 цього Кодексу, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах,
якими обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

В супереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України
представник позивача не надав жодного
доказу на спростування висновку
експертизи, не заявив клопотання про
призначення повторної
судово-почеркознавчої експертизи у
разі незгоди з висновками проведеної
експертизи. Твердження представила
позивача на отримання відповідачкою
ОСОБА_1 кредитних коштів та їх деякий
час погашення нею кредиту, не може бути
достатнім доказом того, що остання
погодилася укласти кредитний договір
саме на тих умовах, які зазначені в
спірному договорі.

З огляду на наведене, суд вважає
встановленим, що ОСОБА_1 не підписувала
вищезазначений кредитний договір,
підпис від імені клієнта вчинений не
нею, а іншою особою без дотримання
положень ст. 207 ЦК України, а також за
відсутності належної довіреності,
наданої за правилами статей 244, 245 ЦК
України, отже його не можна вважати
таким, що вчинений у формі,
встановленій законом, а відтак є таким,
що суперечить вимогам Глави 71 ЦК
України.

Доведений при судовому розгляді справи
факт не підписання ОСОБА_1 кредитного
договору (заяви про відкриття
кредитного рахунку) від 19.07.2004 року,
свідчить про відсутність її
волевиявлення на укладення даного
договору та не досягнення її згоди з
усіх істотних умов договору, а відтак,
відповідно до приписів ч.1 ст. 638 ЦК
України, такий договір є неукладений.
Проте, при цьому, позивач не обмежений
правом, з застосуванням положень ст. 216
ЦК України, на звернення до суду з
вимогами, які передбачені главою 83
книги п'ятої ЦК України.

За таких обставин, суд приходе до
висновку про те, що позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України судові витрати, понесені
позивачем у зв'язку з розглядом справи,
належить віднести на його рахунок. При
цьому з позивача слід стягнути на
користь відповідача судові витрати,
понесені останнім на оплату
судово-почеркознавчої експертизи, у
розмірі 589,20 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з розглядом справи, віднести на
його рахунок.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, 50, , МФО 305299, р/р 0001) на користь
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
судові витрати у розмірі 589 (п'ятсот
вісімдесят дев'ять) гривень 20 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Миколаївської області через
Новобузький районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
позивач, представник якого, якого не
був присутній в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
може подати апеляційну скаргу у
вказаний строк з дня отримання копії
рішення.

Суддя Новобузького районного суду

Миколаївської області
Васильченко Н.О.