У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
автогаражного кооперативу «Олімпієць»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
прилюдних торгів недійсними,
скасування та визнання права власності
за касаційною скаргою автогаражного
кооперативу «Олімпієць» на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 5 грудня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 26 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л
а:

У вересні 2012 року автогаржний
кооператив «Олімпієць» звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, мотивуючи
свої вимоги тим, що рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 11 листопада 1996
року позов ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної шкоди задоволено.
Стягнуто з автогаражного кооперативу
«Олімпієць» на користь ОСОБА_6 на
відшкодування матеріальної шкоди 8 700
грн, яке виконано в примусовому порядку
шляхом продажу з прилюдних торгів
майна, належного кооперативу, а саме
автогаражного боксу та майстерні по
АДРЕСА_1, переможцем яких став ОСОБА_3
Постановою Президії Київського
обласного суду від 28 серпня 1997 року
зазначене рішення суду першої
інстанції скасовано, справу направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції. Справа судами розглядалася
неодноразово і остаточно ухвалою
Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 5 листопада
1998 року позов ОСОБА_6 про
відшкодування матеріальної шкоди
залишено без розгляду. У подальшому
позивачеві у задоволенні заяви про
поворот виконання рішення було
відмовлено.

Позивач вважає, що реалізація майна
кооперативу з прилюдних торгів
проведена незаконно, тому просив
визнати прилюдні торги недійсними,
скасувати право власності ОСОБА_3 на
спірне майно, визнати це право за
кооперативом.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 26
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 26 листопада 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер і до участі у
справі судом апеляційної інстанції
залучено ОСОБА_4 як правонаступника
ОСОБА_7

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 5 грудня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 26
листопада 2013 року, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Судами встановлено, що рішенням
Києво-Святошинського районного суд
Київської області від 11 листопада 1996
року позов ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з автогаражного кооперативу
«Олімпієць» на користь ОСОБА_6 на
відшкодування матеріальної шкоди 8 700
грн, яке виконано в примусовому порядку
шляхом продажу ОСОБА_3 з прилюдних
торгів майна, що належить кооперативу,
а саме автогаражного боксу НОМЕР_1
площею 24 кв.м та майстерні площею
50 кв.м по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Київської області № 75 від 13
травня 1997 року затверджено акт прийому
в експлуатацію нежитлових приміщень,
що належать ОСОБА_3, а саме майстерні
загальною площею 92,6 кв.м та боксу
загальною площею 27,6 кв.м по АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення
сільської ради ОСОБА_3 22 травня 1997
року видано свідоцтво на право
власності на спірні об'єкти нерухомого
майна.

Постановою Президії Київського
обласного суду від 28 серпня 1997
року рішення Києво-Святошинського
районного суд Київської області від 11
листопада 1996 року про стягнення з
автокооперативу суми на відшкодування
матеріальної шкоди скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Справа судами розглядалася
неодноразово і остаточно ухвалою
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 5 листопада 1998
року позов ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної шкоди залишено без
розгляду.

Рішенням виконавчого комітету
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Київської області № 31 від 27
лютого 1999 року ОСОБА_3 надано земельну
ділянку площею 300 кв.м по
АДРЕСА_1.

За договором купівлі-продажу від 1
квітня 2000 року, укладеного між ОСОБА_3
та ОСОБА_5, останній набув у власність
бокс НОМЕР_1 загальною площею 32.3 кв.м
по АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 1 квітня 2000 року, укладеного між
ОСОБА_3 та ОСОБА_7, останній набув у
власність майстерню площею 70,4 кв.м по
АДРЕСА_1.

Рішенням Софіївсько-Борщагівської
сільської ради народних депутатів
Києво-Святошинського району Київської
області № 3 від 24 травня 2000 року
скасовано рішення виконавчого
комітету Софіївсько-Борщагівської
сільської ради Київської області № 31
від 27 лютого 1999 року «Про надання
земельної ділянки площею 300 кв.м
ОСОБА_3».

Рішенням Софіївсько-Борщагівської
сільської ради Київської області № 4
від 24 травня 2000 року рішення
виконавчого комітету
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Київської області № 75 від 13
травня 1997 року «Про затвердження акта
прийому-передачі в експлуатацію
майстерні та боксу по АДРЕСА_1»
скасовано та визнано недійсним
свідоцтво на право власності на
майстерню, видане ОСОБА_3 22 травня 1997
року.

Рішенням виконавчого комітету
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області № 171/5 від 17 вересня
2004 року встановлено право власності
автогаражного кооперативу «Олімпієць»
на двоповерхову адміністративну
будівлю площею 31,7 кв.м та пожежний
резервуар ємкістю 2,50 м. куб по
АДРЕСА_1.

Рішенням Софіївсько-Борщагівської
сільської ради Київської області № 11
від 8 листопада 2007 року рішення
Софіївсько-Борщагівської
сільської ради Київської області № 4
від 24 травня 2000 року «Про
скасування рішення виконавчого
комітету Софіївсько-Борщагівської
сільської ради Київської області № 75
від 13 травня 1997 року «Про
затвердження акта прийому в
експлуатацію майстерні ОСОБА_3 на
території кооперативу «Олімпієць» та
рішення виконавчого комітету
Софіївсько-Борщагівської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області № 171/5 від 17 вересня
2004 року «Про визнання права власності
на адміністративну будівлю та
резервуар автогаражного кооперативу
«Олімпієць» в АДРЕСА_1» скасовано.

1 серпня 2012 року загальні збори членів
автогаражного кооперативу «Олімпієць»
вирішили повернути спірне майно у
власність.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання недійсними прилюдних
торгів, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що визнання прилюдних торгів
недійсними законодавством не
передбачено, позов у цій частині є
недоведеним і послався, крім цього, на
пропуск строку позовної давності.

У задоволенні позову в іншій частині
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, відмовив у
зв'язку з відсутністю підстав для
припинення права власності,
передбачених законодавством, та
неоспоренням укладених договорів
купівлі-продажу, за якими ОСОБА_7 і
ОСОБА_5 набули право власності на
спірні об'єкти.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Згідно зі ст. 71 ЦК Української РСР
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки. Перебіг строку позовної
давності згідно зі ст. 76 ЦК
Української РСР починається з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.
Позовна давність застосовується
незалежно від заяви сторін. Закінчення
строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Вирішуючи позов у частині визнання
недійсними прилюдних торгів, суд
першої інстанції не врахував
роз'яснень, викладених у п. 8
абз. 3 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 29 грудня 1976 року
№ 11 «Про судове рішення», за якими суд,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, зазначає у рішенні про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведений.

Суд першої інстанції, у порушення ст.
ст. 212-214 ЦПК України, встановивши, що
позовні вимоги не доведені, відмовив у
задоволенні позову як з підстав
недоведеності, так і з підстав пропуску
строку позовної давності, що законом не
передбачено.

Крім того, виходячи з аналізу правової
природи процедури реалізації майна на
прилюдних торгах, яка полягає в продажу
майна, тобто в забезпеченні переходу
права власності на майно боржника, на
яке звернено стягнення, до покупця -
учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а відтак є угодою, яка може
визнаватися недійсною у судовому
порядку.

Суд першої інстанції залишив поза
увагою вказані вимоги закону, не
встановив фактичних обставин справи,
не вирішив, які правовідносини виникли
між сторонами, і не застосував норми
матеріального права, що їх регулюють.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
рішення суду першої інстанції без змін,
на зазначені порушення уваги не
звернув та помилково залишив рішення
суду першої інстанції без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині скасування права власності
ОСОБА_3 на спірне майно, суд першої
інстанції виходив з відсутності
правових підстав для припинення його
права власності фактично змінивши
предмет позову.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції на такі
порушення уваги не звернув.

Оскільки порушення норм
процесуального права унеможливило
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, допущені судами обох
інстанцій, судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345, 348 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну автогаражного кооперативу
«Олімпієць» задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 5
грудня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 26 листопада
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.Мартинюк

Судді:
В.І.Амелін

С.О.Карпенко

М.І.Наумчук

О.В.Ступак