Головуючий у 1 інстанції Ковей Л.В.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Попової С.А.,
Кочегарової Л.М.,

при секретарі Костомановій
А.Є.,

розглянувши справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_2 та його представника
ОСОБА_3 на рішення Волноваського
районного суду Донецької області від 21
листопада 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк»)
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,

в с т а
н о в и л а :

У липні 2013 року ПАТ «Дельта
Банк» звернулося з даним позовом до
ОСОБА_2 Позивач просив стягнути з
відповідача заборгованість по
кредитному договору № 004-04202-131211 від 13
грудня 2011 року в сумі 4 846,75 грн. та
судові витрати.

Рішенням Волноваського
районного суду Донецької області від 21
листопада 2013 року позов ПАТ «Дельта
Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Дельта Банк» 4 846,75 грн. та
судові витрати 229,40 грн., а всього 5 076,15
коп.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_4 просять
рішення скасувати, у позові ПАТ «Дельта
Банк» відмовити, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк»
про час і місце розгляду справи
повідомлені, причини їх неявки в суд
апеляційної інстанції визнані
поважними.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
який просив скарги задовольнити,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 13 грудня
2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта
Банк» був укладений кредитний договір
№ 004-04202-131211, згідно якого позивач
відкрив на відповідача картковий
рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті
Україні - гривні, надав платіжну
картку, а також ПІНкод до картки для
здійснення обслуговування операцій за
картковими рахунками, тобто, позивач
надав кредит шляхом відкриття
відновлюваної відкличної кредитної
лінії, що передбачено п.1.3 кредитного
Договору.

У відповідності до договору,
держатель картки зобов'язаний щомісяця
в строки, визначені правилами,
здійснювати погашення частинами суми
заборгованості за кредитною лінією,
яка виникла за попередній звітний
місяць, а також здійснювати погашення в
повному обсязі заборгованості за
Овердрафтом, яка виникла за попередній
звітний місяць, сплачувати всю суму
процентів, нарахованих за користування
кредитною лінією та/або Овердрафтом за
попередній звітний місяць, та всю суму
пені, яка нарахована за попередній
звітний місяць у разі порушення троків
сплати заборгованості за кредитною
лінією та/або Овердрафтом, процентів за
користування кредитною лінією та/або
Овердрафтом і комісію.

Станом на 3 травня 2013 року, за
кредитним договором утворилася
заборгованість по кредиту в сумі 4 846, 75
грн., яка складається з 2 393,01 грн.- тіло
кредиту, 1 213,71 грн. - прострочене тіло
кредиту, заборгованість за комісіями 1
240,03 грн.

На даний час ОСОБА_2
знаходиться в місцях позбавлення волі.

Задовольняючи позовні вимоги
ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач порушив
умови кредитного договору, що призвело
до виникнення заборгованості, а тому,
заборгованість підлягає стягненню у
примусовому порядку.

З висновками суду не можна не
погодитися.

Відповідно до частини 1 статті
1054 ЦК України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626
ЦК України договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цивільного
законодавства, а на підставі статті 525
ЦК України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Згідно зі статтею 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як вбачається з матеріалів
справи, 13 грудня 2011 року між сторонами
укладено договір на відкриття
поточного рахунку з використанням
платіжної карти та обслуговування
платіжної карти. Ліміт кредитної лінії
встановлено на день укладення цього
договору 4 200 грн.

Пунктом 1.3. кредитного
договору передбачено що банк надає
держателю кредит шляхом відкриття
відновлюваної відкличної кредитної
лінії. Ліміт кредитної лінії
розраховується з банком самостійно.
Відповідно до пункту 2.1. моментом
надання банком держателю кредиту є
день здійснення операції за допомогою
картки або день утримання платежів за
умови відсутності на рахунку власних
коштів держателя.

Згідно із розрахунком
заборгованості, починаючи з березня
2012 року, відповідач почав порушувати
умови кредитного договору, погашати
заборгованість по кредиту та комісії
не в повному обсязі, що і призвело до
виникнення заборгованості, станом на 3
травня 2013 року, в сумі 4 846, 75 грн. (а.с.17).

Таким чином, з урахуванням
обставин справи, колегія вважає, що суд
першої інстанції, відповідно до вимог
ст.212 ЦПК України, оцінив представлені
сторонами матеріали за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, правильно при
вирішенні спору застосував норми
матеріального права та дійшов
обгрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта
Банк», оскільки відповідачем були
порушені права та інтереси банку на
своєчасне повернення грошових коштів
за умовами кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Не погоджуючись із рішенням
суду, ОСОБА_2 послався на те, що суд не
заслухав його особисто за позовними
вимогами банку. Ці доводи колегія
вважає необґрунтованими, оскільки
дані обставини не є тими порушеннями
норм процесуального права, які
призвели до ухвалення незаконного
рішення. Зі справи вбачається, що
відповідач був повідомлений про
розгляд справи, отримав позовну заяву,
в заяві на ім'я суду ОСОБА_2 не
заперечував проти вирішення спору у
його відсутність (а.с.28).

Доводи скарги про те, що суд
невірно застосував положення ст.525 ЦПК
України, є безпідставними, оскільки зі
справи не вбачається, що за умовами
кредитного договору відбулася
одностороння зміна ПАТ «Дельта Банк»
умов цього договору.

Крім того, як із заяви ОСОБА_2
від 18 листопада 2013 року, так і з
апеляційної скарги відповідача
вбачається, що він фактично визнав
заборгованість перед банком. Проте,
передбачених законом підстав для
відстрочення оплати ОСОБА_2
заборгованості перед банком після
його звільнення з місць позбавлення
волі немає (а.с.29). Посилання
представника відповідача в скарзі на
те, що боржник визнав тільки
заборгованість по тілу кредиту у сумі 2
393,01 грн. та заборгованості за комісіями
у сумі 1240,03 грн. є непереконливими,
оскільки таких заяв відповідач суду не
подавав.

Представник відповідача
ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначає,
що в позовній заяві та в рішенні суду
не надано належного розрахунку
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором № 004-04202-131211 від 13 грудня 2011
року, не враховано, що ОСОБА_2 було
здійснено 6 платежів відносно
погашення кредиту, проте, банком
зараховане лише 5 платежів.

Перевіряючи рішення суду в цій
частині, апеляційний суд не вбачає
підстав для задоволення скарги ОСОБА_3
та зміни суми заборгованості, виходячи
з наступного.

Так, з розрахунку вбачається,
що банком визначено щомісячний графік
погашення кредиту з 1 січня 2012 року - 207,35
грн. зі зменшенням платежів. У січні та
лютому 2012 року ОСОБА_2 погашав
заборгованість в повному обсязі, в
наступному, двічі не вніс платежі
банку, а потім оплачував суми, не
передбачені графіком. Перевірка
розділу «кредит» показала, що боржник
повинен був оплатити банку 2 921,57 грн., а
фактично оплатив за період з 3 січня 2012
року до 3 травня 2013 року - 1 645,41 грн.,
прострочена заборгованість по кредиту
становила 1 276,16 грн. (з урахуванням ст.11
ЦПК України - 1213,71 грн.). Цей розрахунок
спростовує доводи скарги ОСОБА_3 про
відсутність простроченої
заборгованості по тілу кредиту.

Наданий банком розрахунок
також вказує, що ОСОБА_2 провів шість
платежів на загальну суму 3 338
грн.(405+410+300+53+1030+1140), однак, витрати
боржника за час дії кредитного
договору склали суму 4 970 грн.(4000+230+190+550),
що вказує на перебільшення
відповідачем ліміту кредитних коштів,
виданих йому за договором від 13 грудня
2011 року.

Отже, апеляційний суд,
дослідивши розрахунок заборгованості,
з урахуванням доводів апеляційної
скарги представника ОСОБА_2, дійшов
висновку, що розмір заборгованості
банком визначено обґрунтовано, рішення
суду постановлено з дотримання норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК
України, стороні на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Витрати ПАТ «Дельта Банк» по
оплаті судового збору підтверджуються
квитанцією від 20 червня 2013 року (а.с.1), а
тому, рішення суду про відшкодування
банку витрат на оплату судового збору
за рахунок ОСОБА_2 є правильним. Факт
перебування відповідача в місцях
позбавлення волі не звільняє його від
відповідальності по відшкодуванню
судових витрат понесених позивачем.

Керуючись п.1 ч.1. ст.307, ст.308 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Волноваського
районного суду Донецької області від 21
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Ігнатоля
Т.Г.

судді
Попова
С.А.

Кочегарова Л.М.