У х в а л а

2 червня 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів: Амеліна В.І., Висоцької В.С.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Андріївський» про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Андріївський», третя
особа: відділ Держземагенства України
у Хорольському районі Полтавської
області

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки, укладений 5 грудня 2008
року між ним та сільськогосподарським
виробничим кооперативом
«Андріївський» (далі СВК
«Андріївський»), зареєстрований 12
липня 2011 року у відділі Держкомзему у
Хорольському районі про передачу в
оренду земельної ділянки площею 3,90 га,
яка знаходиться в АДРЕСА_1 і
належить йому на праві власності.

Позов мотивовано тим, що 5 грудня 2008
року між позивачем та СВК
«Андріївський» був укладений договір
оренди землі. Позивач вважає, що при
його укладенні не було досягнуто усіх
істотних умов договору, передбачених
ст. 15 Закону України «Про оренду землі»,
а саме у договорі не зазначено такі
істотні умови, як умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
що є підставою для визнання такого
договору недійсним.

Рішенням Хорольського районного суду
Полтавської області від 17
червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 23 липня 2013 року позов
задоволено. Визнано недійсним договір
оренди земельної ділянки, укладений 5
грудня 2008 року між ОСОБА_1 та СВК
«Андріївський» Хорольського району
Полтавської області, зареєстрований 12
липня 2011 року у відділі Держкомзему у
Хорольському районі про передачу в
оренду земельної ділянки площею 3,90 га,
яка знаходиться в АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_1 на праві власності на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 листопада 2013
року касаційну скаргу відділу
Держземагенства у Хорольському районі
Полтавської області відхилено. Рішення
судів першої та апеляційної інстанції
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява СВК
«Андріївський» про перегляд даного
рішення суду касаційної інстанції в
порядку, визначеному главою 3 розділу 5
ЦПК України.

В обґрунтування заяви відповідач
посилається на неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема ст.15
Закону України «Про оренду землі», що в
свою чергу, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Дослідивши подані заявником
матеріали колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що заяву про перегляд
рішення слід задовольнити, справу
допусти до провадження Верховного Суду
України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року, про
перегляд якої ставиться питання, та
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма
«Покровська» про визнання договору
оренди землі недійсним та скасування
його державної реєстрації.

Зі змісту зазначених судових рішень
вбачається, що вони ухвалені у подібних
правовідносинах, оскільки є тотожними
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог, встановлені судами
обставини та має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

Предметом спору у даній справі є
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним з підстав
відсутності у ньому істотних умов,
передбачених ст.15 Закону України «Про
оренду землі».

При розгляді даної справи, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ,
залишаючи без змін рішення судів
попередніх інстанції про задоволення
позову погодився з висновками останніх
та виходив з того, що до спірних
правовідносин необхідно застосовувати
закон, що діяв на час укладення
договору, оскільки своїм підписом
сторони узгодили істотні умови
договору відповідно до закону, чинного
на час його підписання. В оспорюваному
договорі оренди відсутня одна з
істотних умов, передбачена ч. 1 ст.15
Закону України «Про оренду землі», а
саме: умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, що є
підставою для визнання цього договору
недійсним.

За результатами розгляду іншої
справи за позовом ОСОБА_2 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агрофірма «Покровська» про визнання
договору оренди землі недійсним та
скасування його державної реєстрації,
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, скасовуючи рішення судів
попередніх інстанцій з направленням
справи до місцевого суду на новий
розгляд, в ухвалі від 27
листопада 2013 року, виклав правову
позицію, згідно якої форма вираження
істотних умов договору є виключною
компетенцією сторін договору, у зв'язку
з чим сторони можуть домовитись, що
крім викладених у договорі, у сторін
немає додаткових умов передачі, і
відповідно не має права на передачу у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.
Відповідно до п. 14 Перехідних положень
ЗК України (чинного на час укладення
Договору) до набрання чинності законом
про обіг земель
сільськогосподарського призначення,
але не раніше 1 січня 2012 року,
забороняється внесення права на
земельну частку (пай) до статутних
капіталів господарських товариств.
Наступними змінами до Земельного
кодексу України зазначений мораторій
продовжено до 1 січня 2016 року.

Пунктом 15 Перехідних положень ЗК
України також встановлена до 1
січня 2016 року заборона на укладення
угод щодо земельних ділянок
сільськогосподарського призначення та
передбачено, що угоди (у тому числі
довіреності), укладені під час дії
заборони на купівлю-продаж або іншим
способом відчуження земельних ділянок
та земельних часток (паїв), визначених
підпунктами «а» та «б» цього пункту в
частині їх купівлі-продажу та іншим
способом відчуження, а так само в
частині передачі прав на відчуження
цих земельних ділянок та земельних
часток (паїв) на майбутнє є недійсними з
моменту їх укладення (посвідчення).

За таких обставин не можна вважати, що
в спірному договорі оренди землі
відсутні умови щодо передачі права
оренди земельної ділянки до статутного
капіталу господарського товариства та
права передачі у заставу, оскільки
передача права оренди земельної
ділянки до статутного капіталу
господарського товариства та передача
у заставу були прямо заборонені
законом як на момент укладення
договору оренди земельної ділянки, так
і на весь строк його дії - п'ять років, та
у п. 31 договору сторони домовилися
виконувати встановлені законом
обмеження щодо об'єкта оренди.

Домовленість сторін у договорі
оренди землі про можливість передачі
права оренди земельної ділянки до
статутного капіталу господарського
товариства та у заставу при наявності
прямої зборони на такі дії у Земельному
кодексі України суперечила б вимогам
закону.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що наведені в заяві доводи
вказують на неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права зокрема
ст.15 Закону України «Про оренду землі»,
яке потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, що відповідно до
вимог ст.335 ЦПК України є підставою для
перегляду судового рішення.

Вирішуючи питання про допуск справи
до провадження Верховного Суду України
колегія суддів керується правовим
висновком, викладеним в постанові
Верховного Суду України від 23 квітня 2014
року у справі №6-30цс14, згідно із
яким, справа має переглядатись за всіма
доводами заяв, посиланнями на всі
судові рішення щодо неоднакового
застосування норм матеріального права,
які додано до заяви про перегляд,
незалежно від того, висловлена правова
позиція щодо правильності
застосування норми матеріального
права в судовому рішенні, ухваленому по
суті, чи в ухвалі про передачу справи
касаційним судом на новий розгляд.

В даному випадку колегія суддів
вважає, що в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2013 року про
передачу справи на новий розгляд, на
яку посилається заявник як на підставу
для перегляду судового рішення,
висловлена правова позиція щодо
застосування норми матеріального
права, тому на таку ухвалу може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Справу за позовом позовом ОСОБА_1 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Андріївський», третя
особа: відділ Держземагенства України
у Хорольському районі Полтавської
області про визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним, за заявою
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Андріївський» про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року
допустити до провадження Верховного
Суду України.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї документами направити до
Верховного Суду України протягом п'яти
днів з дня її постановлення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. судді Амелін
В.І. Висоцька В.С. Умнова О.В.
Фаловська І.М.