АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/5935/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Ромазан В.В. Провадження №
22-ц/789/1015/14 Доповідач - Костів
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Жолудько Л. Д.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю апелянта - ОСОБА_1,

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

апелянта - СПД ФО ОСОБА_3,

представника СПД ФО ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційними
скаргами суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 22 липня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_3 про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та видачі
трудової книжки, зобов'язання видати
трудову книжку та змінити дату
звільнення, а також стягнення
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Тернопільського міськрайонного суду
із позовом до СПД ФО ОСОБА_3 про
стягнення невиплаченої заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
видачі трудової книжки, зобов'язання
видати трудову книжку та змінити дату
звільнення, а також стягнення
моральної шкоди.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим,
що 17 серпня 2011 року його було прийнято
на роботу до відповідача на посаду
водія-експедитора, про що було укладено
трудову угоду у письмовій формі. 02
вересня 2011 року його було звільнено із
посади водія за власним бажанням на
підставі ст.38 КЗпП України. Однак, при
звільнені відповідачем не було видано
трудову книжку та не виплачено
заробітну плату. Враховуючи наведені
обставини, збільшивши позовні вимоги,
просив зобов'язати відповідача видати
належно оформлену трудову книжку,
змінити дату його звільнення на
фактичний день видачі трудової книжки,
а також стягнути із відповідача
заборгованість по заробітній платі на
суму 3388.14 грн., з яких 2713.14 грн.
нарахована заробітна плата та 675 грн.
добові за службові відрядження. Також
просив стягнути із відповідача на
підставі ст.117 КЗпП України середній
заробіток за весь час затримки виплати
заборгованості по заробітній платі з 10
вересня 2011 року в сумі 106 123.95 грн. та на
підставі ч.4 сг.235 КЗпП України середній
заробіток за час затримки видачі йому
трудової книжки за вказаний період в
сумі 106 123.95 грн., а також 5000 грн. завданої
моральної шкоди.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 22 липня 2014 року
позов задоволено частково.

Зобов'язано суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_3
видати ОСОБА_1 належним чином оформлену
трудову книжку.

Стягнуто із суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі в сумі 3388 (три тисячі
триста вісімдесят вісім) грн. 14 коп.

Стягнуто із суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 106 123 (сто шість тисяч сто
двадцять три) грн. 95 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
внаслідок затримки видачі трудової
книжки, а також 1000 (одну тисячу) гривень
моральної шкоди.

Стягнуто з суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_3 в
користь держави 243 (двісті сорок три)
грн. 60 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

СПД ФО ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали на
вказане рішення апеляційні карги
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. СПД ФО ОСОБА_3 просить рішення
скасувати та прийняти нове, яким в
задоволенні позову відмовити. ОСОБА_1
просить рішення змінити, зобов'язати
СПД ФО ОСОБА_3 змінити дату його
звільнення на дату фактичної видачі
трудової книжки та стягнути середній
заробіток за весь час затримки виплати
заборгованості по заробітній платі з 10
вересня 2011 року в сумі 106 123.95 грн.

В судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримав, зіславшись на мотиви,
викладені в ній, проти апеляційної
скарги СПД ФО ОСОБА_3 заперечив та
просив залишити її без задоволення.

Апелянт СПД ФО ОСОБА_3 та її представник
- ОСОБА_4 свою апеляційну скаргу
підтримали, зіславшись на мотиви
викладені в ній, проти апеляційної
скарги ОСОБА_1 заперечити та просили
залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
доводи, зазначені в апеляційних
скаргах, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 до
задоволення не підлягає, а апеляційна
скарга СПД ФО ОСОБА_3 підлягає до
часткового задоволення виходячи із
наступного.

Відповідно до ст.ст.213, 215 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справі згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 11 серпня 2011 року
ОСОБА_1 звернувся до відповідача із
заявою з проханням прийняти його на
роботу водієм із випробувальним
терміном один місяць.

Як вбачається із трудової угоди,
укладеної між СПД ФО ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
останнього прийнято на посаду
водія-експедитора для вантажів
автомобільним транспортом по Україні.
Вказану трудову угоду укладено на 30
днів з 11 серпня 2011 року по 09 вересня 2011
року.

02 вересня 2011 року ОСОБА_1 подав заяву
про звільнення його з роботи за власним
бажанням з 01 вересня 2011 року.

Як вбачається із наказу СПД ОСОБА_3 від
09 вересня 2011 року №12, ОСОБА_1,
водія-експедитора вантажів
автомобільним транспортом по Україні,
звільнено з 09 вересня 2011 року на
підставі закінчення строкового
трудового договору (п.2 ч.1 ст.36 КЗпП
України).

07 вересня 2011 року за вих. №11 та 07
листопада 2011 року за вих.№12 відповідач
- СПД ОСОБА_3 надіслав позивачу ОСОБА_1
листи, в яких повідомив, що згідно
поданої останнім заяви про звільнення
необхідно провести повний розрахунок,
що є неможливим без здачі звіту по
рейсу, звіту по підзвітних коштах і
передачу підприємцю транспортних
засобів, а тому просить прибути
позивача для здачі звіту та вирішення
подальших трудових відносин.

Згідно табеля робочого часу СПД ОСОБА_3
за вересень 2011 року, з 01 по 08 вересня 2011
року ОСОБА_1 поставлено відмітку
«прогул». За 09 вересня 2011 року, тобто
останній день роботи позивача, у
зазначеному табелі відмітка щодо
ОСОБА_1 відсутня.

Згідно із наданої довідки СПД ОСОБА_3
заборгованість по заробітній платі
перед позивачем складає 2713.14 грн. та 675
грн. добових, а всього на суму 3388.14
гривень.

У відповідності до вимог ч.1 ст.116 КЗпП
України, при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належить йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Судом першої інстанції вірно стягнуто
із відповідача заборгованість по
заробітній платі в сумі 3388.14 грн.,
оскільки наявність такої
заборгованості підтверджено
матеріалами справи та довідкою,
виданою відповідачем,

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган,
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести із ним
розрахунок у строки, зазначені у статті
116 цього Кодексу.

Згідно із п.4.2 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 року №58, якщо працівник відсутній на
роботі в день звільнення, то власник
або уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідачем СПД ФО ОСОБА_3 не
виконано обов'язку, передбаченого ч.1
ст.47 КЗпП України щодо видачі позивачу
у день звільнення належно оформленої
трудової книжки та не вжито заходів,
передбачених п.4.2 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, щодо повідомлення
працівника про необхідність отримання
ним трудової книжки. Представлені
відповідачем листи від 07 вересня 2011
року №11 та від 07 листопада 2011 року №12,
адресовані ОСОБА_1, як доказ виконання
такого обов'язку працедавця, не містять
вказівки про необхідність отримання
ОСОБА_1 трудової книжки, а лише
повідомляють про необхідність
проведення із ним повного розрахунку
та прибуття позивача для здачі звіту та
вирішення подальших трудових відносин.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1
щодо необхідності зобов'язання
відповідача змінити дату звільнення
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки відповідачем правомірно
звільнено позивача у зв'язку із
закінченням строку трудового договору,
укладеного на визначений строк.

Також колегія судді не приймає до уваги
посилання ОСОБА_1 про необхідність
стягнення із відповідача в його
користь 106 123.95 грн. заробітної плати за
час затримки здійснення розрахунку при
звільненні

В силу ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що відповідачем
надсилались повідомлення ОСОБА_1 за
його місцем реєстрації від 07 вересня 2011
року №11 та від 07 листопада 2011 року №12
про необхідність прибуття на роботу
для проведення розрахунку при
звільненні, а тому вина відповідача у
несвоєчасній виплаті розрахункових
позивачу відсутня.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що неправомірними діями відповідача
внаслідок порушень трудових прав
позивача, які полягали у невидачі йому
трудової книжки, останньому заподіяно
моральну шкоду, яку суд, виходячи із
принципу розумності та справедливості,
вірно визначив в розмірі 1000 грн.

Разом із тим колегія суддів не
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що з СПД ФО ОСОБА_3
необхідно стягнути 106123.95 грн.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу внаслідок затримки видачі
трудової книжки, виходячи із
наступного.

Згідно із ч.4 ст.235 КЗпП України, у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Як вбачається із листа Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у
Тернопільській області ОСОБА_1 в період
з 2011 року по 2014 рік одержував доходи:

За сумісництвом від Тернопільська
дирекція ДП «Укрпошта»:

- ІІІ-IV квартал 2011 року нараховано
доходу в сумі 1700 грн., при цьому
утримано податку на доходи фізичних
осіб в сумі 245 грн. 82 коп.

По основному місцю роботи від ТзОВ
«Грейн-Транс»:

- IV квартал 2011 року нараховано доходу в
сумі 1440 грн., при цьому утримано податку
на доходи фізичних осіб в сумі 208 грн. 22
коп.;

- І-ІІ квартали 2012 року нараховано дохід
1985 грн.24 коп., при цьому утримано
податку на доходи фізичних осіб в сумі
287 грн. 06. коп.

По основному місцю роботи від ТзОВ
«Капітал-Центр»:

- ІІІ квартал 2012 року доходу не
одержував;

- IV квартал 2012 року нараховано дохід 313
грн. 04 коп., при цьому утримано податку
на доходи фізичних осіб в сумі 45 грн. 27
коп.

По основному місцю роботи від Окружної
виборчої комісії з виборів народних
депутатів України:

- ІІІ квартал 2013 року нараховано дохід
1000 грн., при цьому утримано податку на
доходи фізичних осіб в сумі 150 грн.

За сумісництвом від СПД ФО ОСОБА_5:

- IV квартал 2013 року, І-ІІ квартали 2014
року доходу не одержував.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
затримка у видачі позивачу трудової
книжки не призвела до вимушеного
прогулу ОСОБА_1, оскільки це не
перешкоджало йому після звільнення
працевлаштовуватись та отримувати
доходи - від ТзОВ «Грейн-Транс», ТзОВ
«Капітал-Центр», Окружної виборчої
комісії з виборів народних депутатів
України, СПД ФО ОСОБА_5, а тому рішення
суду в частині стягнення
середньомісячного заробітку за час
затримки видачі трудової книжки
підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає безпідставним
посилання в апеляційній скарзі СПД ФО
ОСОБА_3 на пропуск позивачем строку
звернення до суду, оскільки у
відповідності до ч.2 ст.233 КЗпП України у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду із позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини на які
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що відповідачем
порушено трудові права позивача, які
підлягають захисту шляхом зобов'язання
видати ОСОБА_1 належним чином оформлену
трудову книжку, а також стягнення із
СПД ФО ОСОБА_3 заборгованості по
заробітній платі в сумі 3 388.14 грн. та
моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1
слід відхилити, апеляційну скаргу СПД
ФО ОСОБА_3 слід задовольнити частково,
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 22 липня 2014 року
змінити, в частині стягнення з СПД ОФ
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 106123.95 грн.
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки рішення
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким в задоволенні позову
- відмовити.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, ст.309, 313, 314, 316, 317,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 22 липня 2014 року
- змінити.

В частині стягнення з суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 106 123.95
грн. середнього заробітку за час
затримки видачі трудової книжки
рішення скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким в
задоволенні позову - відмовити.

В решті рішення суду - залишити без
змін.

Рішення вступає в законну силу з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.З. Костів