АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/790/1716/14р.
Справа № 2018/2-4414/11р.
Головуючий 1 інст. Нев'ядомський Д.В.
Категорія: договірні
Доповідач - Колтунова А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Міненкової Н.О., Костенко Т.М.,

при секретарі: Попій Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Київського
районного суду м.Харкова від 15 березня
2013 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

02 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
09 грудня 2008 року вона позичила ОСОБА_5 75
000,00 грн. на придбання автомобіля. Того ж
дня ОСОБА_6 повернув їй частину грошей
в сумі 5000,00 грн., а на залишок суми у
розмірі 70 000,00 грн. було написано
розписку. Дану суму ОСОБА_6 зобов'язався
повернути до 07 грудня 2011 року.

На початку жовтня 2011 року вона
дізналася, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
позичальник помер.

Борг до цього часу не повернуто.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є
його мати ОСОБА_2, його син ОСОБА_3 та
дружина ОСОБА_7, які і повинні нести
відповідальність за зобов'язаннями
позичальника.

У зв'язку з чим, позивач просила суд
стягнути з відповідачів вищевказану
суму, а також накласти арешт на
придбаний боржником автомобіль.

Рішенням Київського районного суду
міста Харкова від 15 березня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі.

ОСОБА_1 посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам по справі.

Суд першої інстанції необґрунтовано не
взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_3
прийняв спадщину після смерті батька, у
зв'язку з чим він повинен відповідати
за його зобов'язаннями.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 22 серпня 2013
року рішення суду першої інстанції
було скасовано в частині відмови у
задоволенні позову до ОСОБА_3 В цій
частині було ухвалено нове рішення про
задоволення позову. Стягнено з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1 70 000,00 грн. Вирішено
питання про судовий збір. У решті
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ рішення апеляційного суду
Харківської області від 22 серпня 2013
року скасовано, справа передана на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

При новому розгляді справи в суді
апеляційної інстанції представники
ОСОБА_1 підтримували апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог про стягнення суми
боргу суд першої інстанції виходив із
того, що в обґрунтування позовних вимог
позивачем не надано належних та
допустимих доказів. Договір позики є
двосторонньою угодою, для укладення
якого потрібно волевиявлення обох
сторін. Наявність такого волевиявлення
померлого ОСОБА_6 і отримання ним
грошей за цією угодою, позивачем не
доведено.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що підстав для
задоволення позову не має.

Колегія суддів вважає, що погодитися з
висновками суду першої інстанції в
повному обсязі не можна, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, підтверджується
письмовими доказами, що 09 грудня 2008
року ОСОБА_1 було дано в борг ОСОБА_6 70
000,00 грн. для придбання автомобіля.

У підтвердження отриманої суми ОСОБА_6
була видана розписка, у якій він вказав,
що отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в
повному обсязі і зобов'язався їх
повернути до 07 грудня 2011 року (а.с. 103).

У відповідності з правовою позицією
Верховного Суду України по справі № 6-63
цс13 (постанова від 18 березня 2013 року),
яка відповідно частини 1 статті 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно - правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України, письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, що не доведено
наявність волевиявлення ОСОБА_6 на
укладення договору займу та отримання
ним грошей за цією угодою.

Доводи представника ОСОБА_3 відносно
того, що дана розписка підписана не
ОСОБА_6 були предметом розгляду як суду
першої, так і апеляційної інстанції,
але підтвердження вони не знайшли.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідачем будь - яких доказів на
підтвердження тієї обставини, що
розписка підписана не ОСОБА_6, не
надано.

Ухвалою Київського районного суду
міста Харкова від 13 листопада 2012 року
по справі була призначена
почеркознавча експертиза, але вона не
була проведена у зв'язку з тим, що не
здійснена її оплата ОСОБА_3 та не надані
необхідні для дослідження зразки
підпису померлого (а.с. 83, 86-87, 92).

В суді апеляційної інстанції також
було заявлено клопотання щодо
призначення та проведення судової
почеркознавчої експертизи (а.с. 237-238),
але додаткових умовно - вільних зразків
підписів ОСОБА_6 надано не було.

За таких обставин, повернення
експертом матеріалів справи з підстав
недостатності для проведення
експертизи зразків підпису померлого,
а також несплата ОСОБА_3 витрат по
проведенню експертизи, виключило
можливість призначення експертизи
судом апеляційної інстанції, у зв'язку
з чим ухвалою колегії суддів від 07
серпня 2014 року у задоволенні
клопотання представника ОСОБА_3 щодо
призначення експертизи було
відмовлено.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК
України висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення у касаційному
порядку, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
новому розгляді справи.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ зазначено, що судом
встановлено, що 09 грудня 2008 року ОСОБА_1
було надано в борг ОСОБА_6 70 000,00 грн. для
придбання автомобілю. Таким чином, суд
касаційної інстанції визнав цей факт
встановленим.

Разом з тим, в даній ухвалі суду
касаційної інстанції було зазначено,
що при новому розгляді справи суду
апеляційної інстанції необхідно
визначити обсяг відповідальності
відповідача як спадкоємця перед
кредитором, з'ясувати обсяг спадкового
майна, його вартість (а.с. 209-210 том 1).

За таких обставин, колегія суддів
виходить із доведеності факту
отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_1 70 000,00 грн. у
позику.

Допитані судом апеляційної інстанції
за клопотанням представника ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, даних
висновків суду не спростовують, будь -
яких обставин по даному договору займу,
укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, суду
не розповіли.

Пояснили суду, що після розірвання
шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 останній
мав грошові кошти, отримані від продажу
квартири та іншого майна.

Разом з тим, судом встановлено, що
ОСОБА_6 проводив капітальний ремонт
квартири ОСОБА_4, з якою він перебував у
фактичних шлюбних відносинах, давав в
борг грошові кошти ОСОБА_10 для
придбання квартири їй з сином.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що пояснення даних свідків не
спростовують факту отримання ОСОБА_6
від ОСОБА_1 в борг 70 000,00 грн. на
придбання автомобілю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер (а.с. 167).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 03 березня 2012
року спадкоємцям після смерті ОСОБА_6 є
його син ОСОБА_3

Спадщина складається із автомобіля
CHEVROLET AVEO SF 69 V, реєстраційний номер
НОМЕР_1, виданий ДАІ 10 грудня 2008 року та
45/200 частин житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (а.с. 162
том 1, 172 том 2).

Вартість автомобіля була визначена на
момент смерті спадкодавця в сумі 63 282,00
грн. (а.с. 162 том 1).

Вказаний автомобіль був придбаний
померлим згідно договору купівлі -
продажу від 08 грудня 2008 року за 74 563,00
грн. (а.с. 139-143 том 1).

Відповідачка ОСОБА_2 - мати померлого
від спадкування після смерті сина
відмовилася на користь онука - ОСОБА_3
(а.с 144, 162 том 1).

ОСОБА_4 в нотаріальну контору з з'явою
про прийняття спадщини зверталася, але
їй було відмовлено у видачі свідоцтва,
оскільки вона у зареєстрованому шлюбі
з ОСОБА_6 не перебувала, у зв'язку з чим
спадкоємцем першої черги не являється
(а.с. 146 том 1).

На 45/200 частин житлового будинку
АДРЕСА_1, які належали померлому на
праві власності на підставі свідоцтва
про право на спадщину, виданого 20
травня 1994 року восьмою Харківською
державною нотаріальною конторою № 5-4684,
свідоцтво про право власності у
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_6 не видавалось.

Разом з тим, не отримання відповідачем
свідоцтва про право власності на
вказану частину домоволодіння, не є
правовою підставою для висновку про те,
що вартість цього майна не підлягає
включенню у вартість майна, отриманого
у спадщину.

Згідно висновку спеціаліста про
вартість даного житлового будинку від
30 липня 2014 року вартість цього будинку,
який складає 45/100 частин, становить 427
500,00 грн., а вартість частини будинку,
спадкоємцем якого є ОСОБА_3 становить 213
750,00 грн.

За змістом ст. 1218, ч.3 ст. 1231 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і
припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Таким чином, оскільки спадщину після
смерті ОСОБА_6 прийняв його син ОСОБА_3,
то він відповідає за борги спадкодавця
у межах вартості спадкового майна.

Оскільки при розгляді справи в суді
апеляційної інстанції було
встановлено, що вартість майна,
отриманого ОСОБА_3 у спадщину після
смерті батька ОСОБА_6, складає 277 032,00
грн., то колегія суддів вважає, що є
правові підстави для стягнення
вказаної суми з відповідача.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції на підставі п.п. 3, 4 ч.1
ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики.

Колегія суддів ухвалює нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняє
та стягує з ОСОБА_3 на її користь 70 000,00
грн. та судові витрати у сумі 820,00 грн.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики
колегія суддів вважає законним та
обґрунтованим, оскільки при розгляді
справи достовірно встановлено, що
ОСОБА_2 від прийняття спадщини після
смерті сина ОСОБА_6 відмовилася, ОСОБА_4
спадкоємцем померлого не є, у зв'язку з
чим вони не повинні відповідати за
боргом померлого.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, ст.
1218, ч.3 ст. 1231, ч.1 ст. 1282, ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1
ст. 307, п.3, 4 ч.1 ст. 309, ст.. 313, ст.. 316, ст.. 319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду
м.Харкова від 15 березня 2013 року -
змінити, скасувавши його в частині
відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 70
000,00 грн. у рахунок погашення боргу за
договором позики та 820,00 грн. судові
витрати по справі.

В іншій частині рішення Київського
районного суду м.Харкова від 15 березня
2013 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: