Справа № 524/5139/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06.11.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука, Полтавської області,
в складі:

головуючого судді - Середа А.В.

при секретарі - Кот А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кременчуці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої дитини про
визнання осіб такими, що втратили право
на користування житловим приміщенням
та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3,
яка діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої дитини про визнання
осіб такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації

В позові вказували, що позивачам на
праві спільної приватної власності,
згідно свідоцтва про право власності
на житло від 5 липня 1996 року за № 593, та
свідоцтвом про право на спадщину
належить квартира АДРЕСА_1.

Позивачі зареєстровані та проживають
в даній квартирі. Крім них
зареєстровані їх син ОСОБА_4 - який
зазначений в даному позові як третя
особа. Та його колишня дружина ОСОБА_3,
що по справі є відповідачем, з донькою
ОСОБА_5.

Зазначили, що відповідачі з листопада
2013 року у квартирі позивачів не
проживають, так як сумісне життя у сина
з дружиною не склалося. ОСОБА_3
комунальні платежі не сплачує, ніякої
участі в утриманні житла не приймає.
Через її реєстрацію, вони як власники
квартири, що є людьми похилого віку не в
змозі оформити субсидію, та сплачувати
комунальні послуги. До того ж один з
позивачів являється інвалідом першої
групи по зору та потребує постійного
нагляду згідно медичної довідки за №
092134 від 11.11.1992 року .

Вказували, що факт їх не проживання
підтверджується актом ТОВ
«Житлорембудсервіс» №97 від 03.06.2014 року.

Посилаючись на обставини і підстави
викладені в позовній заяві позивачі
просили суд визнати, ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка діє в своїх інтересах
та інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням за адресою
квартира АДРЕСА_1, та зняти їх з
реєстрації.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове
засідання не прибули, надали судові
заяву про розгляд даної позовної заяви
в їх відсутність на позовних вимогах на
полягають, та просили їх задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні, проти задоволення позову
заперечувала.

Представник третьої особи Управління
Державної міграційної служби у
Полтавській області в судове засідання
не прибув, про день, час та місце
слухання справи повідомлявся належним
чином.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука в судове засідання не
прибув, надав до суду письмові
пояснення щодо позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому
засіданні просив позов задовольнити в
повному обсязі.

Суд, згідно з принципом
диспозитивності цивільного
судочинства (ст.11 ЦПК України),
розглядає справи не інакше як в межах
заявлених позивачем вимог та в межах
поданих доказів.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
які приймали участь у розгляді справи
їх представників давши аналіз і оцінку
наданим доказам, знаходить, що є всі
підстави та докази для розгляду справи
по суті, а позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_5 підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватись і розпоряджатись своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Згідно ч. 1. ст. 317 Цивільного кодексу
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України
передбачено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд і має право
вчиняти щодо: свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Згідно ст. 383 Цивільного кодексу
України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів його сім'ї, інших
осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного
кодексу України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, його діти та батьки. Членами
сім'ї наймача може бути визнано й інших
осіб, якщо вони постійно проживають
разом з наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Статтею 71 ЖК України передбачено, що
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї" за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а у разі спору -
судом.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено,
що член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72, ч. 2 ст.107 ЖК Кодексу
у разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщення з
дня вибуття.

Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» громадяни
України зобов'язані протягом десяти
днів після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання.

Відповідно до ст.7 Закону України від
11.12.2003 року «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Судом достовірно встановлено, що
згідно свідоцтва про право власності
на житло від 5 липня 1996 року за № 593
квартира за адресою квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Дане право
власності зареєстровано у
Кременчуцькому бюро технічної
інвентаризації Полтавської області,
про що позивачі отримали технічний
паспорт на дану квартиру за
інвентарним номером 1828.

Позивачі зареєстровані та проживають
в даній квартирі, крім них
зареєстровані їх син ОСОБА_4 - який
зазначений в даному позові як третя
особа , та його колишня дружина ОСОБА_3,
що по справі є відповідачем , з донькою
ОСОБА_5

Так, відповідачі з листопада 2013 року у
квартирі позивачів не проживають.
ОСОБА_3 комунальні платежі не сплачує,
ніякої участі в утриманні житла не
приймає. Через її реєстрацію, вони як
власники квартири, що є людьми похилого
віку, не в змозі оформити субсидію, та
сплачувати комунальні послуги. До того
ж один з позивачів являється інвалідом
першої групи по зору та потребує
постійного нагляду згідно медичної
довідки за № 092134 від 11.11.1992 року.

Факт їх не проживання підтверджується
актом ТОВ «Житлорембудсервіс» №97 від
03.06.2014 року.

Також судом достовірно встановлено, що
02.07.2014 року Автозаводським районним
судом м. Кременчука було винесене
судове рішення, яким шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 (син позивачів) розірвано, місце
проживання дитини - ОСОБА_5 визначено з
матір'ю ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтва серія НОМЕР_1
від 12.08.2014 ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_6

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
підтвердила факт свого проживання та
проживання неповнолітньої дитини
ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2.

Суд критично оцінює доводи
відповідача, щодо безпідставності
заявлених позовних вимог позивача, так
як рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 02.07.2014 року місце
проживання малолітньої дитини
визначено з матір'ю, як проживає за
адресою АДРЕСА_2.

З врахуванням вищевикладеного суд
приходить до висновку, що є всі
підстави для задоволення позову.

Інших доказів, що підтверджують доводи
та заперечення відповідача, щодо
безпідставності заявлених позовних
вимог - суду не надано і суд їх не
встановив.

Керуючись ст.ст. 14, 57-59, 61, 208, 209,
212-215, 218, 223, 224-233 Цивільно-процесуального
Кодексу України, ст.ст. 25, 405 Цивільного
Кодексу України, ст..41 Конституції
України, ст. 72, ч. 2 ст.107 Житлового
Кодексу, Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право
на користування житловим приміщенням
за адресою у АДРЕСА_1 та зняти з
реєстрації.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного Суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд м.
Кременчука шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення. У разі
якщо рішення суду було постановлено
без участі особи, яка його оскаржує
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 223 ЦПК України.

Суддя: