Справа № 750/4245/14
Провадження № 2/750/1598/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд м.
Чернігова у складі:

головуючої судді Карапута Л.В.

за участі секретаря Руденок В.О.,

позивача та його представника
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду в
м. Чернігові цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про визнання
недійсними в частині договору про
надання споживчого кредиту та
додаткової угоди до договору,

встановив:

05.05.2014 року позивач подала до суду
позов до відповідача про визнання
недійсним в частині договору про
надання споживчого кредиту та
додаткової угоди до договору та
просить визнати недійсним абзац
четвертий п. 1.3.1, п.п. «а», «б» п. 5.2, абзац
другий п. 5.3 договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 31 січня
2008 рок, укладеного між Акціонерним
товариством інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та визнати
недійсним п. 3 додаткової угоди №1 від 12
жовтня 2010 року до договору про надання
споживчого кредиту з правилами №
від 31 січня 2008 року укладеної між
Публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

У судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали та
наполягали на його задоволенні.

Представник відповідача в судове
засідання не з»явився, подав до суду
письмові заперечення проти
задоволення позову та одночасно просив
розглянути справу без участі
представника.

Заслухавши пояснення та дослідивши
матеріали справи суд дійшов наступного
висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» - з 21
грудня 2009 року Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було
укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0 від 31 січня
2008 року згідно якого позичальник
отримала кредит у розмірі 51000,00 доларів
США, що еквівалентно 257550,00 грн. за
курсом НБУ на день укладення договору,
з кінцевим строком повернення не
пізніше 30 січня 2015 року.

Відповідно до п. 1.3.1 кредитного
договору за користування кредитом
протягом перших 30 днів, рахуючи з дати
видачі кредиту, процентна ставка
встановлюється у розмірі 13,9%.

Після закінчення цього строку на
кожного наступного місяця
кредитування процентна ставка
підлягає перегляду відповідно до умов
договору.

У випадку, якщо банк не повідомив
позичальника про встановлення нового
розміру процентної ставки на наступний
місяць строку кредитування відповідно
до умов договору, застосовується
розмір процентної ставки, діючий за цим
договором у попередньому місяці.

Відповідно до п.п. «а», «б» п. 5.2 та п. 5.3
кредитного договору процентна ставка
за користування кредитними коштами
автоматично нараховується в розмірі
подвійної процентної ставки, що діє
відповідно до п. 1.3.1 договору, у
разі порушення позичальником
кредитної дисципліни та/або погіршення
фінансового стану позичальника.

У п. 3 додаткової угоди №1 від 12 жовтня
2010 року до договору про надання
споживчого кредиту з правилами №
0 від 31 січня 2008 року визначено, що
за користування кредитними коштами
понад встановлений договором термін
встановлюється процентна ставка у
подвійному розмірі від ставки, що діє
для строкової суми основного боргу на
дату виникнення такого прострочення.

У п. 4.1 кредитного договору встановлено,
що за порушення позичальником
термінів погашення будь-яких грошових
зобов'язань, передбачених договором,
зокрема термінів повернення кредиту
та/або термінів сплати процентів та
/або комісій, банк має право вимагати
від позичальника додатково сплатити
банку пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від гривневого
еквіваленту суми простроченого
платежу сума якого розраховується за
офіційним обмінним курсом НБУ гривні.

У п.п. «в» п. 5.2 кредитного договору
передбачено право банку на збільшення
відсоткової ставки у разі девальвації
курсу гривні до курсу долара США
більше, ніж на 5% у порівнянні з курсом
гривні до долара США, установленого НБУ
на дату укладення договору.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п»ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України визначено,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

При цьому, позивачем не було
надано суду достовірних та
беззаперечних доказів та підстав про
визнання недійсним абзац четвертий п.
1.3.1, п.п. «а», «б» п. 5.2, абзац другий п. 5.3
договору про надання споживчого
кредиту № 0 від 31 січня 2008 рок,
укладеного між Акціонерним
товариством інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та визнання
недійсним п. 3 додаткової угоди №1 від 12
жовтня 2010 року до договору про надання
споживчого кредиту з правилами №
від 31 січня 2008 року.

Одночасно підписанням договору
позивач підтвердив, що ознайомлений у
письмовій формі з умовами надання
кредиту, в тому числі вартістю кредиту,
його особливостями, перевагами та
недоліками, методикою, яка
використовується банком для
визначення валютного курсу, строків і
комісій, пов»язаних із конвертацією
валюти платежу у валюту зобов»язання
під час погашення заборгованості за
кредитом та процентами за користування
ним, інформацією про сукупну вартість
кредиту з урахуванням реальної
процентної ставки та значення
абсолютного подорожчання кредиту,
вартості, видів та предметів супутніх
послуг, а також іншої інформації,
надання якої вимагає чинне
законодавство України.

Крім того, 26.05.2010 року банком було
направлено повідомлення ОСОБА_2 про
існування простроченої заборгованості
в сумі 670,09 доларів США, що є порушенням
кредитної дисципліни.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник
зобов»язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та її порядку, що
встановлено договором.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу , в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З врахуванням вищевикладеного, в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про визнання недійсним в
частині договору про надання
споживчого кредиту та додаткової угоди
до договору необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294
ЦПК України, суд

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду Чернігівської
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Л.В. Карапута