У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В.,
Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_4, яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», на
рішення Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 25
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
указаним позовом. Зазначало, що 3 квітня
2008 року між сторонами укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 6799 грн 93 коп. зі сплатою
відсотків за користування ним у
розмірі 0,12 % на суму залишку
заборгованості. Відповідач підтвердив
свою згоду на те, що заява разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» складає між ним та
позивачем кредитно-заставний договір,
про що свідчить його підпис у заяві.
Посилаючись на те, що ОСОБА_3 свої
зобов'язання належним чином не виконує,
станом на 17 вересня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 32919 грн 9 коп.,
тому просило задовольнити позов.

Рішенням Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 25
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 січня
2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

ОСОБА_4, яка діє від імені публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», звернулася до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і апеляційний суд,
виходив із того, що підставою для такої
відмови має бути сплив позовної
давності.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Судами встановлено, що 3 квітня 2008 року
між сторонами був укладений кредитний
договір, відповідно до якого банк надав
відповідачу строковий кредит у розмірі
6799 грн 93 коп, строком на 10 місяців по 3
лютого 2009 року, а відповідач
зобов'язався сплачувати проценти за
користування кредитом в розмірі 0,01% на
місяць на суму залишку заборгованості
та здійснювати інші платежі.

Згідно наданого банком розрахунку
станом на 17 вересня 2013 року виникла
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 32919 грн 9 коп., яка складається
із: заборгованості за кредитом у
розмірі 5748 грн 64 коп., заборгованості по
процентах за користування кредитом в
розмірі 2 грн 59 коп., пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором у
розмірі 24858 грн 89 коп., заборгованості
по комісії 265 грн 20 коп, штрафу
(фіксованої частини) в розмірі 500 грн. та
штрафу (процентної складової) у розмірі
1543 грн 77 коп.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов᾽?язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Вирішуючи спір суди виходили із того,
що із серпня 2008 року платежі по кредиту
не здійснювались, строк дії договору
закінчився 3 лютого 2009 року, а позивач
звернувся до суду із позовом лише 7
жовтня 2013 року, тобто з пропуском
строку позовної давності.

Однак, відповідно до п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
термін позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів встановлений
сторонами тривалістю 5 років.

Вирішуючи спір по суті, на порушення
приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України, суди
на зазначене уваги не звернули,
відмовляючи у позові неправильно
обрахували початок перебігу строку
позовної давності щодо платежів, які
мали проводитися після 15 жовтня 2008
року, оскільки строк позовної давності,
який складає 5 років, відносно сплати
цих платежів не пропущено, з
урахуванням того, що позов подано 7
жовтня 2013 року.

З огляду на викладене, умов кредитного
договору, укладеного між сторонами,
згідно яких погашення заборгованості
позичальником здійснюється щомісячно
з 15 по 20 число кожного місяця, суди мали
з'ясувати обов'язок по сплаті платежів
в якому розмірі лежав на відповідачеві
в межах строку позовної давності, після
15 жовтня 2008 року (в межах 5 років до
подання позову) та запропонувати
сторонам подати докази з приводу цих
обставин.

Наведені порушення норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, тому
судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими, в зв'язку
з чим вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє від
імені публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк», задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від 25
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 29 січня 2014 року скасувати, а
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:
О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк
М.І. Наумчук Д.О. Остапчук