Дата документу 13.05.2014
Справа № 501/4841/13-ц
№501/4841/13-ц
№2/501/211/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 травня 2014 року Іллічівський
міський суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Пушкарського
Д.В.,

при секретарі - Покровській С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Іллічівська
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
зобов'язання не перешкоджати в
користуван ні власністю, виселення та
вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що він є власником квартири АДРЕСА_1,
однак не може реалізувати свої права як
власника, оскільки відповідач
безпідставно користується цією
квартирою, в тому числі мешкає в ній та
перебуває на реєстраційному обліку за
вказаною адресою.

Позивач подав до суду заяву, в якій
просив розглянути справу за його
відсутності, підтримав позов, не
заперечував проти заочного рішення.

Відповідач до суду неодноразово не
з'являвся, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце слухання
справи (а.с.21, 24, 37, 42), звертався до суду
із заявами про відкладення розгляду
справи. Відповідач не надав суду
доказів щодо поважності причин неявки
до суду.

Відповідно до положень ч.4 ст.169 ЦПК
України, у разі повторної неявки в
судове засідання відповідача,
повідомленого належним чином, суд
вирішує справу на підставі наявних у
ній даних чи доказів (постановляє
заочне рішення).

Оскільки відповідач, повідомлений про
час та місце слухання справи, повторно
не з'явився до суду, в той час як позивач
просив справу розглянути за його
відсутності, суд відповідно до
зазначених положень законодавства
ухвалив розглядати справу у заочному
порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Постійно діючого третейського суду при
Асоціації "МІАР-ТС" від 10.10.2005 р. було
задоволено позов ОСОБА_1 та визнано
дійсним договір, укладений 09.08.2005 р. між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відносно
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
визнано за ОСОБА_1 право власності на
зазначену квартиру та вселено його в цю
квартиру (а.с.5-7).

Право власності позивача на квартиру
АДРЕСА_1 зареєстроване в КП «Бюро техні
чної інвентаризації» м.Іллічівськ, про
що свідчить Реєстраційне посвідчення,
видане 27.01.2006 року на підставі
зазначеного Рішення третейського суду
та Постанови Малиновського районного
суду м.Одеси від 23.12.2005 року, запис за
реєстровим №204 на сторінці №8 в
реєстровій книзі №ПР39 (а.с.8-9).

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 24.10.2011 року
позовні вимоги прокурора м.Іллічівська
Одеської області в інтересах ОСОБА_2
про визнання угод недійсними були
залишені без задоволення, рішення
набрало законної сили (а.с.10-11).

Таким чином після втрати права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
відповідач втратив правовий статус
власника зазначеної квартири, і
втратив право користування нею, в тому
числі і право перебування на
реєстраційному обліку за її адресою.

В матеріалах справи відсутні відомості
про наявність у відповідача права
користування зазначеною квартирою на
інших правових підставах.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном, на зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та місце
знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до положень ч.1 ст.7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення.

Таким чином, суд приходить до висновку
про обґрунтованість вимог позивача та
необхідність їх задоволення, оскільки
діями відповідача, що виразилися в
безпідставному користуванні власністю
позивача, грубо порушені права
позивача як власника квартири, що є
неприпустимим.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
зобов'язання не перешкоджати в
користуван ні власністю, виселення та
вселення - задовольнити в повному
обсязі.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати
ОСОБА_1 в користуванні належною йому
квартирою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене
позивачем до апеляційного суду
Одеської області через Іллічівський
міський суд Одеської області протягом
10 днів з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
його проголошення, - протягом 10 днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя
Д.В.Пушкарський