Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4267/14
Головуючий у 1 інстанції: Курова О.І.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Совєтського районного суду міста
Макіївки Донецької області від 17
серпня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Приватного
акціонерного товариства «Українська
екологічна страхова компанія» про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року позивачі звернулися
до суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що 20 жовтня 2010 року на 91 км
автодороги сполученням Знам'янка -
Луганськ - Ізварине відповідач, керуючи
автомобілем Ford Scorpio, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, виїхав на
смугу зустрічного руху, де здійснив
зіткнення з автомобілем ВАЗ 21150,
державний реєстраційний номер НОМЕР_3
під керуванням ОСОБА_3 В результаті
зазначеної дорожньо-транспортної
пригоди (далі - ДТП) дружині водія
ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості.
Автомобілю позивача спричинено
механічні пошкодження, відновлювальна
вартість яких згідно висновку експерта
становить 48 060 грн 99 коп. Зазначена сума
повинна бути виплачена ПрАТ
"Українська екологічна страхова
компанія", у якій застрахована
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3, в межах ліміту
відповідальності страховика за
заподіяну шкоду (за мінусом франшизи) у
розмірі 24 900 грн, однак позивачу
виплачено лише 23 740 грн. Отже
недоплачена сума складає 1 160 грн, яку
позивач просив стягнути з ПрАТ
"Українська екологічна страхова
компанія" на його користь.

Крім того, з ОСОБА_3, якого вироком
П'ятихатського районного суду
Дніпропетровської області від 23 грудня
2011 року визнано винним у скоєнні ДТП,
позивач просив стягнути різницю між
фактичним розміром матеріальної шкоди
та страховою виплатою у сумі 14 160 грн 99
коп., а також втрачений заробіток за
період лікування у сумі 919 грн 19 коп., що
складає різницю між середньомісячним
заробітком та виплатою згідно листка
непрацездатності. Також позивач
зазначав, що протиправними діями
відповідача йому спричинено моральну
шкоду, яку він оцінив у 17 450 грн.

ОСОБА_5 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на
її користь втрату середньомісячного
середнього заробітку за період
лікування у розмірі 5 760 грн 32 коп., а
також призначити їй щомісячні платежі
у розмірі 330 грн на придбання ліків,
посилаючись на те, що внаслідок
отримання під час ДТП тілесних
ушкоджень вона повинна вживати ліки
протягом тривалого періоду часу,
вартість яких на місяць становить
близько 330 грн.

Рішенням Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 17
серпня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 03 червня 2013 року, позовні
вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на
відшкодування матеріальної шкоди,
пов'язаної з пошкодженням автомобіля
ВАЗ 21150, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2 - 14 160 грн, витрати, пов'язані з
проведенням експертизи - 400 грн, витрати
на доставку транспортного засобу до
місця стоянки - 3 680 грн, втрату
середнього заробітку за період
лікування - 919 грн 19 коп., моральну шкоду
у розмірі 10 000 грн, всього 29 160 грн 18 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
втрату середнього заробітку за період
лікування у розмірі 5 760 грн 32 коп.

Стягнуто з ПрАТ "Українська екологічна
страхова компанія" на користь ОСОБА_4 на
відшкодування матеріальної шкоди,
пов'язаної з лікуванням - 96 грн, на
відшкодування шкоди, завданої
пошкодженням транспортного засобу - 1 160
грн, пеню за прострочення виплати
страхового відшкодування - 193 грн 61 коп.,
на відшкодування моральної шкоди - 2 550
грн, а всього - 3 999 грн 61 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 липня 2014 року
ухвала апеляційного суду Донецької
області від 03 червня 2013 року скасовано,
справу передано на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» та розпорядження Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 02 вересня 2014 року» справу
передано на розгляд апеляційному суду
Запорізької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову.

В судове засідання апеляційного
суду сторони, які були належним чином
повідомлені про час та місце судового
розгляду, не з'явились. За таких
обставин, неявка сторін у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи апеляційним судом.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Рішення в частині стягнення шкоди з
ПрАТ «Українська екологічна страхова
компанія» не оскаржується, тому у
відповідності до приписів ст.303 ЦПК
України судом апеляційної інстанції не
перевіряється.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 20 жовтня 2010 року
близько 11 год. 50 хв. на 91 кілометрі
автодороги сполученням Знам'янка -
Луганськ - Ізварине ОСОБА_3, керуючи
автомобілем Ford Scorpio, державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, порушивши
Правила дорожнього руху, виїхав на
зустрічну смугу, де здійснив зіткнення
з автомобілем ВАЗ 21150 державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_4, у якому знаходилася
пасажир ОСОБА_5 Внаслідок ДТП
автомобілю позивача завдані механічні
пошкодження, ОСОБА_5 - тілесні
ушкодження середнього ступеня
тяжкості, а ОСОБА_4 - легкі тілесні
ушкодження.

Згідно з вироком П'ятихатського
районного суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2011 року ОСОБА_3
визнано винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та
засуджено до 2 років обмеження волі з
іспитовим строком 1 рік і 6 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
15000грн. моральної шкоди, завданої
злочином (а.с.13).

Відповідно до висновку експертного
автотоварознавчого дослідження розмір
матеріальної шкоди, заподіяної
позивачу пошкодженням внаслідок ДТП
транспортного засобу, становить 48 060
грн 99 коп., що складає ринкову вартість
пошкодженого автомобіля позивача
(а.с.29-32).

На підставі страхового полісу серії ВЕ
№ 4979495 цивільно-правова
відповідальність відповідача ОСОБА_3
застрахована у ПрАТ "Українська
екологічна страхова компанія" з 13 липня
2010 року по 12 липня 2011 року.

ПрАТ "Українська екологічна страхова
компанія" в межах ліміту
відповідальності сплатило 23 740 грн на
відшкодування шкоди, завданої позивачу
у зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу. Крім того, рішенням суду, яке в
цій частині не оскаржено, стягнуто на
користь ОСОБА_4 1160грн. Таким чином,
загалом страхова компанія покрила
матеріальну шкоду, що завдана ОСОБА_4 у
розмірі 24900грн.

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_3 не брав участі у
розгляді справи в суді першої
інстанції, оскільки повістка про його
виклик до суду була надіслана за
невірною адресою (а.с. 44, 105).

Оскаржуючи рішення суду першої
інстанції ОСОБА_3 надав апеляційному
суду докази, які у зв'язку з поважними
причинами не міг надати у суді першої
інстанції, а саме: заяви на переказ
коштів та квитанції про сплату ним на
користь позивача різниці між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою у
сумі 13 200 грн (а.с. 100-104).

За таких обставин висновок суду першої
інстанції про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 різниці між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою у
сумі 14 160 грн є таким, що не відповідає
обставинам справи і тому рішення в цій
частині підлягає зміні.

Фактичний розмір матеріальної шкоди
становить 48060,99грн., страхове
відшкодування - 24990грн., сплачена у
добровільному порядку шкода 13 200грн.,
тому до стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 підлягає 9870,99грн. (48060,99грн
-24990грн -13 200грн = 9870,99грн).

У відповідності до п.14 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №4 від 01 березня 2013
року роз'яснено, що ухвалюючи рішення
про стягнення на користь потерпілого
відшкодування вартості майна, що не
може використовуватись за
призначенням, але має певну цінність,
суд з урахуванням принципу
диспозитивності, тобто за заявою
заподіювача шкоди, одночасно повинен
вирішити питання про передачу цього
майна після відшкодування збитків
особі, відповідальній за шкоду.

Як вбачається із змісту
апеляційної скарги, ОСОБА_3 пропонував
позивачу ОСОБА_4 покупців, які бажали
викупити пошкоджений автомобіль, проте
ОСОБА_4 відмовився. З огляду на те, що
сторони в судове засідання не
з'явились, з'ясувати питання наявності
пошкодженого автомобіля та
відсутність заяви заподіювача шкоди
про передачу пошкодженого автомобіля
йому, колегія суддів позбавлена
можливості вирішити питання про
передачу цього автомобіля ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те,
що витрати позивача ОСОБА_4 на
проведення автотоварознавчого
дослідження матеріальної шкоди у
розмірі 400грн. а також на
транспортування пошкодженого
автомобіля з місця ДТП у розмірі 3680грн.
фактично компенсовані шляхом
розпорядженням ОСОБА_4 пошкодженим
автомобілем, є припущенням апелянта і
тому є неприйнятними.

Висновок суду першої інстанції
про стягнення з відповідача витрат
позивача на проведення експертного
автотоварознавчого дослідження
матеріальної шкоди та на
транспортування пошкодженого
автомобіля з місця ДТП у розмірі 400грн.
та 3680грн. відповідно, є обґрунтованим і
таким що підтверджується матеріалами
справи, а саме квитанцією до
прибуткового касового ордеру №04/160 від
03.11.2010р про оплату відповідного
дослідження автотоварознавця (а.с.27) та
актом виконаних робіт від 20.10.2010 року по
транспортуванню пошкодженого
автомобіля (зворот а.с.18).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1195, ч. 1 ст.
1197, ст. 1198 ЦК України фізична або
юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Розмір втраченого фізичною особою
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я заробітку (доходу),
що підлягає відшкодуванню,
визначається у відсотках від
середнього місячного заробітку
(доходу), який потерпілий мав до
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності.

Тобто, розмір втраченого заробітку
(доходу) потерпілого обов'язково
визначається з урахуванням втрати чи
зменшення його професійної або
загальної працездатності.

Здатність до трудової діяльності -
сукупність фізичних та духовних
можливостей людини, яка визначається
станом здоров'я, що дозволяє їй
займатися різного виду трудовою
діяльністю. Професійна працездатність
- здатність людини якісно виконувати
роботу, що передбачена конкретною
професією, яка дозволяє реалізувати
трудову зайнятість у певній сфері
виробництва відповідно до вимог змісту
і обсягу виробничого навантаження,
встановленого режиму роботи та умов
виробничого середовища. Параметрами
оцінки є збереження або втрата
професійної здатності, можливість
трудової діяльності за іншою
професією, яка за кваліфікацією
дорівнює попередній, оцінка
допустимого обсягу роботи у своїй
професії і посаді, можливість трудової
зайнятості в звичайних або спеціально
створених умовах

Законодавство вирізняє професійну та
загальну працездатність. Професійна
працездатність передбачає здатність
працівника до роботи за конкретним
фахом і на певній посаді, у той час як
загальна працездатність - це здатність
до виконання будь-якої роботи у
звичайних умовах праці.

На підставі цих даних суд визначає
розмір втраченого фізичною особою
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я заробітку (доходу)
у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Так, базою для розрахунку розміру
втраченого фізичною особою внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я заробітку є середній місячний
заробіток, який потерпілий мав до
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я. Для визначення розміру
втраченого заробітку середній
місячний заробіток слід помножити на
встановлений медико-соціальною
експертною комісією відсоток втрати
професійної працездатності, а цей
добуток - розділити на 100. Механізм
врахування ступеня втрати загальної
працездатності при визначенні розміру
втраченого заробітку у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я чинним законодавством не
встановлено, тому розмір втраченого
заробітку має визначатись, виходячи із
ступеня втрати професійної
працездатності.

Вирішуючи спір про відшкодування
втрати середнього заробітку за період
лікування та стягуючи з відповідача на
користь позивачів різницю між
виплатами за листками
непрацездатності та середнім
заробітком, суд першої інстанції не
взяв до уваги наведені норми
матеріального права, не встановив в цій
частині обставини справи та не
врахував, що роботодавець провів
позивачам оплату у зв'язку з тимчасовою
утратою працездатності у повному
розмірі заробітної плати (а.с. 14, 15).
Будь-яких даних про те, що позивачі
втратили частково або повністю
професійну працездатність матеріали
справи не містять.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про скасування рішення суду в
частині задоволення вимог позивачів
про відшкодування втрати середнього
заробітку за період лікування та
відмови у їх задоволенні.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.95
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" заподіяна моральна (немайнова)
шкода відшкодовується тій фізичній чи
юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені протиправними
діями (бездіяльністю) інших осіб.

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховиком потерпілому
відшкодовується також моральна шкода,
передбачена пунктами 1, 2 частини другої
статті 23 Цивільного кодексу України.
Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону, де обов'язковий
ліміт відповідальності страховика за
шкоду, заподіяну життю та здоров"ю
потерпілих, становить 50000,00 грн. на
одного потерпілого.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що
була завдана винними діями ОСОБА_3
позивачу ОСОБА_4 суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
останньому спричинені тілесні
ушкодження, пошкоджено його
автомобіль, що зумовило зміну звичного
ритму та способу його життя. Колегія
суддів погоджується з розміром
визначеним судом у 10000грн, оскільки він
відповідає вимогам розумності та
справедливості з урахуванням
характеру та обсягу страждань, яких
зазнав позивач, їх тривалості. Проте
судом, не зважено на те, що судовим
рішенням зі страховика вже стягнута
моральна шкода в межах ліміту
відповідальності, а саме у розмірі
2550грн.

За таких обставин, суд першої
інстанції помилково не відрахував із
визначеного розміру моральної шкоди,
що стягується з винної особи (ОСОБА_3)
відповідне страхове відшкодування
(2550грн). Таким чином, судом не правильно
застосовано приписи ст.1194 ЦК України,
тому колегія суддів вважає, що до
стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 підлягає у розмірі
7450грн. (10000грн - 2550грн = 7450грн).

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
оскаржуване рішення в частині
стягнення матеріальної шкоди,
пов'язаної із пошкодженням автомобіля
підлягає зміні з 14160,99грн. до 9870,99грн.,
також підлягає корегуванню стягнення
моральної шкоди з 10000грн. на 7450грн.
Рішення в частині задоволення вимог
позивачів про стягнення середнього
заробітку за період лікування підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні вказаних
вимог.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК
України колегія суддів змінює розмір
судового збору пропорційно до
задоволеної частини вимог майнового та
немайнового характеру, що становить
487,20грн. (243,60грн + 243,60грн).

Керуючись ст. ст.303, 307,309, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Совєтського районного
суду міста Макіївки Донецької області
від 17 серпня 2012 року по цій справі
скасувати в частині задоволених
позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 та ухвалити нове наступного
змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 13950
грн. (тринадцять тисяч дев'ятсот
п'ятдесят), яка складається із шкоди,
пов'язаної із пошкодженням автомобіля
ВАЗ 21250 державний номер НОМЕР_2 - 9870,99
грн. (дев'ять тисяч вісімсот сімдесят),
витрати на оплату автотоварознавчого
дослідження - 400 грн. (чотириста),
витрати на транспортування
пошкодженого автомобіля з місця ДТП -
3680 грн. (три тисячі шістсот вісімдесят).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
моральну шкоду у розмірі 7450 грн.(сім
тисяч чотириста п'ятдесят).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення втрати
середнього заробітку за період
лікування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.
(чотириста вісімдесят сім).

В решті рішення не оскаржувалось.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте воно може
бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: