Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/339/13-ц
Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Кочетова Л.Г.,

суддів Снітка
С.О., Худякова А.М.,

за участю секретаря
Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Вересівської сільської ради
Житомирського району, приватного
нотаріуса Олевського районного
нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстраційної служби Житомирського
РУЮ про встановлення факту наявності
на земельній ділянці на момент її
продажу закінченого будівництвом але
не зданого в експлуатацію будинку,
визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки недійсним,
зобов'язання повернути земельну
ділянку, скасування державного акту на
право власності на землю, скасування
державної реєстрації права обтяжень,
визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку, визнання недійсним
та скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 26.12.2013
року, скасування рішення державного
реєстратора про державну реєстрацію
прав обтяжень № 9533478 від 26.12.2013 року,
усунення перешкод у користуванні 1/2
частини житлового будинку за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 04 червня 2014 року, -

в с т а н о в
и л а :

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом та в
обгрунтування вимог зазначив, що в
період шлюбу він зі своєю дружиною
ОСОБА_3 придбали земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1, земельна ділянка 80,
разом з робочим проектом на
будівництво будинку. З 2005 року вони
розпочали будівництво двоповерхового
житлового будинку, а в 2007 році
добудували його, підвели до нього газ
та електроенергію та почали в ньому
проживати.

В січні 2011 року ОСОБА_2 (тесть позивача)
та дружина умовили його укласти
договір купівлі-продажу вказаної
земельної ділянки, мотивуючи тим, що
ОСОБА_2 зможе за меншу ціну, у
пільговому порядку, прийняти в
експлуатацію вказаний будинок.

29.01.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу
земельної ділянки, однак в ньому не
було вказано, що на ній знаходиться
споруда.

Після відчудження земельної ділянки
його дружина розірвала з ним шлюб,
внаслідок чого він втратив будь-які
права на вказаний будинок. У зв»язку з
цим вважає, що вказаний договір
укладений внаслідок обману та помилки,
не відповідає його внутрішній волі та
волевиявленню, сам договір не
відповідає вимогам закону, а тому є
недійсним.

На підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки, ОСОБА_2 отримав
державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку, ввів будинок
в експлуатацію та оформив право
власності на житловий будинок на себе,
замінив замок на дверях та не пускає
проживати в ньому.

З урахуванням уточнених позовних
вимог, просив встановити факт
наявності на вказаній земельній
ділянці на момент її продажу
закінченого будівництвом але не
зданого в експлуатацію будинку,
визнати договір купівлі-продажу цієї
земельної ділянки недійсним,
зобов'язання повернути земельну
ділянку, скасувати державний акт на
право власності на землю, виданий на
ім»я ОСОБА_2, скасувати державну
реєстрацію прав обтяжень, визнати за
ним право власності на 1/2 частину
житлового будинку, визнати недійсним
та скасувати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 26.12.2013
року на ім»я відповідача, скасувати
рішення державного реєстратора про
державну реєстрацію прав обтяжень №
9533478 від 26.12.2013 року, усунути перешкоди,
які чиняться йому у користуванні 1/2
частини житлового будинку

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 04 червня 2014
року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянти ОСОБА_2
та ОСОБА_3 просять рішення суду
скасувати, постановити нове - про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу від 02.08.2005
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, останній
придбав у власність земельну ділянку
за адресою: АДРЕСА_1, земельна ділянка 80
(т.1 а.с. 63-64).

На час придбання земельної ділянки
позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_3 (т.1
а.с. 7).

На підставі договору купівлі-продажу
від 29.01.2011 року ОСОБА_1 за згодою дружини
продав вказану земельну ділянку ОСОБА_2
(т.1 а.с. 5).

Позивач стверджує, що на момент
укладення вказаного правочину, на
земельній ділянці існував закінчений
будівництвом але не зданий в
експлуатацію будинок.

Задовільняючи позовну вимогу про
встановлення факту наявності на
вказаній земельній ділянці на момент
її продажу закінченого будівництвом
але не зданого в експлуатацію будинку,
суд першої інстанції, дійшов висновку
про її обгрунтованість, виходячи з
пояснень сторін та свідків.

З таким висновком погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає,
що обставини справи, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідачі заперечують наявність
збудованого буднку на момент продажу
земельної ділянки, зазначаючи, що
ступінь готовності будівництва була не
значною.

Будь-які документи, що підтверджують
наявність забудови, ступінь її
готовності, технічні характеристики,
тощо, суду не надані.

Документи, наявні в матеріалах справи,
підтверджують придбання ОСОБА_2
будівельних матеріалів та проведення
ним певних робіт.

Покази свідків щодо ступеню готовності
будинку, не є допустимими доказами,
поскільки встановлення цих обставин
потребує спеціальних знань та
законодавчо віднесено до компетенції
відповідних державних контролюючих
органів, експертних установ, тощо.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про
недоведеність вказаної позовної
вимоги.

Відповідно до п. п. 3, 4 Договору, продаж
земельної ділянки здійснюється за
ціною 30000.00 грн., які покупець отримав до
підписання вказаного договору, що
підтверджується підписом продавця.
Згідно п. 9 Договору, сторони договору
підтвердили, що договір не носить
характеру мнимої та удаваної угоди.
Пунктом 12 Договору передбачені правові
наслідки приховування дійсної суми
купівлі-продажу земельної ділянки,
зміст ст.ст. 229, 230, 231, 233, 234, 235, 377, 657 ЦК
України, ст. 65 СК України, ст.ст. 90, 125, 126,
131, 132, 140, 158, 210, 211 ЗК України сторонам
роз'яснено.

Визнаючи вказаний договір недійсним,
суд першої інстанції виходив з того, що
вказаний договір суперечить чинному
законодавству, проте конкретну норму
закону, на підставі якої визнається
договір недійсним, не зазначив.

Враховуючи, що позивач просив визнати
спірний договір недійсним з різних
підстав (договір укладений внаслідок
обману та помилки, не відповідає його
внутрішній волі та волевиявленню, сам
договір не відповідає вимогам закону),
суд першої інстанції позовні вимоги не
уточнив, а апеляційна інстанції
позбавлена можливості уточнити
підставу позову, колегія суддів
приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 230 ЦК
України, на яку, як на підставу своїх
позовних вимог позивач посилався в
первинній позовній заяві, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

З роз'яснень, викладених у пункті 20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року № 9 вбачається, що правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Будь-яких доказів того, що відповідач
ввів позивача в оману щодо обставин,
які впливають на вчинення правочину, не
надано.

Оскільки обман, щодо намірів
відповідача відносно подальшого
розпорядження придбаним майном
(мотивів правочину), істотного значення
немає, про стан земельної ділянки та
наявність на ній забудов позивачу було
достовірно відомо, у суду першої
інстанції не було підстав вважати, що
вказаний правочин вчинений внаслідок
обману.

У відповідності до вимог ст. 229 ЦК,
помилка щодо мотивів правочину не має
істотного значення, крім випадків,
встановлених законом. А тому, для
визнання договору недійсним за цією
нормою, також немає правових підстав.

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 331 ЦК
України, право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в
абзаці першому цієї частини, може
укласти договір щодо об'єкта
незавершеного будівництва, право
власності на який реєструється
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого майна, дозволу на
виконання будівельних робіт, а також
документів, що містять опис об'єкта
незавершеного будівництва.

Таким чином, закон не вимагає
обов»язкової реєстрації об»єкта
незавершеного будівництва.

Поскільки договір купівлі-продажу
будівельних матеріалів не підлягає
нотаріальному посвідченню, підстав
вважати, що спірний договір не
відповідає вимогам ст. 203 ЦК України,
немає.

Відсутні будь-які докази, що
підтверджують невідповідність змісту
договору внутрішній волі позивача при
його укладенні, його дійсному
волевиявленню.

Навпаки, сам позивач стверджував, що
уклав вказаний договір, знаючи про
існування на спірній земельній ділянці
об»єкту незавершеного будівництва, з
метою зменшення витрат при введенні
цього об»єкта в експлуатацію.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
припустився помилкового висновку про
наявність підстав для визнання
договору недійсним.

Оскільки інші позовні вимоги є
похідними від вимоги про визнання
договору недійсним, то вони також
задоволеню не підлягають.

За таких обставин, коли рішення суду
першої інстанції постановлено з
порушенням норм матеріального права,
колегія суддів вважає, що воно підлягає
скасуванню та постановлює нове - про
відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовільнити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 04 червня 2014
року скасувати та постановити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Вересівської сільської
ради Житомирського району, приватного
нотаріуса Олевського районного
нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстраційної служби Житомирського
РУЮ про встановлення факту наявності
на земельній ділянці на момент її
продажу закінченого будівництвом але
не зданого в експлуатацію будинку,
визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки недійсним,
зобов'язання повернути земельну
ділянку, скасування державного акту на
право власності на землю, скасування
державної реєстрації права обтяжень,
визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку, визнання недійсним
та скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 26.12.2013
року, скасування рішення державного
реєстратора про державну реєстрацію
прав обтяжень № 9533478 від 26.12.2013 року,
усунення перешкод у користуванні 1/2
частини житлового будинку, відмовити
за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
1827.00 грн. судового збору, сплаченого при
пданні апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді