Ухвала іменем україни 04 листопада 2014
року м. КиївСуддя
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Умнова О.В., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 25
червня 2014 року, ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 09
жовтня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до Богородчанської
районної ради Івано-Франківської
області, виконавчого комітету
Богородчанської селищної ради
Івано-Франківської області, ОСОБА_4,
ОСОБА_2

в с т а н о в и в :

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, вимоги якого уточнила в
ході розгляду справи, просила поновити
строк позовної давності; визнати
незаконними та скасувати рішення
комісії Богородчанської районної ради
з питань поновлення прав
реабілітованих від 23 червня 1995 року;
рішення виконкому Богородчанської
селищної ради № 10 від 29 лютого 1996 року
про зняття з балансу будинку АДРЕСА_1 та
передачу його у власність ОСОБА_5;
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
від 24 травня 1996 року; визнати
недійсними договори дарування від 21
лютого 2003 року № Д-624 та від 26 лютого 2011
року № 359.

Мотивувала тим, що разом із сином на
підставі ордера НОМЕР_1
від 06 жовтня 1984 року вселилися у
квартиру АДРЕСА_1, в якому постійно
проживають та зареєстровані в
установленому законом порядку.
Зазначила, що у липні 2012 року їй стало
відомо, що рішенням комісії
Богородчанської сільської ради з
питань поновлення прав реабілітованих
від 23 червня 1995 року спірний житловий
будинок було повернуто спадкоємцям
репресованої ОСОБА_7 - ОСОБА_5; цим же
рішенням встановлено порядок передачі
будинку останній. Вказала, що
Богородчанська селищна рада не
забезпечила виселення мешканців з
указаного будинку, і рішенням
виконкому № 10 від 29 лютого 1996 року
зняла спірний будинок з балансу ЖЕО та
передала його у власність ОСОБА_5, яка у
подальшому згідно з договором
дарування від 21 лютого 2003
року подарувала цей будинок ОСОБА_4, а
остання уклала 26 лютого 2011 року договір
дарування, відповідно до умов якого
подарувала вказаний житловий будинок
ОСОБА_2. Вважає, що оскаржуваними
рішеннями, на підставі яких в
подальшому були укладені договори
дарування, порушено її конституційне
право на житло.

Ухвалою Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 26
лютого 2014 року позов в частині вимог
щодо визнання недійсними договору
дарування житлового будинку АДРЕСА_1,
укладеним між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 21 лютого 2003 року та посвідчений
приватним нотаріусом Богородчанського
районного нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований у реєстрі за № Д-624 та
договору дарування вказаного
житлового будинку, укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 26 лютого 2011 року та
посвідчений приватним нотаріусом
Богородчанського районного
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований у реєстрі за № 359
залишено без розгляду.

Рішенням Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 25
червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 09
жовтня 2014 року позов задоволено.
Поновлено строк позовної давності.
Визнано незаконними та скасовано
рішення комісії Богородчанської
районної ради з питань поновлення прав
реабілітованих від 23 червня 1995 року про
повернення ОСОБА_7 житлового будинку
АДРЕСА_1 та рішення виконкому
Богородчанської селищної ради № 10 від
29 лютого 1996 року про зняття з балансу
будинку АДРЕСА_1 та передачу його у
власність ОСОБА_5. Визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
вказаний житловий будинок, видане
виконкомом Богородчанської селищної
ради 24 травня 1996 року на ім'я ОСОБА_5.

Дослідивши подані заявником
матеріали вважаю, що у відкритті
касаційного провадження слід
відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

З матеріалів касаційної скарги та
змісту оскаржуваних рішень судів
першої та апеляційної інстанцій
вбачається, що скарга є
необґрунтованою, оскільки викладені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо їх незаконності та
неправильності. Обставини, на які
посилається заявник не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку
законності та обґрунтованості рішення
місцевого суду. Належним чином
перевірив встановлені судом фактичні
обставини справи з урахуванням
зібраних доказів та дійшов правильного
висновку про відсутність правових
підстав для скасування рішення
місцевого суду.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при вирішенні
даної справи місцевим та апеляційним
судами не вбачається.

Керуючись ст. 328 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою на рішення Богородчанського
районного суду
Івано-Франківської області від 25
червня 2014 року, ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 09
жовтня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до Богородчанської
районної ради Івано-Франківської
області, виконавчого комітету
Богородчанської селищної ради
Івано-Франківської області, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про визнання незаконними
рішення комісії Богородчанської
районної ради з питань поновлення прав
реабілітованих від 23 червня 1995 року,
рішення виконкому Богородчанської
селищної ради від 29 лютого 1996 року № 10
та визнання недійсними свідоцтва про
право власності на житловий будинок на
ім'я ОСОБА_5, договорів дарування
будинку від 21 лютого 2003 року та від 26
лютого 2011 року.

Додані до касаційної скарги
матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В. Умнова