Справа № 2-1316-12 Головуючий у І
інстанції Зінченко О.М. Провадження №
22-ц/780/5216/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка
А.С., Журби С.О.,

При секретарі - Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ки.ві, в приміщенні
Апеляційного суду Київської області
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на заочне рішення Обухівського
районного суду Київської області від 25
грудня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Платінум Банк»,
Публічне акціонерне товариство «Астра
Банк», Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк», Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» про визнання
права власності на ? частину спільного
майна подружжя та його поділ,

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення сторін,
які брали участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної
скарги,, колегія суддів, -

в с т а н о
в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до Обухівського
районного суду Київської області із
вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим,
що перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 Під час
шлюбу вони придбали нерухоме майно у
вигляді нежитлових приміщень,
приватного житлового будинку та рухоме
майно - автомобілі.

Незважаючи на те, що шлюб між ними
остаточно не розірваний, позивач
вважає, що це не припиняє його права
спільної сумісної власності на майно,
яке набуте за час шлюбу, а
розпорядження цим майном повинно
здійснюватись співвласниками виключно
за взаємною згодою.

Посилаючись на вимоги ст. ст. 60, 61, 63, 68,
69, 71 СК України, просив визнати сумісною
власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно,
придбане у шлюбі, та визнати за ним
право власності на 1/2 частину спільного
сумісного майна подружжя.

Заочним рішенням Обухівського
районного суду Київської області від 25
грудня 2012 року позов ОСОБА_2
задоволено.

ОСОБА_1 не погоджуючись із заочним
рішенням суду першої інстанції,
оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення та неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права, просила скасувати заочне
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 25 грудня 2012 року
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість заочного рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 25 грудня 2012 року, в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте, заочне рішення суду першої
інстанції в повній мірі даним вимогам
закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя та визнання права
власності на 1/2 частину спільного майна
подружжя, Обухівський районний суд
Київської області виходив із того, що
сторони перебувають в зареєстрованому
шлюбі із 15 липня 1998 року. Майно, яке
належить ОСОБА_1, придбано сторонами в
період 2003-2011 роки, що підтверджується
копіями свідоцтв про право власності,
державними актами на земельні ділянки
та витягами з реєстру права власності
на нерухоме майно, та є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки кожного із подружжя в якому є
рівними.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується із вказаними висновками
суду першої інстанції так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається, що ОСОБА_1, на підставі
договору дарування № 846 від 07 лютого 2003
року, що підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, дата реєстрації права власності
Обухівським бюро технічної
інвентаризації 03 листопада 2003 року, є
власником нежилого приміщення АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

За правилами ст. ст. 60, 69, 70 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції правомірно визнав спірне
майно, спільною сумісною власністю
сторін по справі, та визнав за
позивачем право власності на 1/2 частину
даного майна.

Також, з матеріалів цивільної справи
вбачається, що 27 жовтня 2011 року між
ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» було
укладено іпотечний договір №
GCREF./1, предметом іпотеки є аптека,
зазначена на плані під літерою «А»,
загальною площею 483,7 кв.м., та будівля
комерційних послуг, зазначена на плані
під літерою «Б», загальною площею 191,1
кв.м., що розташовані по АДРЕСА_2,
земельна ділянка пл. 0,0600 га., яка також
розташована за вказаною адресою,
магазин «Подарунки», зазначений на
плані під літерою «А», загальною площею
39,8 кв.м., що розташований по АДРЕСА_4,
земельна ділянка, площею 0,004979 га., що
розташована по АДРЕСА_3.

27 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ
«Дельта Банк» було укладено іпотечний
договір, предметом іпотеки є нежиле
приміщення, загальною площею 198,0 кв.м.,
що складається з аптеки (Літера А),
розташоване по АДРЕСА_5.

02 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ
«Астра Банк» було укладено іпотечний
договір, предметом іпотеки є нежитлова
будівля (аптека), розташована на
земельній ділянці пл. 0,0198 га., яка
знаходиться по АДРЕСА_6.

29 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ
«Платинум Банк» укладено іпотечний
договір № BDL.201170828/3, предметом іпотеки є
аптечний кіоск, зазначений на плані під
літерою «А» загальною площею 72,6 кв.м.,
що розташований по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
у разі переходу права власності на
предмет іпотеки від іпотекодавця до
третьої особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва, суди
мають враховувати, що іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна. Особа, до якої перейшло право
власності на предмет іпотеки, набуває
статусу іпотекодавця, має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі й на
тих самих умовах, що існували до
набуття ним права власності на предмет
іпотеки (ст. 23 Закону України «Про
іпотеку»).

Таким чином, перебування майна у
іпотеці не перешкоджає його поділу між
подружжям у судовому порядку та
визнання права власності на нього,
оскільки при поділі такого майна дія
договору іпотеки не припиняється та
такий поділ не є розпорядженням
(відчуженням) предметом іпотеки.

Разом із тим, колегія суддів
погоджується із доводами апеляційної
скарги про те, що нежитлове приміщення
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, так як воно
було набуте нею на підставі договору
дарування.

Пунктом. 2 ч. 1 ст. 57 СК України
передбачено, що особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування.

Дані вимоги закону, судом першої
інстанції до уваги прийняті не були,
внаслідок чого, нежитлове приміщення
АДРЕСА_1 безпідставно визнано спільною
сумісною власністю подружжя та за
позивачем визнано право власності на 1/2
частину подарованого відповідачу
майна.

При цьому, колегія суддів враховує,
що ОСОБА_2 не заявлялись вимоги про
визнання нежитлового приміщення
АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної
власності подружжя на підставі ст. 62 СК
України та не надано доказів про те, що
це спірне майно за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого із подружжя.

Так як заочне рішення Обухівського
районного суду Київської області від 25
грудня 2012 року в цій частині ухвалено
за неповного з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам справи
та зроблені із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, в цій частині, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
із ухваленням нового рішення про
відмову в їх задоволенні.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги
про незастосування судом першої
інстанції положення п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», відповідно до якого при
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини та
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї, колегія суддів враховує
наступне.

Відповідно до ст. 65 СК України,
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Аналізуючи положення даної статті,
колегія суддів приходить до висновку,
що дружина та чоловік незалежно від
припинення шлюбу мають рівні права та
обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі
майна, а розірвання шлюбу не звільняє
подружжя від зобов'язань за кредитом.

Крім того, колегія суддів приймає до
уваги, що при частковому задоволенні
апеляційної скарги, захищені майнові
інтереси ПАТ «Платинум Банк», яким із
ОСОБА_1 було укладено іпотечний
договір, предметом якого є набута за
договором дарування ОСОБА_1 нежила
будівля, а саме аптечний кіоск по
АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги щодо
процесуальних порушень, допущених
Обухівським районним судом Київської
області під час повідомлення учасників
процесу про час і місце розгляду
справи, не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Так як заочне рішення Обухівського
районного суду Київської області від 25
грудня 2014 року ухвалене за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
зроблені із порушенням та неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права,
тому, колегія суддів вважає, що
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
це є підставами для його скасування в
частині визнання нежилого приміщення
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, та визнання за ОСОБА_2
права власності на 1/2 частину нежилого
приміщення АДРЕСА_1, із ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову в цій частині
заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 , 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Заочне рішення Обухівського
районного суду Київської області від 25
грудня 2012 року скасувати в частині
визнання нежилого приміщення АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_2 права
власності на 1/2 частину нежилого
приміщення АДРЕСА_1 та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1,
треті особи Публічне акціонерне
товариство "Платинум Банк", Публічне
акціонерне товариство "Астра Банк",
Публічне акціонерне товариство "Дельта
Банк", Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" про визнання нежилого
приміщення АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнання
права власності на 1/2 частину нежилого
приміщення АДРЕСА_1.

В іншій частині, заочне рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 25 грудня 2012 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: