Головуючий у 1 інстанції Ікорська
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Попової С.А.,
Кочегарової Л.М.,

при секретарі Костомановій
А.Є.,

розглянувши справу за апеляційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Готельний комплекс
«Спартак» на рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 11 жовтня 2013 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Готельний комплекс
«Спартак» (далі ТОВ «Готельний
комплекс «Спартак») до ОСОБА_2,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фрегат СВ» (далі ТОВ
«Фрегат СВ»), товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТОТРАЙФ-ЛАЙТ»
(далі ТОВ «АВТОТРАЙФ-ЛАЙТ»), треті особи
- Реєстраційна служба Маріупольського
міського управління юстиції, приватний
нотаріус Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
визнання права власності, визнання
договорів купівлі-продажу недійсними,
витребування майна з чужого
незаконного володіння,

в с т а
н о в и л а :

У червні 2013 року ТОВ
«Готельний комплекс «Спартак»
звернулося до суду з даним позовом.
Позивач просив

- визнати за ТОВ «Готельний
комплекс «Спартак» право власності на
приміщення готельного комплексу за
адресою: АДРЕСА_1, що складається з
основної будівлі літ.А-4 площею 1 706,3
кв.м, основної будівлі літ.А-5 площею 2
582 кв.м, холодильних камер літ.Р-1 і
літ.Р1-1 площею 56,1 кв.м, гаражу літ.Н-1
площею 99,3 кв.м, прибудови літ.А4-2 площею
752,7 кв.м,

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу, укладений 05.06.2013 р. між
ТОВ «Фрегат СВ» та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу, укладений 11 червня 2013
року між ОСОБА_2 та ТОВ
«АВТОТРАЙФ-ЛАЙТ»,

- витребувати з чужого
незаконного володіння ТОВ
«АВТОТРАЙФ-ЛАЙТ» готельний комплекс, а
також відшкодувати товариству судові
витрати.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Маріуполя від 11 жовтня 2013 року
у задоволені позову ТОВ «Готельний
комплекс «Спартак» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить рішення скасувати, позов
задовольнити, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права. Відповідно до
вимог ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника ТОВ «Готельний
комплекс «Спартак» ОСОБА_4, яка просила
скаргу задовольнити, заперечення
представника ТОВ «Фрегат СВ» ОСОБА_5,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає таких
підстав.

Відмовляючи ТОВ «Готельний
комплекс «Спартак» у позові, суд першої
інстанції виходив з того, що право
власності позивача на готельний
комплекс було визнано до звернення до
суду з даним позовом, що ТОВ «Фрегат
СВ» набуло право власності на
комплекс у встановленому порядку на
підставі цивільно-правової угоди, та
розпорядилося майном на свій розсуд,
що угоди відчуження комплексу
посвідчені нотаріусами, а тому,
підстав для визнання договорів
купівлі-продажу недійсними та
витребування комплексу у нового
власника - ТОВ «АВТОТРАЙФ-ЛАЙТ», немає.

З висновками суду не можна не
погодитися, оскільки вони відповідають
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Згідно ст.ст. 328, 331 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Згідно з положеннями ст. 392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Встановлено, що ТОВ «Готельний
комплекс «Спартак» зареєстроване, як
суб*єкт підприємницької діяльності 2
лютого 1998 року (а.с.11-12).

Рішенням господарського суду
Донецької області від 26 грудня 2008 року
за ТОВ «Готельний комплекс «Спартак»
визнано право власності на нерухоме
майно готельного комплексу за адресою:
АДРЕСА_1, а саме, гараж Н-1 загальною
площею 99,3 кв.м, холодильні камери
літ.Р-1 загальною площею 32,3 кв.м.,
прибудову літ. Р1-1 загальною площею 23,8
кв.м., а також, самовільно
реконструйовані основні будівли літ.
А-4 з підвалом А-4п та прибудову А3-1 з
підвалом А-3п загальною площею 1 706, 3 кв.,
літ А-5 з підвалом А-5п та прибудову А 2-1
з підвалом В-2п загальною площею 2 582, 0
кв.м, які знаходяться на земельній
ділянці за вказаною адресою.
Реєстрація права власності на
нерухоме майно відбулася 30 вересня 2009
року (а.с.19-22).

З матеріалів справи та пояснень
представника ТОВ «Готельний комплекс
«Спартак» в суді апеляційної
інстанції вбачається, що вказане
судове рішення набрало чинності і в
подальшому ніким не оспорювалось.
Доказів того, що ТОВ «Фрегат СВ», до
якого перейшло право власності на
готельний комплекс, не визнавало право
власності за позивачем на об*єкти
нерухомості не надано.

За таких обставин, висновок суду
першої інстанції про відмову ТОВ
«Готельний комплекс «Спартак» у
позові про визнання за ним права
власності на приміщення готельного
комплексу, розташованого по АДРЕСА_1 -
основне приміщення літ.А-4, площею 1 706,3
кв.м., основне приміщення літ.А-5, площею
2 582, кв.м., холодильні камери літ.Р-1 та
літ.Р1-1 площею 56,1 кв.м., гараж літ. Н-1
площею 99,3 кв.м., прибудови літ.А4-2 площею
752,7 кв.м, а всього загальною площею 5 196, 4
кв.м, є законним та правильним.

Будь-яких переконливих доводів на
спростування судового рішення в цій
частині, які б давали підстави для
скасування рішення та задоволення
позовних вимог товариства, в
апеляціній скарзі не наведено.

Звертаючись до суду, ТОВ
«Готельний комплекс «Спартак» просило
також визнати недійсними договори
купівлі-продажу комплексу, які були
укладені 5 червня 2013 року між ТОВ
«Фрегат СВ» і ОСОБА_2 та 11 червня 2013
року - між ОСОБА_2 і ТОВ
«АВТОТРАЙФ-ЛАЙТ», посилаючись на
положення ст.ст.203,215 ЦК України та
обгрунтовуючи свої вимоги тим, що у
відповідачів були відсутні підстави,
передбачені законом, для набуття
права власності на спірний об*єкт, що
приведені у договорах найменування
об*єктів не відповідають реальному
складу будівель готельного комплексу,
з урахуванням реконструкції, та їх
площі.

Колегія вважає, що суд першої
інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК
України, оцінив представлені сторонами
матеріали за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та дійшов обгрунтованого
висновку про відмову у позові про
визнання договорів купівлі-продажу
недісними та витребування готельного
комплексу у ТОВ «АВТОТРАЙФ-ЛАЙТ».

Так, згідно ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Нормами ст.ст.202,203,626 ЦК
України встановлено, що правочин, одним
з видів яких є договір, - це дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, встановлених ч. ч. 1-3,
5, 6 ст. 203 ЦК України, якими передбачено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно ст. 216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Згідно з вимогами ЦК України, особа,
яка вважає, що її речові права порушені,
має право звернутись до суду як з
позовом про визнання відповідної угоди
недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України), так і
з позовом про витребування майна із
чужого незаконного володіння (ст. ст. 330,
388 ЦК України).

Проте на угоду, укладену з порушенням
вимог законну, не поширюється загальне
правило про наслідки недійсності
правочину (двостороння реституція),
якщо сам закон передбачає інші
наслідки такого порушення.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором у особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, згідно ст. 388
ЦК України, можливе тоді, коли майно
придбане не безпосередньо у власника, а
у особи, яка не мала права відчужувати
це майно. Наслідком угоди, укладеної з
таким порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з чужого
незаконного володіння (віндикація).

Таким чином права особи, яка вважає
себе власником майна або має речове
право на нього, не підлягають захистові
шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України.
Такий захист можливий лише шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК
України, які дають право витребувати
майно у добросовісного набувача.

Судом встановлено, що 6 березня 2013
року між ТОВ «Фрегат СВ» та ТОВ
«Готельний комплекс «Спартак» був
укладений договір позики грошових
коштів №1/06/03, згідно з умовами якого
ТОВ «Фрегат СВ» передало у власність
ТОВ «Готельний комплекс «Спартак»
грошові кошти у розмірі 500 000 грн., а
останнє зобов'язано було повернути
отримані кошти у строк до 22 березня 2013
року. У зв'язку з невиконанням ТОВ
«Готельний комплекс «Спартак» вимог
договору позики від 6 березня 2013 року,
ТОВ «Фрегат СВ» звернулося до
Донецького обласного постійно діючого
третейського суду, при асоціації
«Правозахист підприємств та громадян
України», із позовом до ТОВ «Готельний
комплекс «Спартак» про звернення
стягнення за договором позики та про
визнання договору іпотеки дійсним.

Рішенням Донецького обласного
постійно діючого третейського суду від
25 березня 2013 року у справі №3-17/2013
позовні вимоги ТОВ «Фрегат СВ»
задоволено у повному обсязі. Договір
іпотеки від 6 березня 2013 року визнано
дійсним та звернуто стягнення в
рахунок погашення заборгованості за
договором позики на предмет іпотеки, а
саме - нерухоме майно з усіма
надвірними будівлями і спорудами за
адресою: АДРЕСА_1.

За договором купівлі-продажу,
укладеним 5 червня 2013 року між ТОВ
«Фрегат СВ» та ОСОБА_2, що посвідчений
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
до покупця ОСОБА_2 перейшло право
власності на нежитлову будівлю
(комплекс), розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно п.1.2 договору, відчужувана
будівля належить продавцеві - ТОВ
«Фрегат СВ» , на підставі постанови
Донецього окружного адміністративного
суду від 8 квітня 2013 року. Право
власності зареєстроване в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
1 червня 2013 року за № 1149309. Оціночна
вартість відчужуваного майна складає 1
506 835 грн. (а.с.23).

Данних про скасування реєстрації
права ТОВ «Фрегат СВ» на спірний обєкт
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно не містить.

10 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«АВТОТРАЙФ-ЛАЙТ» був укладений договір
купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 продав,
а товариство купило нежитлову будівлю
(коплекс), загальною площею 4 443, 7 кв.м, що
розташована за адресою : АДРЕСА_1. До
складу нежитлової будівлі входить :
готель літ.А-4, підвал А4п, основна
будівля А-5, підвал А5п, ганок літ.А7,
приямки літ.а8-а13, підвал Азп, прибудова
А2-1, підвал літ.А2п, прибудова А3-1,
прибудова літ.Р1-1, гараж літ.Н-1. Будівля
належала продавцю на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
5 червня 2013 року за реєстровим № 2073,
який зареєстрований в Державному
реєстрі речових прав 5 червня 2013 року,
право власності 1194195, реєстраційний
номер об*єкта нерухомомго майна:
3. Загальна вартість цієї
будівлі, згідно з експертною оцінкою
майна, згідно зі звітом про незалежну
оцінку, станом на 6 червня 2013 року,
наданим суб*єктом оціночної діяльності
- ТОВ «КОАПРИ Д» складає 490 766 грн.
Продаж вчинено за вказану суму
(а.с.177-178).

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, 10 червня 2013 р. нежитлова
будівля (комплекс), розташована за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
перейшла у власність ТОВ
«АВТОТРАЙФ-ЛАЙТ», право якого
зареєстроване.

З тексту преамбули оспорюваних
договорів від 5 червня 2013 року та 11
червня 2013 року вбачається, що вони
укладені сторонами при здоровому
розумі, ясній памяті, добровільно,
розуміючи значення своїх дій та
правові наслідки укладених договорів,
маючи повну цивільну дієздатність,
цілеспрямовано, без будь-якого примусу
як фізичного так і психічного, з
бажанням реального настання правових
наслідків.

В суді апеляційної інстанції
представник ТОВ «Готельний комплекс
«Спартак» показала, що передача
готельного комплексу на підставі
договору купівлі - продажу від 5
червня 2013 року відбулася у тому ж
місяці і з того часу товариство не
користується приміщеннями. Укладені
між ТОВ «Готельний комплекс «Спартак»
та ТОВ «Фрегат СВ» договір позики від
6 березня 2013 року та іпотеки
недійсними не визнані, рішення
третейського суду та реєстрація права
власності на майно за ТОВ «Фрегат СВ»
до теперішнього часу не скасовані.

Тому, з урахуванням обставин
справи, представлених доказів та
наведених позивачем обґрунтувань для
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними, апеляційний суд дійшов
висновку, що ухвалене у справі рішення
слід залишити без змін, оскільки на час
його ухвалення прав та законних
інтересів позивача не порушено.

Крім того, перевіряючи судове
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія вважає, що наведені
позивачем обставини у скарзі не
спростовують правових висновків суду
про недоведеність та безпідставність
позовних вимог ТОВ «Готельний комплекс
«Спартак».

Так, в скарзі ТОВ «Готельний
комплекс «Спартак» вказує, що ніколи
не вступало в будь-які відносини з ТОВ
«Фрегат СВ» і ОСОБА_2 та про їх
існування не підозрювало, що усі
документи, які підтверджують
господарські чи цивільно-правові
відносини ТОВ «Готельний комплекс
«Спартак» з ТОВ «Фрегат СВ» є
нікчемними.

Відповідно ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі.

Як вбачається зі справи,
доказів які б спростовували висновки
суду першої інстанції про наявність
правовідносин між позивачем та ТОВ
«Фрегат СВ», які призвели до припинення
права власності позивача на готельний
комплекс, позивач апеляційному суду
на підтвердження доводів скарги не
надав.

Той факт, що за заявою ТОВ
«Готельний комплекс «Спартак» 6 червня
2013 року Жовтневим РВ Маріупольського
МУ ГУМВС в Донецькій області відкрито
кримінальне провадження, відповідно до
вимог ч.4 ст.190 КК України, не є підставою
для визнання договорів купівлі-продажу
недійсними, оскільки остаточне
процесуальне рішення за цим
зверненням, за поясненнями
представника позивача в апеляційному
суді, не прийнято, винні особи не
визначені та до відповідальності не
притягнуті.

Необґрунтованими визнаються
доводи скарги про те, що ТОВ «Фрегат
СВ» ніколи не було власником
готельного комплексу, та не могло
продавати зазначене майно, оскільки зі
справи вбачається на яких підставах
ТОВ «Фрегат СВ» набуло право власності
на спірний об'єкт і на даний час це
право не скасоване у встановленому
законом порядку.

Як вбачається з договорів
купівлі-продажу, нотаріусам надавалися
необхідні документи для укладення
договорів, а посилання позивача на те,
що судом не враховано того факту, що
нотаріусу не було надано документів
про оцінку відчужуваного майна та
належний звіт оціночної вартості
даного майна, є непереконливими,
оскільки таких доказів ні суду першої
інстанції, ні апеляційному суду не
представлено і це суперечить тексту
договорів, долучених до справи.

У відповідності з вимогами ст.
11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Тому, наведені позивачем в
апеляційній скарзі та поясненнях
представника ТОВ «Готельний комплекс
«Спартак» в суді апеляційної
інстанції інші обставини для визнання
договорів купівлі-продажу недійсними,
апеляційним судом до уваги не
приймаються, оскільки вони не були
заявлені, як підстава позову та за цими
обставинами рішення не ухвалювалося.

Таким чином, апеляційний суд
вважає, що рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, в ньому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні і підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1. ст.307, ст. 309 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Готельний
комплекс «Спартак» відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
11 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Ігнатоля
Т.Г.

судді
Попова
С.А.

Кочегарова
Л.М.