АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/4478/14-ц
Головуючий 1 інстанції:
Справа 639/137/14-ц
Доповідач: Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого-судді - Бездітко В.М.,

суддів - Овсяннікової А.І.,

Сащенка І.С.

при секретарях - Сашко Я.С., Шабас
О.С., Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 14 травня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення
перешкод власнику у користуванні
квартирою, виселення та відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
усунення перешкод власнику у
користуванні квартирою, виселення та
відшкодування моральної шкоди.

На підставі заяви представника
позивача ОСОБА_7 про відмову від позову
в частині стягнення на користь ОСОБА_3
моральної шкоди з ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 ухвалою суду від 14.05.2014 року
відповідно до п.З ч.І ст. 205 ЦПК України
провадження у справі закрито в частині
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування
моральної шкоди.

В обгрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_3 посилається на те, що йому на
праві власності належить квартира
АДРЕСА_1 на підставі Договору про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладеного між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2, посвідченого
27.03.2008 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1149.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку
вказане нерухоме майно позивач 05.02.2010
року звернувся до ОСОБА_2 відповідно до
ст. 40 Закону України "Про іпотеку" з
вимогою про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення разом з членами його родини
та друзями з вказаної квартири.
Письмова вимога була направлена на
адресу відповідача ОСОБА_2 засобами
поштового зв'язку цінним листом. Після
чого ОСОБА_2 частково погодився на
висунені позивачем вимоги та виселився
разом з сином зі спірної квартири, але
відмовився знімати себе та сина з
реєстраційного обліку.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 20.05.2011 року усунуто
перешкоди в користуванні ОСОБА_3
власним нерухомим майном шляхом
зобов'язання ВГІРФО у Жовтневому
районі м. Харкова зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2. ОСОБА_9
за адресою: АДРЕСА_2 . Після цього
позивач вселився до вказаної квартири,
завіз меблі і необхідні речі та
протягом деякого часу на власний
розсуд користувався належною йому на
праві власності квартирою.

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 20.02.2013 року, яке
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06.06.2013 року
залишено без змін, відмовлено в
задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк"
до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору про задоволення
вимог іпотекодержателя та скасування
реєстрації права власності. Незважаючи
на вказані судові рішення ОСОБА_2
зламав замки на вхідних дверях до
вказаної вище квартири, змінив їх і
незаконно поселив в квартирі, що
належить на праві власності
позивачеві, сторонніх осіб, а саме
відповідачів по справі ОСОБА_4 з жінкою
ОСОБА_5 та їх неповнолітньою донькою
ОСОБА_6, що підтверджується висновком
працівника міліції.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 14 травня 2014 року позов
задоволено частково. Вирішено
захистити право власності ОСОБА_3.
Вирішено: усунути перешкоди ОСОБА_3 в
користуванні квартирою АДРЕСА_3 в
м.Харкові; виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та неповнолітню ОСОБА_6 з
квартири АДРЕСА_3; в іншій частині
позову відмовити; стягнути з ОСОБА_2 (
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) ,
ОСОБА_4, зареєстрованого за адресою :
АДРЕСА_4 ОСОБА_5, зареєстрованої за
адресою : АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )
судовий збір у розмірі по 76 ( сімдесят
шість) гривень 47 коп. з кожного..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
вказане рішення скасувати, відмовити
ОСОБА_3 в задоволенні його позовних
вимог. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
вказує на неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її задовольнити з
наступних підстав.

У відповідності з ч.ч.1, 3 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України,
підставами для зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується матеріалами справи, що
з 17 червня 2009 року позивачеві на праві
власності належить квартира АДРЕСА_1 на
підставі Договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, укладеного між
позивачем та відповідачем ОСОБА_2,
посвідченого 27.03.2008 року приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрованого в реєстрі за № 1149 (а.с.
11-16).

Згідно ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Після звернення стягнення на передане
в іпотеку вказане нерухоме майно
позивач 05.02.2010 року звернувся до ОСОБА_2
відповідно до ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" з вимогою про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення разом з членами його
родини з вказаної квартири та зняття з
реєстрації. Письмова вимога була
направлена на адресу відповідача
ОСОБА_2 засобами поштового зв'язку
цінним листом (а.с. 17-20).

Після чого ОСОБА_2 виселився разом з
сином зі спірної квартири, але
відмовився знімати себе та сина з
реєстраційного обліку.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 20.05.2011 року, що набрало
законної сили, усунуто перешкоди в
користуванні ОСОБА_3 власним нерухомим
майном шляхом зобов'язання ВГІРФО у
Жовтневому районі м. Харкова зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_9
за адресою: АДРЕСА_2 .

Після цього ОСОБА_2 вселився до
вказаної квартири та протягом деякого
часу на власний розсуд користувався
належним йому на праві власності
нерухомим майном.

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 20.02.2013 року, яке
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06.06.2013 року
залишено без змін, відмовлено в
задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк"
до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору гю задоволення
вимог іпотекодержателя та скасування
реєстрації права власності ( а.с. 27-36).

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених прав,
а суд, здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України. Перелік
можливих способів захисту міститься в
ст. 16 ЦК України.

Судовим розглядом та матеріалами
справи встановлено, що згідно з
вироком Дзержинського районного суду
м. Харкова від 30 січня 2012 року ОСОБА_3
визнаний винним у скоєнні злочину,
передбаченому ч.2 ст.15, ч. 4 ст.190 КК
України і засуджений до шести років
позбавлення волі з конфіскацією
усього майна, що йому належало. Під
вартою ОСОБА_3 знаходився з 04 квітня 2011
року (а.с.60). Факт засудження до
покарання, пов'язаного з позбавлення
волі, конфіскацією всього належного
ОСОБА_3 майна, набрання вироком
законної сили, знаходження ОСОБА_3 під
вартою з 04 квітня 2011 року до
теперішнього часу, знаходження вироку
в частині конфіскації майна на
виконанні в державній виконавчій
службі, в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції підтвердив
представник ОСОБА_3

Конфіскація майна на користь держави
згідно вироку суду є однією з підстав
переходу права власності від однієї
особи до іншої. В даному випадку, згідно
з вироком суду ОСОБА_3 позбавлений
права власності на все належне йому
майно, зокрема і на спірну квартиру.
Тому право власності на спірну
квартиру після завершення відповідної
процедури перейде до іншої особи.
Станом на час розгляду справи у суді
ОСОБА_3 не є власником квартири, який
має відповідно із законом право і змогу
розпоряджатися квартирою на свій
розсуд.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку про відсутність підстав
вважати, що відповідачами порушені
права позивача відносно користування
спірною квартирою, відносно якої
вирішується питання про передачу у
власність, користування, володіння та
розпорядження іншій особі.

В ході розгляду справи не було
встановлено факту порушення ОСОБА_2
прав позивача, щодо реалізації його
права власності на спірну квартиру.

За таких обставин, висновок суду щодо
необхідності захисту права власності
ОСОБА_3 не ґрунтується на матеріалах
справи.

Суд першої інстанції на зазначені вище
положення закону та обставини справи
уваги не звернув, належної оцінки їм не
дав та ухвалив помилкове рішення, що
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для його скасування й
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 309,
313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія
судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 14 травня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту його
проголошення. Рішення може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий -

Судді -