Справа № 161/4474/14-ц Провадження №
22-ц/773/1157/14 Головуючий у 1 інстанції:
Крупінська С.С. Категорія: 48 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

при секретарі - Захаровій Н.А.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визначення місця проживання дитини, за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 10 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про визначення
місця проживання малолітньої дитини.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала
тим, що вона з відповідачем ОСОБА_3
перебувала в зареєстрованому шлюбі,
мають трьох дітей: сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Покликаючись на те, що відповідач
перешкоджає їй у спілкуванні із
малолітньою дочкою, а малолітня дитина
потребує материнської турботи, позивач
просила суд визначити місце проживання
дитини з нею.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 10 червня 2014 року
позов ОСОБА_1 про визначення місця
проживання дитини задоволено.

Постановлено визначити місце
проживання малолітньої дитини -ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4 із її матір'ю ОСОБА_8 в
АДРЕСА_1.

Стягнуто з відповідача в користь
позивача 243,60 грн. витрат по сплаті
судового збору.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу на зазначене рішення суду.
Вважає, що судове рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, докази по справі
не були належним чином оцінені судом, а
тому просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове про
відмову в позові.

В судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав і просив скаргу задоволити,
позивач апеляційну скаргу заперечила і
просила її відхилити.

Апеляційну скаргу відповідача слід
задоволити, а рішення суду першої
інстанції скасувати з ухваленням
нового рішення про відмову в позові
ОСОБА_1 із наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
про визначення про визначення місця
проживання малолітньої дочки з її
матір'ю, суд першої інстанції виходив з
того, що малолітня дитина, крім
виключних випадків, не повинна бути
розлучена зі своєю матір'ю.

Проте такий висновок суду не
відповідає встановленим обставинам
справи і зроблений з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Так, відповідно до вимог статті 161
Сімейного кодексу України, якщо мати та
батько, проживають окремо, не дійшли
згоди щодо того, з ким із них буде
проживати малолітня дитина, спір між
ними може вирішуватися органом опіки
та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо
визначення місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Із матеріалів справи убачається, що
позивачка і відповідач є батьками
малолітньої дитини - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується
свідоцтвом про народження дитини (а.с.6).
Шлюб між позивачем і відповідачем по
даній справі було розірвано рішенням
Луцького міськрайонного суду від 19
грудня 2013 року.

В судовому засіданні також
встановлено, що малолітня дочка сторін
проживає із своїм батьком - ОСОБА_3 та
двома старшими братами в житловому
будинку АДРЕСА_3 Волинської області,
який придбали сторони по справі за час
шлюбу. Позивачка ОСОБА_1 не заперечує,
що вона з власної волі виселилась з
даного житлового будинку, залишивши,
при цьому, всіх своїх трьох дітей
проживати разом з їх батьком.

Мати малолітньої дитини ОСОБА_8 просить
визначити місце проживання дочки разом
з нею в АДРЕСА_2. Проте, зазначене жиле
приміщення не перебуває ні в оренді, ні
у власності позивача, а належить на
праві власності іншій особі. Зазначене
житло складається із однієї кімнати,
кухні, коридору, загальною площею 21,80
кв.м.

Разом з тим, судом встановлено, що
дитина на даний час проживає в
житловому будинку, який складається із
трьох жилих кімнат і кухні, і був
придбаний її батьками.

Отже, позивачка просить суд визначити
місцем проживання малолітньої дочки в
квартирі, яка не перебуває ні в оренді,
ні у власності останньої.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 19 травня 2014 року, що набрало
законної сили, по справі за позовом
ОСОБА_3 - відповідача по даній справі до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів на
утримання дітей встановлено, що ОСОБА_1,
яка працює і має відповідний дохід, не
надає матеріального утримання своїм
трьом дітям, які проживають разом зі
своїм батьком ОСОБА_3, а тому суд
стягнув з ОСОБА_1 на користь батька
дітей - ОСОБА_3 аліменти на утримання
дітей.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що мати малолітньої дочки
ОСОБА_6 сама залишила їх спільне з
дітьми місце проживання в с. Лаврів
Луцького району, не надавала своїм
трьом дітям матеріальної допомоги, в
зв'язку з чим з неї були стягнуті
аліменти на утримання дітей. Також зі
слів самої позивачки убачається, що
відповідач не заперечував проти її
спілкування із дочкою. Крім цього,
позивач не надала суд доказів про
наявність у неї належного житлового
приміщення, в якому вона зможе
проживати разом з малолітньою дитиною.

Відтак висновки суду першої інстанції
про те, що малолітня дитина повинна
проживати зі своєю матір'ю, оскільки
позивач піклується про майбутнє своєї
дитини, не відповідає встановленим
обставинам справи.

Генеральною асамблеєю Організації
об'єднаних націй 20 листопада 1959 року
було проголошено Декларацію прав
дитини, яку визнає держава Україна та
дотримується її принципів. Відповідно
до принципів Декларації прав дитини
батьки неповнолітньої дитини
зобов'язані забезпечувати їй
спеціальний режим, освіту і піклування,
необхідні з огляду на її особистий
стан, дитина повинна зростати в
атмосфері любові та матеріальної
забезпеченості. 6-ий принцип Декларації
передбачає, що малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виключні обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Однак, позивач сама залишила свою
малолітню дитину, не надавала їй
матеріальної допомоги, а навпаки,
батько дитини постійно піклується
своєю дочкою, проживає разом зі своїми
трьома дітьми в житловому будинку, який
вони придбали разом із позивачкою.

Також колегія суддів вважає, що всі
троє дітей повинні проживати однією
сім'єю.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
із-за порушення норм матеріального і
процесуального права, невідповідності
висновків суду встановленим
обставинам справи рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позові ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задоволити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 10 червня 2014 року
в даній справі скасувати і ухвалити
нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визначення місця проживання дитини
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді :