Ухвала

іменем україни

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи:
Департамент земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою; за позовом ОСОБА_6 до
Київської міської ради, Департаменту
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання державного акту на
право власності на земельну ділянку
недійсним та зобов'язання усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_6
на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 30 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 27 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що на підставі рішення Київської
міської ради «Про
приватизацію земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд у Дарницькому районі
м. Києва» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
приватну власність передано земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Державний акт на
право власності на вказану земельну
ділянку ОСОБА_4 видано 14 травня 2010 року,
а ОСОБА_5 - 9 червня 2010 року. Зазначав, що
фактична межа між його земельною
ділянкою та земельною ділянкою
відповідачів та її розмір не
відповідає розміру, зазначеному в
Державних актах на право власності на
земельну ділянку, видану ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, так як вони були оформлені на
підставі технічної документації, при
розробці та виготовленні якої були
допущені помилки. Оскільки при
виготовленні технічної документації
для приватизації земельної ділянки
відповідачів були неправильно
визначені її межі, що призвело до
порушення його прав на володіння та
користування належною йому земельною
ділянкою, просив скасувати зазначене
рішення Київської міської ради в
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельної ділянки та
визнати видані їм Державні акти на
право власності на земельну ділянку;
усунути йому перешкоди у користуванні
земельною ділянкою шляхом зобов'язання
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відновлення проїзду.

У березні 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що вони є
співвласниками земельної ділянки та
будинку АДРЕСА_1. Межі належної їм
земельної ділянки починаючи з 1993 року
чітко визначені на місцевості та ними
не змінювались. Зазначали, що належна
їм земельна ділянка межує з земельними
ділянками, що належать ОСОБА_6, який
впродовж 2005-2006 років самовільно зайняв
частину належної їм земельної ділянки,
змістивши її межі та почав будувати
свої житлові будинки, зайнявши частину
їх земельної ділянки. Ураховуючи
наведене, позивачі просили зобов'язати
ОСОБА_6 усунути перешкоди у
користуванні та володінні ними їх
земельною ділянкою шляхом знесення за
рахунок та власними силами відповідача
частин двох його будівель у розмірі 63
кв. м, які знаходяться на їх земельній
ділянці та відновлення ОСОБА_6
попереднього стану частини земельної
ділянки, придатного до використання.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 30 січня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 27 травня 2014 року, позовні вимоги
ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_6 усунути перешкоди у
користуванні та володінні ОСОБА_4,
ОСОБА_5 земельною ділянкою шляхом
знесення за рахунок та власними силами
ОСОБА_6 частини двох будівель ОСОБА_6
розміром 63 кв. м, які знаходяться на
земельній ділянці, що перебуває у
власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_1; відновлення ОСОБА_6
попереднього придатного для
користування стану частини земельної
ділянки площею 63 кв. м, яка належить
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
суди на підставі доказів, поданих
сторонами, які належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що ОСОБА_6,
власник сусіднього будинку АДРЕСА_1, у
порушення положень ст. 211 ЗК України
самовільно зайняв частину суміжної
ділянки, яка рішенням Київської
міської ради надана позивачам для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. При цьому на
земельній ділянці яка йому не належить,
самочинно збудовані прибудови до
будинку, чим порушені права позивачів.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 30 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 27 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д.
Луспеник