Справа № 159/5264/14-ц
Провадження № 2/159/1186/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
12 листопада 2014 року

Ковельський міськрайсуд
Волинської обл.

в складі: головуючого - судді
Логвинюк І.М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмет спору,
на стороні позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ковелі
Волинської обл. цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо предмет
спору, на стороні позивача - служба у
справах дітей Ковельської районної
державної адміністрації Волинської
області, до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу, стягнення аліментів, визначення
місця проживання неповнолітньої
дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з
вказаним позовом, мотивуючи тим, що
17.02.09 р. вона уклала шлюб з відповідачем.
За час шлюбу у них народилась спільна
неповнолітня дитина - син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н.. Зазначає, що подружнє
життя не склалось. Шлюбні відносини
сторони припинили давно. Між ними
відсутнє взаєморозуміння,
взаємоповага. Відповідач постійно
проживає у Львові, а вона з дитиною - у с.
Поворську Ковельського району
Волинської області. Вважає, що шлюб
збережений бути не може. Зазначає, що
вони не дійшли згоди щодо визначення
місця проживання спільної
неповнолітньої дитини. Вона вважає, що
син повинен проживати з нею, так як
відповідач не виявляє необхідних
батьківського піклування та турботи. А
вона, навпаки, має змогу повноцінно
забезпечувати дитину всім необхідним,
що і робить на даний час. Відповідач не
має постійного місця праці, його доход
є мінливим, нерегулярним. Останній не
має інших утриманців, є працездатним.
Просить позов задовольнити, шлюб
розірвати, і визначити місце
проживання дитини сторін з нею, Просить
стягнути з відповідача на її користь на
утримання вищезазначеної дитини
сторін аліменти в розмірі 1 000 грн.
щомісячно, починаючи дня пред»явлення
позову і до досягнення дитиною
повноліття, а також - стягнути з
відповідача на її користь судові
витрати у справі.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала повністю, обґрунтувавши
його вищенаведеними доводами,
додатково суду пояснила, що шлюб
розпався остаточно. Примирення сторін
вона не бажає. Сторони спільно не
проживають більше 2 р.. Відповідач
байдуже ставиться до дитини, не утримує
її добровільно. Вважає, що
відповідатиме інтересам дитини
проживання сина з нею, що стверджено і
третьою особою. Просить позов
задовольнити.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 - в
судовому засіданні позов підтримав
повністю, суду пояснив, що третя особа
пересвідчилась у тому, що
відповідатиме інтересам дитини
проживання сина сторін з позивачам, так
як відповідач не проживає з дитиною
тривалий час. Встановлено, що особисто
дитина сторін прихильна проживати з
позивачем.

Представник третьої особи - ОСОБА_5 - в
судове засідання не з»явилась, хоча
належно оповіщена, про причини неявки
суду не повідомила.

Відповідач в судове засідання не
з»явився, хоча належно оповіщений, про
причини неявки суду не повідомив. Даючи
пояснення суду під час виконання
судового доручення у справі, позов
визнав повністю, пояснив, що не
заперечує проти розірвання шлюбу
сторін та стягнення з нього аліментів у
розмірі, про який просить позивач;
визначення місця проживання спільної
дитини сторін з позивачем. Подав суду
заяву з проханням справу розглядати у
його відсутності, зазначивши, що визнає
позов у повному обсязі заявлених вимог.

На думку суду, розгляд справи можливий
у відсутності осіб, які не з"явились,
відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника третьої особи, врахувавши
пояснення відповідача, дослідивши
докази, зібрані у справі, з"ясувавши
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини закладення позову, взявши до
уваги обставини життя подружжя, а саме:
категоричне заперечення позивачем
можливості примирення, небажання
сторін вжити заходів до збереження їх
шлюбу, наявність неповнолітньої
дитини, тривале - більше 2 -х р. - окреме
проживання сторін в інших областях
країни; врахувавши обгрунтування
позову в іншій його частині, приходить
до висновку, що позов підставний та
підлягає до повного задоволення.

Як вбачається з пояснень
позивача та стверджується свідоцтвом
про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 17.02.09 р.
міськвідділом рацс Львівського МУЮ,
сторони перебувають у шлюбі з 17.02.09 р.,
актовий запис № 247.

Відповідно до копії свідоцтва про
народження, довідки № 1 101 від 13.08.14 р.
про склад сім»ї та проживання, виданої
Поворською сільрадою Ковельського
району Волинської області, сторони,
дійсно, мають вищезазначену спільну
неповнолітню дитину, яка проживає у
складі сім»ї позивача.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов
про розірвання шлюбу може бути
пред"явлений одним із подружжя.

За змістом ст. 180 СК України, батьки
зобов"язані утримувати своїх
неповнолітніх дітей.

Згідно із ст. 181 СК України, за
рішенням суду кошти на утримання
дитини можуть бути присуджені у частці
від доходу матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

У відповідності із ст. 184 СК
України, якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу отримує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника може визначити розмір
аліментів у твердій грошовій сумі.

За змістом ч. 1 ст. 160 СК України, місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою.

Як слідує із змісту ст. 161 СК України,
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення. Орган опіки та
піклування або суд не можуть передати
дитину для проживання з тим із батьків,
хто не має самостійного доходу,
зловживає спиртними напоями або
наркотичними засобами, своєю
аморальною поведінкою може зашкодити
розвиткові дитини. Якщо орган опіки та
піклування або суд визнав, що жоден із
батьків не може створити дитині
належних умов для виховання та
розвитку, на вимогу баби, діда або інших
родичів, залучених до участі у справі,
дитина може бути передана комусь із
них. Якщо дитина не може бути передана
жодній із цих осіб, суд на вимогу органу
опіки та піклування може постановити
рішення про відібрання дитини від
особи, з якою вона проживає, і передання
її для опікування органу опіки та
піклування.

Судом встановлено, що між сторонами,
які проживають окремо, не укладено
договору про визначення місця
проживання їх спільної малолітньої
дитини.

Позивач не надала суду доказів того, що
поведінка відповідача є такою, що
унеможливлює проживання спільної
дитини сторін саме з ним. Не надана
позивач також доказів того, що вона має
матеріальну можливість утримувати
дитину, забезпечити її належно тощо.
Однак, з врахуванням даних висновку № 1
513/24/2 - 14 від 30.09.14 р. органу опіки та
піклування при Ковельській РДА
Волинської області, за яким комісія з
питань захисту прав дитини 25.09.14 р.
прийняла рішення про відповідність
інтересам спільної дитини сторін
проживання разом з позивачем,
визначення місця проживання дитини з
позивачем буде відповідати інтересам
дитини.

При вирішенні питань, що торкаються
дітей, згідно ст. З Конвенції про права
дитини від 20.11.89 р., суд має виходити з
принципу максимального забезпечення
інтересів дитини, його захисту і
забезпечення турботи про неї. При
вирішенні такого спору суди повинні
виходити не з формальних міркувань, а з
фактичних інтересів дітей та умов їх
нормального виховання.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ОН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Конвенція про права дитини, що набула
чинності для України 27.09.91 р. (далі -
Конвенція), виходячи з рівності прав
матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила
правило, за яким дитина не повинна
розлучатися з батьками всупереч їх
бажанню, за винятком випадків, коли
таке розлучення необхідне в найкращих
інтересах дитини.

Отже, вищезазначені норми Декларації
та Конвенції вказують та наявність
виключних обставин для розлучення
малолітньої дитини з матір»ю у разі
коли батьки проживають окремо.

Таких виключних обставин суд не вбачає.
При вирішенні вимоги позивача про
визначення місця проживання спільної
дитини сторін, суд враховує вік дитини
на час розгляду справи та позитивний
висновок третьої особи з цього питання.
Визначення місця проживання
малолітньої дитини (віком до 10 р.) з
позивачем як її матір»ю буде
відповідати, насамперед, на думку суду,
інтересам дитини.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що сторони наміру на
збереження вказаного шлюбу не мають,
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечить інтересам
сторін, їх неповнолітньої дитини, що
мають суттєве значення, а тому шлюб
слід розірвати. Сторони мають вказану
вище спільну неповнолітню дитину, яка
перебуває на утриманні позивача,
проживає з нею фактично, чого
відповідач не заперечив; відповідач
добровільно коштів на утримання дитини
сторін не надає, в даний не працює та не
має регулярного доходу, будь - якого
письмового заперечення проти позову в
частині стягнення аліментів до суду не
подав, а тому слід позов задовольнити і
в частині стягнення аліментів,
визначивши розмір аліментів у твердій
грошовій сумі у розмірі, про який
просить позивач, з врахуванням розміру
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, встановленого
законодавчо. Рішення в частині
стягнення аліментів в межах суми
платежу за один місяць слід допустити
до негайного виконання. Цілком на даний
час відповідатиме інтересам спільної
дитини сторін визначення місця її
проживання з позивачем.

Обговорюючи питання розподілу судових
витрат, суд вважає, що ці витрати мають
бути покладені на відповідача, та на
користь позивача з відповідача слід
стягнути судові витрати лише в сумі, що
підлягали до сплати позивачем при
зверненні з розглядуваним позовом до
суду, а саме: в розмірі 365 грн. 40 коп. (121
грн. 80 коп. + 243 грн. 60 коп. = 365 грн. 40 коп.),
а також, з відповідача слід стягнути на
доход держави судові витрати у справі,
від сплати яких позивач була звільнена
при зверненні з розглядуваним позовом
до суду, а саме: 243 грн. 60 коп..

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 13, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 3,
18, 19, 110, 112, 141, 150, 151, 157, 160, 161 180, 182, 184 СК
України, ст. 29 ЦК України, Декларацією
прав дитини, прийнятою Ген. Асамблеєю
ООН 20.11.59 р., Конвенцією про права дитини
від 21.02.90 р., суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Шлюб, зареєстрований між
ОСОБА_1, 81 р. н., уродженкою с. Поворська
Ковельського району Волинської
області, та ОСОБА_3, 84 р. н., уродженцем м.
Львова, 17.02.09 р. міськвідділом рацс
Львівського МУЮ за актовим записом №
247, - розірвати.

Стягувати з ОСОБА_3, 84 р. н., уродженця м.
Львова, аліменти на користь ОСОБА_1, 81 р.
н., уродженки с. Поворська Ковельського
району Волинської області, на
утримання неповнолітньої дитини - сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., у твердій
грошовій сумі в розмірі по 1 000 (одна
тисяча) грн. щомісячно, починаючи з 26.08.14
р. та продовжуючи до досягнення дитиною
повноліття.

Рішення в частині стягнення
аліментів в межах суми платежу за один
місяць в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.
допустити до негайного виконання.

Визначити місцем проживання спільної
неповнолітньої дитини сторін - сина
ОСОБА_4, 09 р. н., з його матір»ю -
позивачем у справі - ОСОБА_1, 81 р. н.,
уродженкою с. Поворська Ковельського
району Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 365
(триста шістдесят п»ять) грн. 40 коп.
судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на доход
держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської обл.
через Ковельський міськрайсуд
Волинської обл. у слідуючому порядку:
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної
скарги, рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк