Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3226/14-ц
Провадження № 2/553/1133/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.10.2014м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у
складі:

головуючого судді: Тимчука Р.І.,

при секретарі: Коломієць А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтава цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Лізингова компанія «Автофінанс» про
визнання договору фінансового лізингу
недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс»
про визнання договору фінансового
лізингу недійсним. Просила визнати
Договір фінансового лізингу №009799 від 30
травня 2014 року укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс», в особі представника
Шуліки Марини Василівни, яка діяла на
підставі довіреності №57 від 01 лютого
2014 року і ОСОБА_2. Стягнути з Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Лізингова компанія «Автофінанс» на
користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі
27000 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та
її представник ОСОБА_5 позов підтримали
в повному обсязі та просила його
задовольнити з підстав зазначених в
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_6 позов визнали в повному обсязі
та не заперечували проти його
задоволення.

Представник відповідача ТОВ
«Лізингова компанія «Автофінанс»
Григоренко І.В. заперечувала проти
задоволення позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що не підлягає до
задоволення за наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 травня 2014 року
між ОСОБА_8, як позикодавцем, та
позичальниками ОСОБА_2, ОСОБА_1 було
укладено договір позики за умовами
якого, позичальники, з метою придбання
у спільну сумісну власність
транспортного засобу марки Рута 25,
прийняли у спільну сумісну власність
подружжя грошову суму у розмірі 30 000
грн. (а.с.16).

30 травня 2014 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Автофінанс», в особі
представника Шуліки Марини Василівни,
яка діяла на підставі довіреності №57
від 01 лютого 2014 року і ОСОБА_2, було
укладено Договір фінансового лізингу
№009799 (а.с.17-23).

Згідно із п. 1.1. Договору предметом
Лізингу по даному договору є
транспортний засіб марки Рута, модель
25. На виконання положень Договору
відповідач ОСОБА_2, сплатив на користь
ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс»
27000 грн. комісії за організацію, що
підтверджується копією квитанції №ПН
651908 від 30 травня 2014 року (а.с.27).

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2,
діючи без її згоди (іншого
співвласника), здійснив розпорядження
майном (грошима), яке було отримане
подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за
Договором позики від 27 травня 2014 року
та перебувало у спільній сумісній
власності подружжя. Позивач вважає, що
відповідно до вимог ст. ст. 61, 65 СК
України при укладенні оскаржуваного
Договору були порушені її права, а тому
просить суд визнати Договір недійсним
та застосувати наслідки недійсності
правочину, оскільки вона з ОСОБА_2 з
15.09.1999 року перебуває у зареєстрованому
шлюбі і відповідно до ст. 65 СК України
при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Позивач вважає, що
оспорюваний Договір фінансового
лізингу №009799 30 травня 2014 року виходить
за межі дрібного побутового, а тому
його необхідно визнати недійсним і
оскільки вона являється законним
співвласником 27000 грн., просить
застосувати наслідки недійсності
оспорюваного правочину та стягнути на
її користь грошову суму у розмірі 27000
грн.

Представник відповідача ТОВ
«Лізингова компанія «Автофінанс»
Григоренко І.В. заперечувала проти
задоволення позову на підставах,
викладених в письмових запереченнях
(а.с.38-41).

Позивач вказує, що відповідачі уклали
договір фінансового лізингу без її
згоди та посилається на ст. 65 СК
України. Проте, крім своїх свідчень
ОСОБА_1 не надала до суду жодного
належного та допустимого доказу на
підтвердження своїх слів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 65 СК України передбачено, що
договір укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Більше того, при вирішенні питання про
необхідність отримання згоди
(письмової, нотаріальної) іншого з
подружжя на розпорядження грошовими
коштами, якщо вони становлять спільну
сумісну власність, необхідно виходити
з правової природи правочину, що
укладається одним із подружжя. У
випадку вчинення правочинів
(договорів), в яких грошові кошти є не
предметом договору, а лише засобом
платежу, письмової згоди законом прямо
не вимагається.

Відповідно до приписів ст. 369 ЦК
України, реалізація права
розпорядження спільним майном одним із
співвласників породжує правову
презумпцію, що правочин спрямований на
розпорядження спільним майном,
вчинений за згодою усіх інших
співвласників. Відтак тягар доведення
відсутності згоди на вчинення
правочину - саме на момент укладання
договору фінансового лізингу лягає на
позивача. Натомість на підтвердження
такої згоди та на відсутності
обізнаності позивача про укладення
правочину, який був спрямований на
отримання транспортного засобу Рута -
25, а також сплатою відповідачем ОСОБА_2
значної суми коштів, жодного належного
та допустимого доказу позивачем не
надано.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити, у зв'язку з
необґрунтованістю та безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Автофінанс» про визнання
договору фінансового лізингу
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
шляхом подання до Ленінського
районного суду м. Полтави апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави Р. І. Тимчук