Справа № 359/9108/13-ц Головуючий у І
інстанції Величко В.П.Провадження №
22-ц/780/3530/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Сержанюка А.С.,

При секретарі: Лопатюк В.Ю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
з управління активами та
адмініструванню недержавних пенсійних
фондів «Фінансова компанія
«Партнер-Капітал» на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 24 лютого 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами та
адмініструванню недержавних пенсійних
фондів «Фінансова компанія
«Партнер-Капітал», Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Укрвійськбуд», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фарелл»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська мандатна
компанія» про розірвання договору
купівлі-продажу цінних паперів ,
стягнення грошових коштів та пені .

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду із зазначеним
позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між
нею та ТОВ «Компанія з управління
активами та адмініструванню
недержавних пенсійних фондів
«Фінансова компанія «Партнер-Капітал»,
ТОВ «Фарелл», ТОВ «Українська мандатна
компанія» було укладено договір
купівлі-продажу цінних паперів
№03/02-к/214-В.

За умовами п. 1.1. зазначеного вище
договору ТОВ «Компанія з управління
активами та адмініструванню
недержавних пенсійних фондів
«Фінансова компанія «Партнер-Капітал»
зобов'язується передати їй у власність,
а вона прийняти та оплатити 4 807
іменних цінних облігацій серії «В»
бездокументарної форми, вартістю 350 911
грн.

Згідно із п. 9.1. зазначеного вище
договору, сторони встановили, що
істотною умовою укладення та виконання
договору є обов'язкове укладання
покупцем з емітентом облігацій
договору бронювання цільового об'єкту
нерухомості, що підлягає у подальшому
передачі у власність покупця після
погашення пакету облігацій. Договір
бронювання цільового об'єкту
нерухомості є частиною цього договору
і підлягає виконанню разом з цим
договором у відповідності до умов
договору бронювання.

Таким чином, на виконання зазначених
вище умов договору купівлі - продажу
цінних паперів, 22 квітня 2008 року між
ОСОБА_1, ТОВ „Фарелл" та ДП Міністерства
оборони України „Укрвійськбуд" було
укладено договір бронювання цільового
об'єкту нерухомості № 242-189 за умовами
якого позивач після придбання Пакету
облігацій, отримує право на отримання
цільового об'єкту нерухомості, а саме:
квартиру загальною площею 48,07 кв.м., що
підлягає уточненню за актом
інвентаризації БТІ; за умовним номером
НОМЕР_1, на поверсі 4, кількість кімнат 1,
що буде знаходитися в об'єкті
будівництва згідно із
проектно-кошторисною документацією за
адресою: АДРЕСА_1

Для придбання Пакету облігацій, 20
травня 2008 року позивачем з
ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" було
укладено Кредитний договір, копія
якого додається та отримано кредит на
суму 55 900 доларів США, що еквівалентно 282
295 грн. на день укладення договору. З цих
коштів 838,50 доларів США, що еквівалентно
4 234,40 грн. було витрачено на оплату
комісії банку за надання кредиту, а
решту 278 060,60 грн. разом із своїми
особистими коштами на суму - 72 850,40 грн.
було цього ж дня сплачено ТОВ «Компанія
з управління активами та
адмініструванню недержавних пенсійних
фондів «Фінансова компанія
«Партнер-Капітал» за договором
купівлі-продажу цінних паперів, що
підтверджується квитанцією № 154 від 20
квітня 2008 року, і таким чином було
виконано свої збов'язання по оплаті в
повному обсязі.

У зв'язку з тим, що цільовий об'єкт
нерухомості, ще не був побудований (31
березня 2009 року), а строк погашення
облігацій закінчувався, ТОВ «Компанія
з управління активами та
адмініструванню недержавних пенсійних
фондів «Фінансова компанія
«Партнер-Капітал» змусив мене укласти
договір про внесення змін і доповнень
№ 55/к до договору бронювання цільового
об'єкту від 22 квітня 2008 року за № 242-189,
за умовами якого я протягом 5 робочих
днів з дати підписання цього договору
передаю Емітенту облігацій емітент
облігації, а Емітент передає мені у
власність майнові права на цільовий
об'єкт. Крім того в п. 2.4.2. Додаткової
угоди ТОВ «Фарелл» зобов'язався
закінчити будівництво об'єкту
будівництва та ввести його в
експлуатацію до 01 жовтня 2010 року.

Станом на 06 лютого 2013 року будівництво
Об'єкту будівництва не завершено, тому
позивач вважала, що ТОВ «Фарелл»
істотно порушив умови договору
бронювання (із змінами згідно
Додаткової угоди).

З урахуванням уточнень позивач просила
розірвати договір бронювання
цільового об'єкту нерухомості № 242-189
від 22 квітня 2008 року, розірвати договір
внесення змін і доповнень до договору
бронювання цільового об'єкту
нерухомості, стягнути з ДП МО
України «Укрвійськбуд» пеню за
порушення умов даного договору в
розмірі 361 437,73 грн.; завдані збитки у
зв"язку з істотним порушенням умов
договору в розмірі 350 911 грн., а також
стягнути з ТОВ «Компанія з управління
активами та адмініструванню
недержавних пенсійних фондів
«Фінансова компанія «Партнер-Капітал»
сплачену суму купівлі-продажу цінних
паперів.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 лютого 2014 року позовні вимоги
задоволено частково. Договір
бронювання цільового об'єкту
нерухомості № 242-189, укладений 22 квітня
2008 року між ОСОБА_1, ТОВ „Фарелл" та ДП
Міністерства оборони України
„Укрвійськбуд" - розірвано.

Стягнуто з ТОВ „Компанія з управління
активами та адмініструванню
недержавних пенсійних фондів
„Фінансова компанія „Партнер-Капітал"
на користь ОСОБА_1 у розмірі 350 911 грн.

У задоволенні позову в частині вимог
про розірвання договору про внесення
змін і доповнень до договору
бронювання цільового об'єкту та
стягнення грошових коштів у більшому
розмірі ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в
якій просила рішення суду першої
інстанції скасувати в частині відмови
у стягненні з ДП Міністерства оборони
України „Укрвійськбуд" на її користь
пені у розмірі 361 437,73 грн. та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким стягнути з ДП Міністерства
оборони України „Укрвійськбуд" на її
користь пеню за порушення умов
договору бронювання в розмірі 361 437,73
грн., в іншій частині рішення залишити
без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась
на те, що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушення норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ТОВ» Компанія з
управління активами та
адмініструванню недержавних пенсійних
фондів „Фінансова компанія
„Партнер-Капітал», посилаючись на
порушення судоми норм матеріального і
процесуального права, просив скасувати
рішення, задовольнити частково позов
ОСОБА_1, стягнути з ДП МО України
«Укрвійськбуд» збитки в сумі 350 911 грн.
штрафні санкції ( пеню) в розмірі
361 437,73 грн, та судові витрати.

Апеляційні скарги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України,
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Судом першої інстанції встановлено, що
22 квітня 2008 року позивач уклала з ТОВ
«Партнер - Капітал», ТОВ «Фарелл» та ТОВ
«Українська мандатна компанія»
договір купівлі-продажу цінних паперів
№03/02-к/214-В. (т.1 а. с. 6-8).

Згідно із п. 1.1. Договору
купівлі-продажу цінних паперів, ТОВ
«Компанія з управління активами та
адмініструванню недержавних пенсійних
фондів «Фінансова компанія
«Партнер-Капітал» зобов'язується
передати у власність ОСОБА_1, а позивач
прийняти та оплатити 4 807 іменних цінних
облігацій серії «В» бездокументарної
форми, вартістю 350 911 грн.

У відповідності до п. 1.3. Договору
купівлі-продажу цінних паперів,
відповідно до інформації при погашенні
пакету облігацій, що є предметом
договору, власник пакету облігацій має
право отримати у власність цільовий
об'єкт нерухомості, а саме:
однокімнатна квартира за адресою:
АДРЕСА_1, номер цільового об'єкта
нерухомості - НОМЕР_1, поверх - 4,
загальна площа - 48,07 кв.м ( т.1 а. с. 9-10).

Відповідно до п. 9.1. Договору
купівлі-продажу цінних паперів,
сторони встановили, що істотною умовою
виконання цього Договору є обов'язкове
укладення покупцем з Емітентом
облігацій договору бронювання
цільового об'єкту нерухомості, що
підлягає у подальшому передачі у
власність покупця після погашення
пакету облігацій, відповідно до
інформації договір бронювання є
частиною цього договору і підлягає
виконанню разом з цим договором. У
випадку неукладення, розірвання,
втрати чинності чи визнання недійсним
договору бронювання, цей договір
втрачає чинність і кожна із сторін
зобов'язується повернути другій
стороні в натурі все, що вона одержала
на момент виконання цього договору.

22 квітня 2008 року між ТОВ «Виробнича
компанія «Фарелл» з однієї сторони та
Державним підприємством Міністерства
оборони України «Укрвійськбуд» з іншої
сторони та ОСОБА_1 було укладено
договір бронювання об'єкта нерухомості
(т.1 а.с.9-10).

Відповідно до договору бронювання
об'єкта нерухомості, забудовник своїми
силами і засобами, за рахунок коштів,
залучених від випуску іменних
безпроцентних (цільових) облігацій
здійснює будівництво об'єкту
будівництва, і передає у порядку
погашення облігацій інвестору об'єкт
нерухомості, а саме: квартиру у АДРЕСА_1,
номер цільового об'єкта нерухомості -
НОМЕР_1, поверх - 4, загальна площа - 48,07
кв.м.

Відповідно до договору бронювання
об'єкта нерухомості заплановано
(орієнтовний) термін введення об'єкту
будівництва в експлуатацію, а саме: ІІ-й
квартал 2008 року. Договором бронювання
об'єкта нерухомості не передбачено
право забудовника змінювати дату
введення будівництва в експлуатацію в
односторонньому порядку.

За договором бронювання об'єкта
нерухомості, сторони погодились, що
після завершення будівництва за умови
погашення «Пакету облігацій» ОСОБА_1
має право отримати «Цільовий об'єкт
нерухомості» -квартиру.

31 березня 2009 року у договір «Про
бронювання цільового об'єкту
нерухомості» № 242-189 від 22 квітня 2008
було внесено зміни та доповнення
шляхом укладання Договору про внесення
змін і доповнень №55/к від до договору
про резервування цільового об'єкту від
22. квітня 2008 року за №242-189. Зокрема
підпунктом 2.4.2. договору
Замовник будівництва прийняв на себе
зобов'язання закінчити будівництво
об'єкту будівництва та ввести його в
експлуатацію до 01 жовтня 2010 року.
Згідно з пунктом 3.2 зазначеного
договору встановлено, що за порушення
строків виконання своїх зобов'язань
перед покупцем (Позивачем по справі)
Замовник будівництва має сплатити
покупцю пеню у розмірі 0.1% від загальної
номінальної вартості Пакету облігацій
за кожен день прострочення.( т.1 а.с. 17-18)

Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 ЦК
України договір вважається укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, при укладенні спірних
правочинів, сторони досягли
домовленості по всіх його істотних
умовах, в тому числі щодо строку їх
виконання які відповідно до умов
договорів становлять 01 жовтня 2010 року.

Однак станом на день подання ОСОБА_1
позову, Державним підприємством
Міністерства оборони України
«Укрвійськбуд» зобов'язання за
Договором «Про бронювання цільового
об'єкту нерухомості» №242-189 від 22.04.2008 та
Договором про внесення змін і
доповнень №55/к від 31 березня .2009 року до
договору про резервування цільового
об'єкту від 22.04.2008 за №242-189 не виконані,
будівництво об'єкту нерухомості -
квартира, що буде знаходитися в об'єкті
будівництва за адресою Київська обл.,
АДРЕСА_1 за умовними номером НОМЕР_1 не
закінчено, а сам об'єкт не був введений
в експлуатацію.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що відповідачем ДП МО України
«Укрвійськбуд» ( відповідач- 2) порушено
строки будівництва будинку, разом з
тим, суд не дослідив у повному обсязі
правовідносини, які існували між
сторонами, не з'ясував обов'язки сторін
цих правовідносин, не взяв до уваги
специфіку обігу та погашення цільових
облігацій, не дослідив стан виконання
укладених договорів, не встановив
наявність вини відповідача ТОВ
««Компанія з управління активами та
адмініструванню недержавних пенсійних
фондів «Фінансова компанія
«Партнер-Капітал» (відповідач-1) у
порушенні зобов'язання, що є підставою
для притягнення до відповідальності,
не дослідив стан виконання обов'язків
Відповідачами, не зазначив, яке право
позивача було порушено та не надав
належну оцінку діям ТОВ «Фарелл» та
відповідача -2 з приводу дотримання
порядку погашення цільових облігацій,
що призвело до того, що за прострочення
строків виконання умов договору з боку
відповідача 2, неналежні дії
відповідача 2, повинен нести
відповідальність Відповідач 1,
допустив розірвання договору, який вже
був припинений шляхом повного
виконання сторонами обов'язків,
визначених цим договором, не зазначив
чи повинен нести відповідальність
Відповідач 1 за порушення допущені
Відповідачем 2, не дав оцінку
необхідності застосування реституції,
застосовуючи відповідний пункт
договору.

Такі дії суду першої інстанції
призвели до неправомірного
застосування ч. 2 ст. 612. ст.
651 ЦК України (застосування норм
матеріального права, які не повинні
бути застосовані) по відношенню до
Відповідача 1, порушують норми
процесуального права, а саме: ст.ст. 213,
214, 215 ЦПК України, Постанову Пленуму ВСУ
від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», зокрема
абзац 2 п. 11.

22 квітня 2008 року між Позивачем та ТОВ
«Партнер - Капітал»( відповідач -1), ТОВ
«Фарелл»( відпвідач-3) та ТОВ
«Українська мандатна компанія»(
відповідач-4) було укладено договір
купівлі - продажу цінних паперів
№03/02-к/2іЗ-В від 22.04.2008 року.

При укладанні цього договору позивач
розраховувала на отримання у власність
4807 штук облігацій, Відповідач -1 жодним
чином не обмежував її в реалізації її
права та після повної оплати ціни
договору, здійснив видачу цінних
паперів - цільових облігацій на рахунок
позивача. Факт придбання та оплати
позивачем пакету облігацій, набуття
права власності на пакет облігацій,
тобто повного виконання договору
купівлі-продажу підтверджується
матеріалами справи.

Оскільки, переказ пакету облігацій на
користь позивача був здійснений, у
позивача відсутні підстави вимагати
розірвання зазначеного договору
купівлі-продажу. Договір
купівлі-продажу був виконаний
відповідачем шляхом переказу пакету
облігацій. Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що договір
купівлі-продажу цінних паперів був
припинений шляхом його повного
виконання сторонами.

22 квітня 2008 року між Позивачем та
Відповідачами 1, 3 був укладений Договір
про бронювання цільового об'єкту
нерухомості від 22.04.2008 року № 242-189.

Пунктом 1 договору бронювання було
встановлено предмет вказаного
договору, а саме: отримання права на
отримання позивачем у майбутньому у
власність квартири з характеристиками,
наведеними у п. 2 договору бронювання, а
саме: однокімнатної квартири площею 48.07
кв. м., на 4 поверсі, за умовним № НОМЕР_1,
яка буде знаходитись у будинку за
адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира) за
умови придбання Позивачем у власність
пакету цільових облігацій у кількості
4807 штук (далі - Пакет облігацій),
емітентом яких є відповідач 3.

Позивач, укладаючи цей договір,
розраховувала на те, що за нею буде
закріплено право на отримання у
майбутньому саме обраної нею квартири.
Зазначена умова Договору бронювання,
як і решта інших умов цього Договору
бронювання, порушеними не були. В
подальшому, через укладання Договору
№55/к, встановлено, що Договір
бронювання був припинений через
новацію зобов'язань.

31 березня 2009 року між позивачем та
відповідачами 1, 2, 3. 4 був укладений
Договір про внесення змін і доповнень
№ 55/к до Договору про резервування
цільового об'єкту від 22.04.2008 №242-189.

Цим Договором № 55/к сторони змінили
умови закріплення (бронювання) за
позивачем квартири, а також досягли
згоди щодо повної заміни старих та
встановлення нових істотних умов її
передачі позивачу у майбутньому, у
зв'язку з чим між сторонами було
укладено договір № 55/к.

Тобто, сторони змінили Договір
бронювання на Договір № 55 /к.

У відповідності до п. 1.1. договору № 55/к
сторони досягли згоди щодо отримання
позивачем у власність квартири у
майбутньому на наступних умовах:
позивач передає ТОВ « Фарелл» у
власність пакет облігацій, тобто -
здійснює переказ облігацій зі свого
рахунку у цінних паперах на рахунок у
цінних паперах відповідача 2 (здійснює
процедуру перерахування пакету
облігацій до погашення, в розумінні
проспекту емісії), а емітент( ТОВ «
Фарелл») передає позивачу у власність
майнові права на квартиру, що належать
на підставі Інвестиційного договору на
будівництво житлового будинку №
405/2005 від 29.12.2005 в обмін на цей Пакет
облігацій. договором № 55 /к було також
змінено строки добудови та введення в
експлуатацію будинку, в якому
знаходиться квартира.

Згідно ст. 604 ЦК України зобов'язання
припиняються за домовленістю сторін.

Одним з різновидів домовленості
сторін, як підставою припинення
зобов'язання є новація зобов'язання -
заміна первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами (ч. 2
ст. 604 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 653 Цивільного
Кодексу України у разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо. Договір № 55/к за своєю суттю є
договором міни, що передбачав обмін
Пакету облігацій на майнові права на
квартиру.

Про заміну зобов'язань, що існували за
договором бронювання на зобов'язання
за договором № 55/к вказує позивач у
позовній заяві. На виконання умов
договору № 55/к, позивач передав ТОВ
«Фарелл» пакет облігацій, а товариство
в обмін на пакет облігацій передав
позивачу, а позивач прийняв у власність
майнові права на квартиру, що
підтверджено актом прийому-передачі
майнових прав на цільовий об'єкт від 31
березня 2009 № 55/к та актом
прийому-передачі Пакету облігацій 2009
року.

Враховуючи вищевикладене, на день
подання позовної заяви: договір
купівлі - продажу цінних паперів
припинений шляхом повного виконання.

Договір бронювання припинений шляхом
новації зобов 'язання.

Договір № 55/к є чинним та підлягає
виконанню.

Облігації були перераховані до
погашення ТОВ « Фарелл».

Позивач с власником майнових прав на
квартиру та може вільно ними
розпоряджатися. Вартість майнових прав
повинна відповідати вартості
придбання цільових облігацій, що
складає 350 911 грн.

Заміна майнових прав на квартиру
повинна відбутися після введення
об'єкту будівництва в експлуатацію за
участі ТОВ «Фарелл» та ДП МО України
«Укрвійськбуд».

Обов'язок по будівництву об 'єкту
нерухомості покладений на відповідача
ДП МО України « Укрвійськбуд», який
прострочив виконання свого обов 'язку
та повинен нести за це
відповідальність.

Таким чином, позивач, володіючи
майновими правами на квартиру не може
їх реалізувати, а саме отримати у
власність цю квартиру, через порушення
допущені відповідачем. Тобто, позивач
має право отримати квартиру, а
відповідач ДП МО України
«Укрвійськбуд» не виконує взятого на
себе зобов»язання.

Як вбачається з матеріалів справи та
аналізу застосованого законодавства,
метою придбання цільових облігацій є
отримання нерухомості в результаті їх
погашення.

Процедура погашення цільових
облігацій умовно можна бути розділена
на етапи:

1.перерахування власником облігацій на
рахунок емітента,

2.з'явлення власника облігацій до
емітента та подання документів, що
ідентифікують власника та об'єкт
нерухомості (паспорт, код фізичної
особи за ДРФО, договір бронювання),

3.передача об'єкту нерухомості від
емітента до власника облігацій та
підписання акту приймання - передачі
об'єкту нерухомості. З цього випливає,
що емітент зобов'язаний в період
погашення: прийняти облігації на свій
рахунок, прийняти документи від
власника та, у разі дотримання всіх
процедур та зарахування визначеної
договором бронювання кількості
облігацій, передати об'єкт нерухомості.

Сторони, укладаючи договір № 55к
підтверджують, що позивач набув
достатню кількість облігацій у
власність, має право на отримання
квартири, але через закінчення строків
обігу облігацій та не завершенням
будівництва будинку, емітент облігацій
(ТОВ «Фарелл») та його поручитель (ДП МО
України «Укрвійськбуд» ) не можуть
здійснити фізично погашення облігацій,
а саме передати об'єкт нерухомості.
Тому, позивачу в рахунок погашення
облігацій були передані майнові права,
що належать Відповідачу 3 за
Інвестиційним договором № 405/2005 від
29.12.2005 року.

Суд першої інстанції жодним чином не
оцінив доказ того, що майнові права на
квартиру вже належать позивачу та не
зазначив про цей факт у своєму рішенні.

Суд першої інстанції керувався тим
доводом позивача, що будівництво
зупинене, об'єкт будівництва не
введений в експлуатацію до 01 жовтня 2010
року.

В судовому рішенні зазначено, що
«Відповідач Державне підприємство
Міністерства оборони України
«Укрвійськбуд» не закінчив
будівництво та не здав в експлуатацію
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та не передав ОСОБА_1 квартиру
№ НОМЕР_1 на четвертому поверсі. Докази
протилежного в матеріалах справи
відсутні».

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ
від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі» (абзац 2 п.
11) правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК
України). Суд повинен встановити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то зазначити, чи є залучений
у справі відповідач відповідальним за
це.

Таким чином, суд першої інстанції
повинен був встановити чи виникло у
позивача право, яке було порушено
відповідачами, встановити межі
відповідальності кожного відповідача,
визначити чи правильно обраний спосіб
захисту порушеного права.

Натомість, суд першої інстанції,
зазначає у мотивувальній частині, що
відповідач ДП МО України «
Укрвійськбуд» істотно порушив умови п.
2.4.2. Договору № 55/к - не закінчив
будівництво до 01 жовтня 2010 року. Тому
має місце істотне порушення договору
бронювання, тому відповідно до ч. 2 ст. 651
ЦК України договір бронювання
цільового об»єкту нерухомості
підлягає розірванню, і даний висновок
суду є помилковим.

Тобто, суд першої інстанції встановив,
що істотно порушений Договір
бронювання, разом з тим не взяв до
уваги, що договір бронювання фактично
замінений договором № 55 к від 31
березня 2009 року.

Як вже зазначалося, між сторонами було
укладено 3 договори. При цьому у жодному
з цих договорів не зазначено, що
розірвання договору № 55/к є підставою
для розірвання інших договорів. Крім
того, договір № 55/к запроваджував
новацію зобов'язань, чим й припиняв дію
договору бронювання, тому висновок
суду про його розірвання не
ґрунтується на вимогах закону.

Стосовно застосування ч.2 ст. 651 ЦК
України, з боку суду першої інстанції
до даних правовідносин, колегія суддів
вважає, що неправомірно застосовувати
цю статтю при розгляді даних позовних
вимог у зв»язку з вимогами чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України,
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. При укладанні
договору купівлі-продажу цінних
паперів, позивач розраховувала на
отримання у власність облігацій - вона
отримала облігації у кількості, за яку
вона сплатила грошові кошти, а саме у
повному обсязі. Укладаючи договір
бронювання - мала намір отримати право
на отримання певної квартири - позивач
реалізувала це право, що
підтверджується укладанням договору №
55/к, за яким позивач отримала майнові
права на конкретну квартиру.

Крім того, суд першої інстанції не
дослідив наявність порушень з боку
відповідача ТОВ ««Компанія з
управління активами та
адмініструванню недержавних пенсійних
фондів «Фінансова компанія
«Партнер-Капітал», наявність його вини,
не вказав, чи є він відповідальним за
порушення допущені відповідачем ТОВ
«Фарелл» та відповідачем ДП МО України
«Укрвійскбуд».

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як видно з матеріалів справи,
відповідно до п. 2.4.2 договору про
внесення змін і доповнень до договору
бронювання передбачено, що замовник
будівництва прийняв на себе
зобов»язання закінчити будівництво
об»єкта будівництва та ввести його в
експлуатацію у строк до 01 жовтня 2010
року.

Відповідно до п. 3,2 договору
передбачено, що за порушення строків
виконання своїх зобов»язань перед
покупцем замовник будівництва має
сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1 % від
загальної номінальної вартості пакету
облігації за кожен день прострочення.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов»язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов»зання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов»язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив виконання зобов»язання,
якщо він не приступив до виконання
зобов»яання або не виконав його у строк
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 624 ЦК України якщо
за порушення зобов»язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі не залежно від
відшкодування збитків.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов»язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов»язання за
кожен день прострочення ( ч.ч. 1.3 , ст. 549
ЦК України).

Станом на 01 жовтня 2010 року та на момент
звернення ОСОБА_1 до суду із позовом
будівництво об»єкту не закінчено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову про стягнення пені,
на вищевказані положення закону і
обставини справи уваги не звернув,
залишив поза увагою ту обставину, що
будівництво об»екту нерухомості у
встановлений договором строк
закінчено не було та договором про
внесення змін і доповнень до договору
бронювання передбачена сплата
замовником будівництва ДП МО України
«Укрвійськбуд» покупцеві пені в
розмірі 0,1 % від загальної номінальної
вартості пакету облігації за кожен
день прострочення у разі порушення
строків виконання зобов»язань, а
відтак рішення в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про стягнення пені.

Відповідно розрахунку , наданого
позивачем ОСОБА_1 - розмір пені складає
361 437,73 грн ( загальна вартість пакету
облігацій - 350 911 грн, 0,1 % вартості
Пакету - 350,91 грн, кількість днів
прострочення 1030 днів,

350,91х1030 = 361 437,73 грн) . В апеляційній
скарзі позивач ОСОБА_1 не ставила
питання про збільшення розміру пені ,
розрахунків на підтвердження
збільшення суми відповідно до ст. 60 ЦПК
України не надала, тому до стягнення
підлягає сума 361 437,73 грн.

Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник,
який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків доказується
кредитором. Збитки визначаються з
урахуванням ринкових цін, що існували
на день добровільного задоволення
боржником вимоги кредитора, у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
у день пред'явлення позову.

Згідно зі ст. 22 ЦК України, збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також втрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

До збитків позивача у разі розірвання
договору №55/к повинні бути віднесені
витрати на придбання пакету облігацій,
а саме 350 911 грн , які суд стягнув , разом
з тим відмовив у розірванні вказаного
договору .

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
проголосив рішення, яке не в повній
мірі відповідає обставинам справи, в
частині розірвання договору цільового
бронювання, стягненні збитків
ґрунтується на помилкових висновках,
суд не дослідив у повному обсязі
природу правовідносин, чим порушив ст.
ст. 213, 214 ЦПК України, застосував норми
права, які не повинні були застосовані,
а саме ч. 2. ст. 651 ЦК України, не взяв до
уваги права та обов'язки сторін за
договорами, при оформлені судового
рішення не дотримався вимог ст. 215 ЦПК
України.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, позов не є обґрунтованим в
частині вимог про розірвання
договору бронювання цільового об»єкту
нерухомості № 242-189 від 22 квітня 2008 року
і про стягнення збитків , у
задоволенні яких слід відмовити, разом
з тим підлягають до задоволення вимоги
про стягнення пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права; неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-316, 319 ЦПК
України, ст. ст. 526, 610, 611, 612, 624 ЦК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія з
управління активами та
адміністрування недержавних пенсійних
фондів "Фінансова компанія "Партнер
капітал" - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 лютого 2014 року в частині
задоволенні позову ОСОБА_1 про
розірвання договору бронювання
цільового об»єкту нерухомості № 242-189,
укладеного 22 квітня 2008 року між ОСОБА_1
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фарелл» та
Державним підприємством Міністерства
Оборони України «Укрвійськбуд» та
стягнення на користь ОСОБА_1 суми 350 911
грн - скасувати. Ухвалити в цій частині
нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами та
адміністрування недержавних пенсійних
фондів "Фінансова компанія "Партнер
капітал", Державного підприємства
Міністерства оборони України
"Укрвійськбуд",Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробнича компанія
Фарелл", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська мандатна
компанія" про розірвання договору про
бронювання цільового об"єкту
нерухомості та стягнення збитків -
відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
Міністерства Оборони України
«Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_1 пеню
в сумі 361 437,73 грн (триста шістдесят одну
тисячу чотириста тридцять сім грн. 73
коп).

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з Державного підприємства
Міністерства Оборони України
«Укрвійськбуд» на користь держави
судовий збір в сумі 1 827 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено протягом двадцяти
днів у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: