Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/3751/14
Головуючий у 1-й інстанції Кучеренко
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого Пільщик Л.В.

суддів Краснокутської
О.М.

Сапун О.А.

при секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 09 липня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, як законного представника
малолітніх - ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю
третіх осіб: ОСОБА_9, Орган опіки та
піклування - виконавчий комітет
Мелітопольської міської ради, про
звернення стягнення, -

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб:
ОСОБА_9, Орган опіки та піклування -
виконавчий комітет Мелітопольської
міської ради, про звернення стягнення.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що відповідно до укладеного
договору від 30.10.2007 року ОСОБА_9 отримав
кредит у розмірі 126 250 грн. 00 коп., зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 30.10.2027
року.

В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був
укладений договір іпотеки на нерухоме
майно, а саме: квартиру загальною
площею 76,30 кв.м., житловою площею 50,10
кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Обумовлена сторонами договору
іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює
202 000 грн. 00 коп.

ОСОБА_9 свої зобов'язання за
кредитним договором своєчасно та
належним чином не виконує, внаслідок
чого станом на 05.06.2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 178 683 грн. 37
коп., яка складається з: 123 096 грн. 94 коп. -
заборгованість за кредитом, 39 068 грн. 44
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 274 грн. 05 коп. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 16 243 грн. 94 коп.
- штраф (процентна складова).

У зв'язку із частковим
погашенням заборгованості за
кредитним договором, розмір
заборгованості станом на 26.06.2014 року
становить 168 351 грн. 84 коп.

Посилаючись на зазначені
обставини , позивач просив суд в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № ZPM0GI від 30
жовтня 2007 року в розмірі 168 351 грн. 84 коп.
- звернути стяг нення на квартиру за
адресою: Запо різька область АДРЕСА_1,
шляхом продажу вказано го предмету
іпотеки виселити відповідачів зі
спірної квартири зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному ор гані державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання гро
мадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поши рюється на адресу
вказаної квартири.

23 серпня 2013року ПАТ КБ
«Приватбанк» пред»явило також позов до
ОСОБА_6особисто і як законного
представника малолітніх - ОСОБА_7,
ОСОБА_8про їх виселеня із спірної
квартири.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 09 липня 2014 року позов
задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № ZPM0GI від 30
жовтня 2007 року в розмірі 168351,84 грн. -
звернуто стяг нення на квартиру
загальною площею 76,30 кв.м., яка
розташована за адресою: Запо різька
область АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказано го предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № ZPM0GI
від 30 жовтня 2007 року) ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
ОСОБА_5 ни, ОСОБА_3, ОСОБА_4 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою - покупцем з отриманням
витягу з Держав ного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
під приємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можли вістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 із квартири АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному ор гані державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання гро
мадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поши рюється на адресу
вказаної квартири.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6 особисто та як законного
представника малолітніх - ОСОБА_7,
ОСОБА_8 на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» судовий збір в
розмірі 1901 грн. 53 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просять
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
пояснення представника ПАТ КБ
«Приватбанк», перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення,яким
суд,виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин ,на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і
заперечень,підтверджених тими
доказами,які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно до вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання:

чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані ,які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

Оскаржуване рішення не у повій
мірі відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно
встановлено те,що між позивачем і
відповідачем ОСОБА_9 був укладений
кредитний договір від30.10.2007року №
ZPMOD2, за яким ОСОБА_9 отримав
кредит 126 250,00 гр. зі сплатою відсотків 15%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 30 жовтня 2027року, проте свої
зобов»язання з погашення кредиту
неналежно виконує, у зв»язку із чим
станом на 26 червня 2014року
заборгованість склала 168
351гр.84коп.,розмір якої боржником не
оспорюється.

У забезпечення виконання ОСОБА_9
зобов»язань за кредитним договором 30
жовтня 2007року відповідачі ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_4уклали з ПАТ КБ
«ПриватБанк» договір іпотеки №
ZPMOD2, за яким в іпотеку банку була
передана квартира АДРЕСА_1 і належить
їм на праві спільної часткової
власності.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про іпотеку" за рахунок
предмета іпотеки іпотеко держатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

За змістом ст.ст.12,33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов»язання, порушення
іпоткодавцем обов»язків ,встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право задовольнити свої вимоги за
основним зобов»язанням шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Оскільки наслідки невиконання
боржником своїх зобов»язань за
договором передбачені укладеними
договорами і вимогами закону і
невиконання таких обов»язків
підтверджується здобутими у справі
доказами,судова колегія вважає,що
рішення суду в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки є
законним і обгрутованим.

Правильним є також рішення суду в
частині виселення із квартири
відповідачів ОСОБА_5,ОСОБА_3,
ОСОБА_4,оскільки такі наслідки
передбачені законом і позовні вимоги
є доведеними.

Разом із тим рішення суду в частині
виселення відповідачів ОСОБА_6 та її
малолітніх дітей ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 і
ОСОБА_8,2012р. народження., є таким,що не
відповідає вимогам закону і здобутим у
справі доказам,яким суд не надав
належної оцінки.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 40 Закону
України "Про іпотеку" звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Частини 2 і 3 зазначеної статті
встановлюють певний порядок дій банку:
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України.

Згідно до роз»ясень,наданих у п43.
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012року при
розгляді позову іпотекодержателя про
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109
ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України
"Про іпотеку" виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому, суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно довідки ТОВ «Житломасив»(а.с.69) у
АДРЕСА_1 проживають крім інших осіб
ОСОБА_6,ОСОБА_7 ,2004р.
народження,ОСОБА_8,2012р. народження.

23.08.2013 року (а.с.76) ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся до суду з
позовом про виселення із спірного
житлового приміщення відповідачів
ОСОБА_6 та її малолітніх дітей ОСОБА_7
,ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_8,2012р. народження.,
проте у порушення вимог ч.ч.2,3 ст.40
Закону України "Про іпотеку" письмової
вимоги до ОСОБА_6 і її малолітніх дітей
про звільнення житлового приміщення
не направив,передчасно пред»явивши
позов про виселення без надання їм
можливості добровільно звільнити
приміщення протягом одного місяця до
звернення з позовом до суду,. Судова
колегія вважає,що вимога позивача, яка
направлена ОСОБА_6 під час розгляду
судом даного спору(а.с.173), не може
вважатись правомірною і достатньою
для задоволення позову про
виселення,оскільки є порушенням їх
прав,передбачених законом і порядку,
встановленому ч.3 ст.109 ЖК України і
ст..40 Закону України «Про іпотеку».

Доводи представника банку в
засіданні судової колегії про те,що 21
серпня 2013р. відповідачці ОСОБА_6 була
направлена вимога про виселення ,не
можуть бути взятими до уваги, оскільки
ця вимога була здійснена також у
порушення наведених вимог закону .

Крім того позивач стверджує,що на
час укладення іпотечного договору,
який був укладений без узгодження з
органом опіки та піклування
,малолітній ОСОБА_7,2004р.н., не проживав у
спірній квартирі,не набув права
користування нею,проте не надав суду
докази прощодо цих обставин і
матеріали справи не містять у собі
відомостей про не проживання
малолітнього ОСОБА_7 ,2004р.н. у спірному
житловому приміщенні на час укладення
договору іпотеки , відсутність у нього
права користування цим жилим
приміщенням, а тому немає підстав у
даній справі вважати відсутнім у
малолітнього ОСОБА_7 права
користування іпотечною квартирою на
час укладення договору іпотеки.

З огляду на вимоги ч.2ст.12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» №2623-1У від
02.06.2005р.,згідно до якої неприпустимо
зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно жилих приміщень»,ст.18 цього ж
Закону , а також з урахуванням
відсутності у позивача права вимоги
про виселення ОСОБА_6 та її малолітніх
дітей на час звернення до суду із цим
позовом ,судова колегія приходить до
висновку про те,що підстав для їх
виселення немає і у задоволенні
позовних вимог банку в цій частині
належить відмовити.

Суд першої інстанції не взяв до
уваги зазначені обставини, у порушення
вимог ст.212,213,214 ЦПК України,не надавши
доказам належної оцінки, постановив
незаконне і необґрунтоване рішення в
цій частині,яке підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову з
наведених підстав.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
не підлягає стягнею з відповідачки
ОСОБА_6 судовий збір.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 09 липня 2014 року у цій справі
в частині позовних вимог до ОСОБА_6,
малолітніх ОСОБА_7,ОСОБА_8 про
виселення,стягнення судових витрат
скасувати.

У задоволенні позову ПАТ
«КБ»Приватбанк»до ОСОБА_6, малолітніх
ОСОБА_7,ОСОБА_8 про виселення відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: