Справа № 453/1608/13
Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/5312/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.,

секретаря - Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Хмельницького університету управління
та права на рішення Сколівського
районного суду Львівської області від
12 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Хмельницького
університету управління та права,
третя особа - ОСОБА_6 про поновлення на
роботі, стягнення середнього
заробітку, компенсацію моральної
шкоди. -

в с т а н о
в и л а:

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду із
зазначеним позовом. Просили визнати
незаконним та скасувати наказ ректор
Хмельницького університету управління
та права від 27.06.2013 року № 357-к про їх
звільнення з роботи, поновити на посаді
професора кафедри державного
управління та місцевого
самоврядування, кожен із яких цю посаду
обіймав до звільнення, визнати трудові
відносини з університетом
безстроковими, стягнути кожному
середній заробіток за час їх
вимушеного прогулу і по 20000 гривень
кожному на відшкодування моральної
шкоди.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано
оскаржуваний наказ від 27.06.2013 року №
357-к «Про звільнення від роботи за
сумісництвом ОСОБА_3 та ОСОБА_5»,
поновлено позивачів на займаних
посадах з 30.06.2013 року і стягнуто на їх
користь середній заробіток по 27043,88 грн.
кожному. Стягнуто з Хмельницького
університету управління та права на
користь позивачів 3000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішення оскаржив Хмельницький
університет управління та права (далі -
ХУУП). В апеляційній скарзі,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення і
ухвалити нове про відмову у позові.
Зокрема зазначає, що суд невірно
визначив характер трудових відносин
сторін, вважаючи їх безстроковими,
неправильно встановив дату поновлення
позивачів на роботі, до того ж в цій
частині суд вийшов за межі позову.
Незаконним вважає стягнення моральної
шкоди, оскільки суд не встановив її
заподіяння індивідуально.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта ОСОБА_2 на її
підтримання, ОСОБА_3 і його
представника ОСОБА_4 на заперечення,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги колегія
суддів знаходить підстави для
часткового її задоволення з огляду на
викладені мотиви.

Висновок суду першої інстанції про те,
що між ОСОБА_3 і ХУУП, як і між ОСОБА_5 та
ХУУП було укладено трудовий договір на
невизначений строк із кожним з
позивачів є вірним, відповідає
матеріалам та ґрунтується на нормах
матеріального права.

Так, ч. 1 ст. 21 КЗПП України визначено, що
трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Із аналізу змісту заяв ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, які вони написали для прийняття
на роботу, убачається висновок про
бажання працевлаштування їх у цьому
навчальному закладі на посаді
професора кафедри державного
управління та місцевого
самоврядування кожного.

Жодних даних, із яких можна зробити
висновок про можливість укладання з
ними строкового трудового договору,
заяви не мають. Резолюції низки
посадових осіб університету,
відповідальних за прийняття на роботу
(у тому числі і працедавця), жодних
даних про необхідність чи рекомендацію
прийняти позивачів на роботу за
строковим трудовим договором, не
містять.

Як убачається із наказу № 532-к від 16.09.2009
року, до заміщення за конкурсом посади
професора кафедри державного
управління та місцевого
самоврядування ОСОБА_3 був призначений
з 17.09.2009 року на посаду виконувача
обов'язків професора цієї кафедри на
умовах сумісництва, до 30.06.2010 року.

Згідно наказу № 575-к від 17.09.2010 року до
заміщення за конкурсом посади
професора кафедри державного
управління та місцевого
самоврядування ОСОБА_5 була призначена
з 15.09.2010 року на посаду виконувача
обов'язків професора цієї кафедри на
умовах сумісництва, до 30.06.2011 року.

Підписи позивачів на даних наказах про
їх ознайомлення - відсутні.

Таким чином жодних доказів на
спростування твердження позивачів про
те, що наведені вище накази їм не
надавалися, а з ними був укладений
трудовий договір на невизначений
строку відповідач не надав.

При цьому слід зазначити, що в усіх
наступних наказах про продовження
строку дії трудового договору з ОСОБА_3
та ОСОБА_5 підписи позивачів відсутні.
Будь - яких інших доказів про доведення
їх змісту позивачам матеріали справи
не містять.

Крім цього слід зазначити, що підписи
від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на заявах
від 25.06.2012 року про продовження строку
дії трудового договору на умовах
сумісництва з 1 липня по 5червня 2012 року
виконані не ними, а іншою особою з
наслідуванням підписів позивачів.

Таким чином колегія суддів
погоджується із висновком місцевого
суду про те, що жодного доказу про
досягнення згоди між відповідачем та
позивачами про укладення трудового
договору на визначений строк матеріали
справи не містять, а відтак між ними
існували безстрокові трудові
відносини.

Із цього випливає, що підстав для
розірвання трудового договору як із
ОСОБА_3, так я з ОСОБА_5 згідно п. 2 ч.1 ст. 36
КЗПП України Хмельницький університет
управління та права не мав. Відтак суд
правомірно визнав наказ ректора
університету від 27.06.2013 року №357-к про
звільнення позивачів з роботи
незаконним, скасував його та поновив
цих працівників на займаних посадах.

У даному випадку правового значення не
має дата поновлення позивачів на
роботі: 01.07.2013 року (як вважає апелянт),
чи 30.06.201 року (як ухвалив суд) оскільки
оскаржуваний наказ від 27.06.2013 року є
скасованим, працівники мають бути
поновлені на роботі і зазначені вище
дати не породжують ніяких інших
правових наслідків (крім взаємних прав
та обов'язків, визначених трудовим
договором).

Разом із цим слід зазначити, що
ухвалюючи рішення про відшкодування
моральної шкоди місцевий суд порушив
норми матеріального права і тому
ухвалив в цій частині незаконне
рішення.

Частиною першою статті 237-1 КЗПП України
випливає, що відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Зі змісту цієї норми випливає, що
моральна шкода є такою шкодою, яка може
бути заподіяна працівникові лише
окремо, індивідуально кожному. І тому
відшкодовувати її слід кожному окремо
у розмірі, необхідному для компенсації
моральних страждань потерпілої особи.

Як зазначали кожен із позивачів окремо,
моральні страждання їх проявилися у
незаконному звільненні, пригніченні їх
морального стану, у зміні усталених
життєвих зв'язків, що проявилося у тому
числі і у раптовій необхідності пошуку
роботи в період навчального процесу.

З огляду на наявні в матеріалах справи
докази заподіяння моральної шкоди,
колегія суддів вважає достатнім розмір
компенсації позивачам суми по 1500 грн.
кожному.

Отже, в цій частині рішення слід
скасувати, ухвалити нове рішення про
часткове задоволення позову ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 і стягнути на їх користь з
відповідача наведені вище суми.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309,
ст. 317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Хмельницького
університету управління та права
задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 12 червня 2014 року
в частині відшкодування моральної
шкоди скасувати і ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Хмельницького університету
управління та права на користь ОСОБА_5
та ОСОБА_3 по 1500 грн. на відшкодування
моральної шкоди, кожному.

В решті рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :

Судді: