Справа № 481/1529/14-ц
Провадж.№ 2/481/579/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2014 р. Новобузький
районний суд Миколаївської
області

в складі: головуючого судді -
Васильченко Н.О.,

за участю: секретаря - Юхименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Сторони уклали шлюб у 1994 році, від якого
мають неповнолітню дочку ОСОБА_3,
народжену ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4,
народженого ІНФОРМАЦІЯ_2, який наразі
вже досяг повноліття.

01.08.2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про розірвання шлюбу, в якому
посилаючись на неможливість
подальшого спільного сімейного життя з
відповідачем, через різних характер,
різне ставлення до життя, невиконання
відповідачем своїх подружніх
обов'язків, в результаті чого з початку
2014 року вони стали проживати
відокремлено. Тому, вважаючи, що їх
сім'я остаточно розпалася і примирення
з відповідачем неможливе, просила
ухвалити судове рішення про розірвання
шлюбу з ОСОБА_2

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилася, надала письмову заяву про
можливість розгляду справи за її
відсутності, заявлені позовні вимоги
підтримала і просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
на виклик суду не з'явився, проте
направив на адресу суду письмову заяву
про можливість розгляду справи без
його участі, при цьому зазначив, що
насправді їх шлюбні стосунки
припинилися лише з 01.07.2014 року і з тих
причин, що він є інвалідом ІІ групи. До
липня 2014 року вони вели спільне
господарство, мали спільний бюджет, але
позивачка з наведених вище причин
покинула його та перейшла проживати до
своїх друзів. Своєї позиції до
пред'явленого позову відповідач у
своїй заяві так і не висловив,
наголошував лише на обов'язку його
дітей відвідувати його та надавати
допомогу в своєму утриманні.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходе такого висновку.

Зміст позовної заяви вказує на те, що у
зв'язку з погіршенням взаємовідносин,
подружжя з липня 2014 року остаточно
припинили сімейні та подружні
стосунки, сторони проживають
відокремлено, і з цього часу спільне
господарство не ведуть, жоден з них не
вживав заходів для примирення та
збереження сім'ї, тому наполягання
позивачки на розірванні шлюбу
базуються на неможливості подальшого
спільного життя і збереження сім'ї.

За таких обставин, у суду складається
достатня переконаність у наявності
стійкого волевиявлення подружжя,
спрямованого на припинення сімейних
стосунків, збереження шлюбу суперечило
б інтересам сторін, що згідно до ст.112 СК
України є підставою для задоволення
позову про розірвання шлюбу.

Згідно положень ч. 1. ст. 202 та ч. 1 ст. 205
Сімейного кодексу України, повнолітні
дочка, син зобов'язані утримувати
батьків, які є непрацездатними і
потребують матеріальної допомоги.
Розмір аліментів на утримання таких
батьків визначає суд за поданням
відповідного позову, відтак,
враховуючи те, що відповідачем
відповідного позову до суду не
пред'явлено, його вимоги (доводи) про
необхідність покладення на дітей
обов'язку відвідувати його та нести
допомогу в його утриманні суд залишає
поза увагою.

Керуючись ст. ст.10, 11, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, - задовольнити
повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 29 жовтня 1994 року
Баратівською сільскою радою
Миколаївської області, про що в Книзі
реєстрації шлюбів зроблено
відповідний актовий запис за № 17, -
розірвати.

За вибором позивачки ОСОБА_1, яка
змінила прізвище під час державної
реєстрації шлюбу, надалі вона
іменується шлюбним прізвищем «ОСОБА_1».

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Миколаївської області через
Новобузький районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Новобузького районного
суду

Миколаївської області
Н.О. Васильченко