Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3964 /14
Головуючий у 1-й інстанції: Панченко
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 15 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
територіальної громади м. Бердянська в
особі Бердянської міської ради
Запорізької області, про визнання
права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно ,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в
якому зазначив, що він є власником
земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1,
цільове призначення якої - будівництво
та обслуговування житлового будинку та
господарчих споруд.

На вказаній земельній ділянці ним
збудовано житловий будинок «А-II
поверховий» площею 161,6 кв.м., гараж з
побутовим приміщенням літ «Б» площею
41,5 кв.м., лазня літера «В» площею 27,7 кв.м.
які є самовільними.

Посилаючись на ст.376 ЦК України, просив
визнати за ним право власності на
самочинні будівлі, оскільки вони
споруджені на земельній ділянці, яка є
його власністю, не порушують права
інших осіб та відповідають будівельним
нормам, пожежним та санітарним нормам.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача
Шаркова-Мирошниченко Н.А. в судове
засідання не з'явилася, повідомлена
належним чином, надіслала заяву на
адресу суду, в якій не заперечувала
проти задоволення позову та просила
справу розглянути в її відсутності.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 15 серпня
2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
самочинні будівлі, а саме: житловий
двоповерховий будинок, зазначений в
технічному паспорті літ. «А
П-поверховий» загальною площею 161,6
кв.м., що складається з двох квартир, а
саме квартири № 1 загальною площею 117,5
кв.м., житловою 77,3 кв.м, допоміжної 40,2
кв.м., що включає коридор № 1=3,8 кв.м.,
кухню № 2= 9,4 кв.м., сходи № 3 =6,1 кв.м.,
кімнату № 4=32,5 кв.м., санвузол № 5 =4,3
кв.м.. з першого поверху літ. «А»; сходи
№ 6=9,5 кв.м., санвузол № 7=7,1 кв.м., кімната
№ 8 =12,4 кв.м., кімната № 9 =16,6 кв.м.,
кімната № 10 = 15,8 кв.м. з другого поверху
літ. «А», та квартири № 2 загальною
площею 118,6 кв.м., житловою 78,0 кв.м.,
допоміжною 40,6 кв.м., що включає коридор
№ 1=4,0 кв.м., санвузол № 2= 4,4 кв.м., сходи №
3=6,2 кв.м., кімнату № 4 =33,5 кв.м., кухню №
5=9,4 кв.м. з першого поверху літ «А»,
сходи № 6= 9,7 кв.м., кімнату № 7= 15,8 кв.м.,
кімнату № 8= 16,5 кв.м., кімнату № 9= 12,2
кв.м., санвузол № 10 =6,9 кв.м. з другого
поверху літ. «А», гараж з побутовим
приміщенням літ «Б» площею 41,5 кв.м.,
лазню літ. «В» площею 27,7 кв.м., що
розташовані на земельній ділянці
площею 0,0652 га по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального в або процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції, виходив з того, що
самочинні будівлі, які збудовані
позивачем на земельній ділянці, що
відведено для реконструкції,
відповідають будівельним нормам та
правилам і не порушують права третіх
осіб.

Однак з такими висновками судів
повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства й
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обґрунтованим визнається
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте вказані вимоги закону
залишилися поза увагою суду.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. При цьому така особа, згідно
вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог.

Стосовно даної справи вказані вимоги
процесуального закону належить
розуміти так, що ОСОБА_4 повинен
довести, що він за власні кошти у
передбаченому законом порядку створив
нову річ і відсутні передбачені
законом перешкоди для реєстрації за
ним права власності на цю річ, однак
відповідач порушує його право на
визнання цього майна його власністю, чи
оспорює таке право.

Згідно ст.331 ЦК України право власності
на нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інакше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору ,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Статтею 29 Закону України «Про
планування та забудову територій»
передбачено, що здійснення будівельних
робіт на об'єктах містобудування без
дозволу на виконання будівельних
робіт, який надається інспекціями ДАБК,
вважається самовільним будівництвом.

Технічний висновок Бердянської філії
державного науково-дослідницького та
проектно-вишукувального інституту
«НДІпроектреконструкція» , на який
посилався позивач і з чим погодився
суд, не може замінювати сертифікат
відповідності будівлі державним
будівельним нормам, стандартам та
правилам, який мав би надаватися у
такому випадку забудовнику , як це
передбачено чинним на той час
«Тимчасовим порядком прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
приватних житлових будинків...»,
затвердженого постановою КМУ 09.09.2009 р.
№1035.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач просив визнати за ним право
власності на самочинне будівництво.

Згідно ч.5 ст.376 ЦК України суд може
визнати за особою, яка здійснила с
самочинне будівництво, право власності
на нерухоме майно, однак лише за умови,
що це не порушує права інших осіб.

Разом з тим, питання щодо порушення
прав інших осіб судом першої інстанції
залишено без уваги, ці обставини суд не
з'ясував, хоча це істотна обставина, яка
безпосередньо впливає на наявність чи
відсутність підстав для задоволення
позову.

Як зазначалось вище, і положення ст.331 і
ч.2 ст.376 ЦК України передбачають
необхідність доведення по цій
категорії справ того факту, що особа,
яка просить визнати право власності на
новостворену річ виготовила її зі
своїх матеріалів, за власні кошти і що
здійснено у відповідності з умовам
договору чи на підставу закону, яким
регулюється порядок виготовлення
(створення) нової речі.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач збудував житловий будинок без
дотримання порядку, встановленого
законом.

Також хочеться звернути увагу на той
факт, що висновок Бердянської філії
державного науково-дослідницького та
проектно - вишукувального інституту
«НДІпроекреконструкція» не відповідає
дійсності, так п. З висновку зазначено,
що стіни будинку та гаражу виготовлені
із цегли, кримського жовтого
черепашнику , але згідно технічного
паспорту на домоволодіння зазначено що
стіни житлового будинку літ. «А» та
гаражу з побутовим приміщенням
виготовлені з інкерманського каменню.
Таким чином стає питання як групою
інструментального обстеження були
виконанні механічні випробування
цегли та виконане зондування кладки
стін.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Відповідно до ч.3 цієї статті право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Статтями 29, 30-1 Закону України «Про
планування та забудову територій»
питання правомірності забудови
територій, діяльності по будівництва,
переплануванню, реконструкції,
реставрації та капітального ремонту
житлових приміщень покладено на
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю та
їх територіальні органи.

У п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» роз'яснено, що при
розгляді справ зазначеної категорії
судам слід мати на увазі, що відповідно
до статті 26 Закону України «Про основи
містобудування» спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК,
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду
з позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

У разі пред'явлення позову про визнання
права власності на самочинно
збудований об'єкт нерухомості до
неналежного відповідача (наприклад, до
бюро технічної інвентаризації чи лише
до певної фізичної особи) суд залежно
від предмета позову та обставин справи
у порядку, передбаченому частиною
першою статті 33 ЦПК, має вирішити
питання про його заміну на належного
відповідача або із власної ініціативи
у порядку, передбаченому частиною
другою статті 35 ЦПК, залучає
відповідний державний орган чи орган
місцевого самоврядування як третю
особу, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета позову, також відповідно
до частини третьої статті 45 ЦПК залучає
до участі у справі відповідну
інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю
для надання висновків на виконання її
повноважень.

Враховуючи, що рішення про надання
земельної ділянки позивачу під вже
збудовані самовільні будівлі не
ухвалювалося, позивач не звертався до
державних установ з питанням прийняття
в експлуатацію самочинної нерухомості
та набуття права власності на неї,
тобто порушене питання не було
предметом розгляду компетентного
державного органу, рішення якого чи
його відсутність дають підстави
вважати про наявність спору про право,
уповноважений орган державної влади,
на який покладено функції щодо
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, та має
повноваження надавати дозвіл на
виконання будівельних робіт, залучений
до участі у справі не був.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції в достатньому обсязі не
визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; не звернув
уваги на наведене та дійшов
передчасного висновку про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Всупереч зазначеним вище вимогам
закону, районним судом визнано право
власності позивача на новостворене
нерухоме майно, яке не вводилось у
експлуатацію.

За таких обставин ухвалене у
справі рішення вважати обґрунтованими
немає підстав. Таке рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 15 серпня
2014 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного
змісту : «У задоволенні позову ОСОБА_4
до територіальної громади м.
Бердянська в особі Бердянської міської
ради Запорізької області, про визнання
права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно відмовити».

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте, може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

судді: