Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4577/14р.
Головуючий у 1-й інстанції Макаров
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 22
вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, спричиненої
джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої джерелом
підвищеної небезпеки. В позові
зазначали, що 14.06.2013 року водій ОСОБА_3,
керуючи на підставі довіреності
автомобілем «ЗАЗ-1103», д.н. НОМЕР_1, скоїв
наїзд на пішохода ОСОБА_6, який
ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих травм помер.
Порушене за вказаним фактом
кримінальне провадження постановою
слідчого від 28.08.2013 року було закрите, у
зв'язку із відсутністю складу злочину в
діях відповідача. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4
було спричинено матеріальну шкоду, що
складається із витрат ритуальних
послуг у сумі 14 395 грн., яку ОСОБА_3
частково відшкодував, а саме у розмірі
10 000 гри. Невідшкодована сума
матеріальної шкоди становить 4 395 грн.
Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилаючись
на обставини втрати рідної людини, на
порушення звичайного устрою життя, на
сильні страждання і переживання,
нервовий зрив, депресію, зазначають про
завдання їм моральної шкоди. Кожен із
позивачів розмір моральної шкоди
оцінює у 20 000 грн.

ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на
її користь в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди 4 395 грн., в рахунок
відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

ОСОБА_5 просив стягнути ОСОБА_3 на його
користь моральну шкоду у розмірі 20 000
грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 22
вересня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 4 395
грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, спричиненої
джерелом підвищеної небезпеки.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 10 000
грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди, спричиненої джерелом підвищеної
небезпеки. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 10 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди, спричиненої джерелом
підвищеної небезпеки.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у сумі 243 грн. 95 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволені позовних вимог відмовити.

Позивачами надані заперечення на
апеляційну скаргу, в яких вони
вважають доводи апеляційної скарги
безпідставними і просять залишити
рішення без змін.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_7, позивача
ОСОБА_4, представника позивачів
адвоката ОСОБА_8, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

14.06.2013р. водій ОСОБА_3, керуючи
автомобілем ЗАЗ-1103 реєстраційний номер
НОМЕР_1, здійснював рух по проїзній
частині вул. Південне шосе м. Запоріжжя,
яку в районі зупинки громадського
транспорту «Доменна» перетинав
пішохід ОСОБА_6 і скоїв наїзд на
останнього.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер у лікарні від
отриманих травм.

28.08.2013р. постановою слідчого СВ ЗМУ
ГУМВС України у Запорізькій області
кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 закрито у зв'язку з відсутністю
складу злочину в його діях.

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є відповідно,
дружиною та сином померлого ОСОБА_6

Загальна вартість витрат на поховання
ОСОБА_6 понесених його дружиною ОСОБА_4
склала 14395грн.

10000грн. добровільно сплачено ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4

Під час апеляційного розгляду
встановлено, що суд першої інстанції з
дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову.

Суд першої інстанції правильно
застосував ст. 1187 ЦК України, яка
визначає, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Є правильним висновок рішення суду
першої інстанції щодо покладення
законом на володільця джерела
підвищеної небезпеки
відповідальності за шкоду, яка є
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
його вини у її заподіянні. Суд
правильно вказав, що перед потерпілим
несуть однаковий обов'язок
відшкодувати завдану шкоду як винні,
так і невинні володільці об'єктів,
діяльність з якими є джерелом
підвищеної небезпеки.

Суд належним чином упевнився у
відсутності обставин, які за законом
виключають відповідальність
володільця джерела підвищеної
небезпеки, оскільки встановив
відсутність як непереборної сили так і
умислу потерпілого.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив та оцінив матеріали
кримінального провадження № 0000349,
схеми ДТП, протоколи. Зазначив, що
слідчим встановлено відсутність в діях
водія складу злочину, передбаченого ч.2
ст. 286 КК України, винесено відповідну
постанову про закриття кримінального
провадження. Було встановлено, що
причиною дорожньо-транспортної
пригоди стало порушення пішоходом
ОСОБА_6 вимог п.4.7, 4.9, 4.10, 4.14 Правил
дорожнього руху України, що
знаходиться в прямому причинному
зв'язку з подією ДТП і наслідками, у в
діях ОСОБА_3 невідповідності вимогам
Правил дорожнього руху України не
вбачається.

Суд обґрунтовано стягнув з відповідача
4 395 грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, спричиненої
джерелом підвищеної небезпеки,
встановивши доведеність та
обґрунтованість цих вимог.

В частині вирішення позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди суд
першої інстанції правильно застосував
положення ст. 1167 ЦК України, за якою
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
зокрема відшкодування моральної шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Суд першої інстанції вірно здійснив
системно-правовий аналіз положень ч. ч.
1, 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187 ЦК України та дійшов
висновку, що відсутність вини
володільця джерела підвищеної
небезпеки звільняє його від обов'язку
відшкодувати моральну шкоду лише в
тому випадку, коли шкода заподіяну
майну потерпілого, а у випадку, коли
така матеріальна шкода заподіяна
здоров'ю потерпілого, володілець
джерела підвищеної небезпеки не
звільняється від обов'язку
відшкодувати моральну шкоду, навіть
якщо ця матеріальна шкода завдана не з
його вини.

При цьому судом правильно взяті до
уваги роз'яснення п.4 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки", де
підтверджений висновок рішення суду
щодо відповідальності володільця
джерела підвищеної небезпеки та його
обов'язку відшкодувати моральну шкоду,
навіть якщо ця матеріальна шкода
завдана не з його вини.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди суд урахував суть
позовних вимог, характер дій особи, яка
спричинила шкоду, ступінь моральних
страждань кожного з позивачів, взяв до
уваги негативні наслідки загибелі
близького родича для кожного з них,
оцінив дії загиблого, який порушив ПДР.

Основна частина доводів апеляційної
скарги стосується заперечення факту
заподіяння шкоди відповідачем, як
володільцем джерела підвищеної
небезпеки.

Апелянт зазначає, що пішохід, діючи
неправомірно, завдав шкоди собі сам, а
відповідач діяв правомірно, а тому не є
завдавачем шкоди.

Крім цього, пішохід своїми
неправомірними діями завдав шкоди
водію автомобіля ОСОБА_3

Вказані доводи не мають свого
підтвердження, оскільки повністю
суперечать вищенаведеним нормам
матеріального права, роз'ясненням
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" та належним
чином встановленим судом першої
інстанції обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про
знаходження пішохода під час ДТП у
стані алкогольного сп'яніння не
впливають на вирішення питання про
правильність рішення суду першої
інстанції, оскільки не доводять ані
умислу, ані непереборної сили, що могло
б звільнити відповідача від
відшкодування шкоди, спричиненої
смертю потерпілого.

Доводи апеляційної скарги щодо
дослідження та оцінки апеляційним
судом письмових доказів у справі
(протоколу допиту потерпілої ОСОБА_4,
заяви ОСОБА_4 від 19.06.2013р., ухвали
Ленінського районного суду від 17.06.2013р.
про тимчасовий доступ до речей і
документів у кримінальному
провадженні, постанови слідчого про
закриття кримінального провадження,
протоколу огляду місця ДТП, висновку
судово-автотехнічної експертизи,
протоколу слідчого експерименту,
протоколів допиту низки свідків,
фотографій з місця ДТП, довідки
старшого інспектора відділення
оформлення ДТП) не мають правових
підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 304 ЦПК
України апеляційний суд певним чином
обмежений при розгляді справи. А саме,
він діє за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції, але з винятками і
доповненнями встановленими ЦПК. Так,
апеляційний суд досліджує ті докази,
які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Жодної з вказаних причин апелянт не
навів.

Підстав для переоцінки доказів,
належним чином досліджених та оцінених
судом першої інстанції немає.

Доводи апеляційної скарги щодо
необхідність встановлення судом
апеляційної інстанції нових обставин
не мають свого підтвердження.

Перелічені у апеляційній скарзі
обставини, які апелянт вважає новими,
були предметом дослідження у суді
першої інстанції і дістали належної
правової оцінки, що підтверджується
рішенням суду. Вказані апелянтом
обставини не є новими та такими, що
підлягають встановленню, а є
викладенням встановлених судом
обставин справи в іншій трактовці, яку
апелянт, всупереч встановленим дійсним
обставинам справи, вимагає взяти до
уваги.

Ці доводи суперечать вимогам ст. ст. 10,
60 ЦПК України, які зобов'язують
відповідача на засадах змагальності
доводити свої заперечення
переконливими, належними та
припустимими доказами. Жодного доказу
на підтвердження своїх доводів апелянт
на навів і не надав. Фактично апелянт
вимагає від суду зробити припущення
щодо наявності вказаних ним обставин,
що прямо заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, яка визначає, що доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильності оцінки судом
нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4
від 19.06.2013р. про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди у
розмірі 10000грн. та відсутності на час
складання заяви претензій до ОСОБА_3 не
знайшли свого підтвердження. Доводи
апелянта, що він не відшкодував
частково шкоду, а надав матеріальну
допомогу спростовані безпосередньо
текстом даної заяви, яка містить інший
зміст - про відшкодування шкоди (а.с.95).

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Запоріжжя від 22 вересня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: