Справа №488/3733/13-ц 04.11.2014 04.11.2014 04.11.2014
Провадження №22-ц/784/2431/14
Справа № 22-ц/784/2431/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 28 травня 2014 року за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним
кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до
укладеного 19 серпня 2006 року кредитного
договору № DNH4KP62370259 відповідач отримав
кредит у розмірі 6500 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 19 серпня 2008 року.

Як вказав позивач, у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
умов договору станом на 01 липня 2013 року
утворилась заборгованість у
загальному розмірі 89620 грн. 36 коп., яка
складається з: заборгованості за
кредитом - 6500 грн. 00 коп.; заборгованості
по процентам - 29153 грн. 69 коп.; пені - 49222
грн. 84 коп.; штрафу (фіксована частина) -
500 грн.; штрафу (процентна складова) - 4243
грн. 83 коп.

Посилаючись на викладене, позивач
просив стягнути з відповідача вказану
заборгованість.

ОСОБА_2 позов не визнав та у січні 2014
року подав зустрічну позовну заяву, в
якій просив визнати недійсним
вищевказаний кредитний договір,
посилаючись на те, що гроші від Банку не
отримував та не купував ніякого товару
на ці кредитні кошти. Крім того, просив
застосувати строк позовної давності до
заявлених ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимог.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зустрічний позов
вважав необґрунтованим та також просив
застосувати до вимог ОСОБА_2 строк
позовної давності.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 28 травня 2014 року позов
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором в сумі 40397грн.
52коп., що складається з заборгованості
за кредитом - 6500грн. 00коп.;
заборгованості по процентам - 29153грн.
69коп.; штрафу (фіксована частина) - 500
грн.; штрафу (процентна складова) -
4243грн.83коп. У задоволенні решти
позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
- відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 404 грн. 98
коп. судового збору

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на необґрунтованість
рішення суду, просив його скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» у задоволенні позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та у
встановлені договором строки.

За змістом п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Судом встановлено та підтверджуються
матеріалами справи, що 19 серпня 2006 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № DNH4KP62370259, за яким
Банк надав відповідачу кредит на
придбання телевізору у розмірі 6500 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 19 серпня
2008 року. Згідно умов укладеного
сторонами кредитного договору із суми
кредиту 5000грн. Банк зобов'язаний
перерахувати на поточний рахунок
підприємства торгівельно-сервісної
мережі ПП ОСОБА_4, а залишок суми - на
сплату комісії, передбаченої п. 2.2. Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам (а.с.4).

Відповідач не заперечував, що заява
позичальника на отримання кредиту, яка
разом із Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам і Тарифами
складає кредитний договір, підписана
ним особисто.

Згідно меморіального ордеру від 21
серпня 2006р. Банком була перехована ПП
ОСОБА_4, обумовлена кредитним договором
сума відповідно до виданих ним рахунку
та товарного чеку на телевізор (а.с. 60, 61,
64).

Вищевикладені обставини підтверджують
виконання позивачем своїх обов'язків з
надання відповідачу обумовленої
договором суми та наявності у ОСОБА_2
обов'язку з погашення цього кредиту.

Між тим, ОСОБА_2 обов'язки по погашенню
кредиту і процентів не виконував.

За таких обставин, суд дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
у ОСОБА_2 кредитної заборгованості, яка
станом на 01 липня 2013 року становить 6500
грн. 00 коп. - заборгованості за кредитом
і 29153 грн. 69 коп. - заборгованості по
процентам, що розраховані за
процентною ставкою в розмірі 6 % на
місяць від суми залишку непогашеної
заборгованості відповідно до
узгодженого сторонами у заяві на
отримання кредиту розміру процентів у
випадку порушення Позичальником
зобов'язань по погашенню кредитів.

Разом з тим, задовольняючи вимоги ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення даної
заборгованості у повному обсязі, суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на нижченаведене.

Так, відповідно до вимог ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Пунктом 5.5 Умов передбачено, що терміни
позовної давності до вимог про
стягнення кредиту, процентів за
користування ним, пені, штрафу
сторонами встановлені тривалістю в
п'ять років. Враховуючи згоду ОСОБА_2 з
Умовами, яку той висловив у власноручно
підписаній заяві на отримання кредиту,
письмова форма договору щодо
збільшення позовної давності була
сторонами додержана.

Зі змісту зазначеної заяви також
вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язався
сплачувати в строк з 10-го по 17-те
кожного місяця щомісячний платіж в
розмірі 348грн.31коп., який складається із
заборгованості за кредитом, відсотків
та інших витрат згідно Умов.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права, а за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов ,
тобто, можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватись з моменту
настання стоку погашення чергового
платежу.

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості вбачається, що
відповідач не здійснив жодного платежу
на погашення кредитної заборгованості.
У свою чергу Банк звернувся до суду з
позовом 15 липня 2013 року (а.с. 105).

Таким чином, строк позовної давності
щодо стягнення з відповідача
заборгованості по щомісячним платежам
за період з вересня 2006 року по червень
2008 року включно - Банком пропущений.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

На існування обставин, які б свідчили
про поважність пропуску Банком строку
позовної давності, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
не посилалось.

За таких підстав, враховуючи заяву
ОСОБА_2 про застосування строків
позовної давності, у задоволенні вимог
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення
заборгованості за кредитом і
процентами за період з вересня 2006 року
по червень 2008 року включно слід
відмовити в зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню
заборгованість у межах строку позовної
давності, тобто, з липня 2008 року, яка
становить: 319грн. 28коп. заборгованості
за тілом кредит та 23531грн.01коп.
заборгованості за процентами (а.с. 106-107).

Висновок суду щодо наявності підстав
для стягнення з відповідача на користь
Банку штрафу за порушення строків
сплати передбачених договором
платежів є вірним.

Разом з тим, визначаючи розмір цього
штрафу, суд не звернув належної уваги
на те, що пунктом 5.3. Умов його фіксована
частина встановлена у розмірі 250грн., а
не 500грн., а при визначенні процентної
складової штрафу не врахував строків
позовної давності.

За такого, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню штраф
в загальному розмірі 1442грн. 51коп.
(фіксована частина - 250грн. + процентна
складова - 1192грн.51коп. (319грн. 28коп. +
23531грн.01коп.) х 5%).

У зв'язку з викладеним, відповідно до п.
4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в
частині розміру заборгованості, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, підлягає зміні.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України
рішення суду в частині розміру
судового збору, що підлягає стягненню з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
також підлягає зміні: зменшенню з
404грн.98коп. до 229грн.40коп.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» про стягнення пені в
апеляційному порядку не було
оскаржено, а тому згідно положень ч.1 ст.
303 ЦПК України законність і
обґрунтованість рішення в цій частині
апеляційним судом не перевірялась.

Що стосується вирішення зустрічного
позову, то висновки суду першої
інстанції є законними й
обґрунтованими.

Так, частиною 1 ст. 215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Підставою для визнання кредитного
договору недійсним ОСОБА_2 зазначає
недодержання вимог ч.5 ст. 203 ЦК України
про те, що правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зі змісту частини.5 статті 203 ЦК України
вбачається, що необхідною умовою
правочину є єдність волі і
волевиявлення.

Згідно положень статей 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що відповідачем не
доведено, що при укладенні кредитного
договору його волевиявлення, викладене
у змісті підписаного договору, не
відповідало його наміру створити
правові наслідки, які обумовлені цим
правочином, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2

Посилання апелянта на недійсність
кредитного договору відповідно до
положень ч.5 ст.203 ЦК України не
ґрунтується на положеннях закону та
обставинах справи.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування чи зміни
рішення суду в частині вирішення
зустрічного позову ОСОБА_2

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково

Рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 28 травня 2014 року в
частині розміру заборгованості та
судового збору, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, -
змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 319грн.
28коп. заборгованості за тілом кредиту,
23531грн.01коп. заборгованості за
процентами, 1442грн. 51коп. штрафу, а
всього - 25292грн. 80коп. (двадцять п'ять
тисяч двісті дев'яносто дві гривні
вісімдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
відшкодування судового з бору в сумі
229грн.40коп. (двісті двадцять дев'ять
гривень сорок копійок).

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді