Справа № 481/426/14-ц
Провадж.№ 2/481/314/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2014 р. Новобузький
районний суд Миколаївської
області

в складі: головуючого судді -
Васильченко Н.О.,

за участю: секретарів - Юхименко
Т.М., Слюсаренко А.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представників відповідача -
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника органу опіки та
піклування Новобузької РДА - Буфалової
Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та
піклування Новобузької
райдержадміністрації Миколаївської
області, про відібрання малолітньої
дитини та визначення її місця
проживання і зустрічного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_1, про визначення місця
проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про відібрання її малолітнього
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача
ОСОБА_8 та визначити місце проживання
цієї дитини разом з нею.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачка вказала, що з березня
2004 року вона перебуває у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
Від вказаного шлюбу у них народилося
двоє дітей: дочка ОСОБА_9, 2004 року
народження. та син ОСОБА_7, 2009 року
народження. З часом їх подружнє життя
погіршилося, оскільки відповідач
зловживав алкогольними напоями, а
подекуди, навіть застосовував відносно
неї фізичне насилля. З вказаних
підстав, вона була змушена переїхати
проживати до своїх батьків в с. Веселий
Поділ Новобузького району забравши при
цьому вищевказаних дітей. На той час з
відповідачем було досягнуто усної
домовленості, що діти проживатимуть з
нею, а відповідач не матиме перешкод у
спілкуванні та прийнятті участі у
вихованні їх спільних дітей. 03.02.2014 року
відповідач в черговий раз приїхав до
неї з проханням на деякий час
відпустити дітей з ним. За її згодою
останній забрав дітей та відвіз їх в с.
Софіївка Новобузького району, щоб
останні погостювали у його батьків.
Однак, не зважаючи на досягнуту між
ними домовленість повернути дітей у
ввечері цього ж дня, відповідач привіз
у обумовлений час лише дочку ОСОБА_9,
наголосивши, що син ОСОБА_7 відтепер
проживатиме разом з ним. На її
неодноразові вимоги повернути сина
відповідач виражав категоричною
відмовою. З цього приводу вона
зверталася і до Новобузького РВ УМВС
України і до органу опіки та піклування
Новобузької РДА, на засіданні якого, що
мало місце 26.02.2014 року, винесено рішення
про визначення місця проживання дітей
біля неї, як їхньої матері, при цьому
визначено час побачення відповідача з
дітьми. Однак, ОСОБА_8 вищевказане
рішення органу опіки не виконує і
продовжує самовільно утримувати в себе
сина ОСОБА_7, що і змусило її звернутися
до суду з вказаним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві,
заявлені вимоги підтримала і просила
їх задовольнити у повному обсязі. Її
представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні наголосив, що ОСОБА_1,
психічно та фізично здорова жінка,
матеріально забезпечена при цьому
додаткову матеріальну допомогу
надають їй її батьки, зразково
здійснювала виховання та утримання
кожної з своїх дітей, що також
підтверджено висновком та рішенням
органу опіки та піклування.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні пред'явлений до нього позов
не визнав, подав зустрічний позов за
яким просив визначити місце проживання
дітей: дочки ОСОБА_9 та сина ОСОБА_7,
поряд з ним. В обґрунтування заявленого
зустрічного позову вказав, що
позивачка не спроможна самостійно
утримувати та виховувати їх спільних
дітей, оскільки страждає на психічну
хворобу, в наслідок чого з травня 2013
року вона за його зверненням проходила
лікування в Миколаївській обласній
психіатричній лікарні № 1, при цьому
діти за увесь час перебування матері на
лікуванні, знаходилися з ним. На
початку липня 2013 року вона самовільно
покинула лікувальний заклад і
повернулася додому, при цьому психічну
хворобу не вилікувала, оскільки її
неадекватна поведінка продовжувалася
проявлятися. Позивачка не працює,
проживає разом зі своїми батьками, які
також ніде не працюють, що ставить під
сумнів реальну можливість позивачки
самостійно їх утримувати. В той же час,
наголосив, що він має постійну роботу,
працює водієм, має можливість
отримувати додатковий заробіток від
перевезень власним вантажним
автомобілем. Проживає у батьківському
будинку лише вдвох з сином ОСОБА_7, при
цьому самі його батьки проживають
окремо від нього за іншою адресою,
відтак він спроможний самостійно
утримувати та виховувати їх спільних з
позивачкою дітей. Підкреслив, що з часу
проживання сина ОСОБА_7 разом з ним,
позивачка жодного разу не цікавилася
станом його здоров'я вихованням чи
утриманням, хоча він особисто її
привозив до сина, щоб та поспілкувалася
з ним, однак за його присутності вона
побула з сином лише не тривалий час і
відразу ж повернулася до своєї домівки.
За вказаних підстав, просив первісний
позов залишити без задоволення, а
пред'явлений ним зустрічний позов про
визначення місця проживання дітей
разом з ним задовольнити.

Представник органу опіки та
піклування Новобузької РДА - ОСОБА_6,
при судовому розгляді справи
підтримала висновок органу опіки щодо
доцільності проживання дітей ОСОБА_7,
2009 року народження та ОСОБА_9, 2004 року
народження, біля їх матері ОСОБА_1,
оскільки це відповідатиме інтересам
вказаних дітей.

Вислухавши доводи сторін та їх
представників, опитавши спеціаліста,
суд приходе наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
29 березня 2004 року.

Від вказаного шлюбу у них народилося
двоє дітей: дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4
та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З часом їх подружнє життя погіршилося і
сторони на початку січня 2014 року
припинили підтримувати шлюбні
стосунки та стали проживати
відокремлено, позивачка ОСОБА_1 разом з
дітьми переїхала проживати до своїх
батьків в с. Веселий Поділ Новобузького
району, а відповідач ОСОБА_8 залишився
проживати у будинку АДРЕСА_1.

03.02.2014 року відповідач за первісним
позовом ОСОБА_1 отримавши у позивачки
ОСОБА_1 дозвіл взяти дітей на
нетривалий час щоб погратися з ними до
вечора цього дня, у відведений час
повернув лише дочку ОСОБА_9, залишивши у
себе малолітнього сина ОСОБА_7. На
вимогу ОСОБА_1 повернути вказану дитину
відповідач відповідав категоричною
відмовою при цьому ображав її
нецензурною лайкою, погрожував їй
фізичною розправою, що стало наслідком
її неодноразового звернення до
правоохоронних органів, за наслідком
розгляду яких відповідні факти втім
доведені не були, про що свідчать
постанови слідчих Новобузького РВ УМВС
України в Миколаївській області від 17
та 18 лютого 2014 року про закриття
кримінального провадження у зв'язку з
відсутністю складу кримінального
правопорушення (ч. 1 ст. 129 КК України), а
також висновки про припинення розгляду
таких звернень від 16.01.2014 року, 27.01.2014
року та 10.02.2014 року.

У відповідності до ст. ст. 158, 159, 161
Сімейного кодексу України за заявою
матері, батька дитини орган опіки та
піклування визначає способи участі у
вихованні дитини та спілкуванні з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї. Рішення про це орган опіки та
піклування постановляє на підставі
вивчення умов життя батьків, їхнього
ставлення до дитини, інших обставин, що
мають істотне значення.

Якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Рішення органу опіки та піклування є
обов'язковим до виконання. Особа, яка
ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, зобов'язана
відшкодувати матеріальну та моральну
шкоду, завдану тому з батьків, хто
проживає окремо від дитини.

26 лютого 2014 року на засіданні комісії з
питань захисту прав дитини Новобузької
райдержадміністрації, яка відбувалася
за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, прийнято
рішення, за яким визнано основне місце
проживання дітей: ОСОБА_9, 2004 року
народження та ОСОБА_7, 2009 року
народження, біля їх матері - ОСОБА_1
Визначено час побачення ОСОБА_3 з
вказаними дітьми кожної суботи з 11 год.
до 11 год. з врахуванням стану здоров'я
дітей та їх бажання спілкуватися з
батьком без присутності матері та
їхати до нього в с. Софіївку
Новобузького району. При цьому
перебування дітей з батьком має бути за
попередньою домовленістю з матір'ю
дітей.

При дослідженні в судовому засіданні
акту обстеження умов проживання
ОСОБА_1, її характеристики, довідки про
її доходи встановлено, що остання
проживає зі своїми батьками у
належному їм житловому будинку площею
90 м.кв., що розташований по АДРЕСА_2.
Будинок має 5 житлових кімнат з усіма
зручностями. Діти забезпечені всім
необхідним. Дочка ОСОБА_9. навчається у
Новомиколаївській ЗОШ. ОСОБА_1 не
працює, перебуває у декретній
відпустці по догляду дитини до 6 років,
паралельно займається підсобним
господарством. До декретної відпустки
працювала помічником вихователя в
Софіївському ДНЗ, де за період з
листопада 2012 року по липень 2013 року
отримувала заробітну платню в
середньому розмірі 1071,55 грн. на місяць.
ОСОБА_1 характеризується з позитивної
сторони, працьовита та ввічлива людина,
в конфліктних відносинах ні з ким не
перебуває. Скарг на її адресу від
жителів села не надходило.

Батько малолітніх дітей ОСОБА_3, як це
видно з акту обстеження його умов
проживання від 30.04.2014 року та довідки
про його заробітну плату, наразі
проживає у будинку своєї матері по
АДРЕСА_1, разом зі своїм малолітнім
сином ОСОБА_7, 2009 року народження,
будинок складається з 3-х житлових
кімнат, які умебльовані і мають все
необхідне для нормального проживання.
В кімнатах чисто. Продуктами
харчування, одягом забезпечений. В
підсобному господарстві має 5 овець та 5
поросят. Транспортні засоби відсутні.
Працює водієм на ПП «Арго» і отримує
заробітну плату у розмірі 1218 грн. на
місяць.

Доводи відповідача за первісним
позовом та його представника з приводу
того, що позивачка ОСОБА_1 страждає на
психічну хворобу і не спроможна
адекватно виховувати їх спільних
дітей не знайшли свого підтвердження
при судовому розгляді справи.

Так, згідно довідки Миколаївської
обласної психіатричної лікарні № 1 від
23.05.2014р. № 2290, ОСОБА_1 дійсно знаходилася
на стаціонарному лікуванні вказаного
лікувального закладу з 17.03.2013 року по
05.07.2013 року з діагнозом «гострий
поліморфний психічний розлад з
симптомами шизофренії».

Однак, при допиті в судовому засіданні
в якості спеціаліста - лікаря
нарколога-психіатра Новобузької ЦРЛ
ОСОБА_12, з'ясовано, що зазначена
психічна хвороба може виникнути у
будь-якої людини внаслідок перенесення
нею гострого стресу, надмірного
хвилювання тощо, і якщо ця людина не
потраплятиме у психотравматичну
ситуацію ця хвороба самостійно
відступає на протязі трьох місяців,
втім якщо з'являються подібні чинники
цієї хвороби - така хвороба може знову
проявитися. Відносно позивачки ОСОБА_1
пояснила, що вказана хвороба, в
результаті її лікування в
психіатричній лікарні, наразі від неї
повністю відступила. На протязі
останнього року вона спостерігалася
лікарями і за цей час не було
зафіксовано жодних проявів цієї
хвороби.

За дорученням суду, вказаним
спеціалістом було проведено відносно
ОСОБА_1 психологічне тестування, за
результатами якого спеціаліст
пояснила, що жодних порушень психічних
процесів мислення, уваги, пам'яті тощо
не виявлено. Емоційний стан стабільний,
жодних спалахів агресії не
проявлялося. Наразі її психічний стан
стабільно здоровий.

Посилання відповідача, що з часу
проживання сина ОСОБА_7 у нього,
позивачка не відвідує його та не
цікавиться його життям, суд залишає
поза увагою, оскільки в матеріалах
справи мається акт, складений фахівцем
з соціальної роботи 04.03.2014 року, про те,
що при намаганні відвідати свого сина
за місцем проживання відповідача в с.
Софіївка Новобузького району, останній
був відсутній з відповідною дитиною
вдома і знаходився разом з нею в м.
Миколаєві.

Орган опіки та піклування Новобузької
РДА від 26.02.2014 року визначивши, що
ОСОБА_1 належним чином дбає про своїх
дітей: дочку ОСОБА_9, 2004 року народження
та сина ОСОБА_7, 2009 року народження, між
нею, як матір'ю, і дітьми існує тісний
психологічний зв'язок, за місцем
проживання характеризується
позитивно, надали суду висновок про
доцільність проживання вищевказаних
малолітніх дітей разом з матір'ю
ОСОБА_1, оскільки це відповідатиме
інтересам вказаних дітей.

Вирішуючи спір щодо місця проживання
ОСОБА_7, 2009 року народження суд
враховує, що малолітня дитина може бути
розлучена зі своєю матір'ю лише за
наявності виняткових обставин (принцип
7 Декларації прав дитини, проголошеною
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 р.).

Так, з матеріалів справи вбачається,
що за час проживання малолітнього з
ОСОБА_7 вона турботливо ставилась до
його виховання та утримання,
позитивно характеризується за
місцем проживання утримує домашнє
господарство. Умови проживання
відповідають санітарним та соціальним
нормам.

В той же час, суд враховує
неодноразове створювання відповідачем
за первісним позовом ОСОБА_3
конфліктних ситуацій, що стало
наслідком численних звернень
позивачки ОСОБА_1 до Новобузького РВ
УМВС України.

Таким чином, з урахуванням віку
дитини (4 роки), ставлення ОСОБА_1 до
виконання своїх батьківських
обов'язків, спроможності її як за
психічним так і фізичним станом
здоров'я піклуватися про дитину,
наявність належних умов для виховання
дитини, суд вважає доцільним, з
урахуванням інтересів малолітнього
ОСОБА_7, визначити місце проживання
цієї дитини разом з матір'ю ОСОБА_1

За таких умов позовні вимоги позивачки
ОСОБА_1 за зустрічним позовом про
відібрання вищевказаної малолітньої
дитини та визнання її місця проживання
разом з нею, як її матір'ю, знайшли своє
підтвердження при судовому розгляді
справи, а тому підлягають задоволенню.
При цьому, в силу положень ч 1 ст. 162 СК
України приймає рішення про негайне
відібрання цієї дитини і повернення її
за попереднім місцем проживання.

З задоволенням позовних вимог
позивачки ОСОБА_1, пред'явлений до неї
відповідачем ОСОБА_3 зустрічний позов
про визначення місця проживання дітей
з ним, задоволенню не підлягає.

На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_3 належить стягнути
на користь позивачки ОСОБА_1 понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати на оплату судового
збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Судовий збір у розмірі 243,60 грн.,
сплачений відповідачем ОСОБА_3 за
подання зустрічного позову, у
задоволені якого судом відмовлено,
слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 5 - 8, 10, 11, 88, 212-215, 218, 367
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа: орган опіки та піклування
Новобузької райдержадміністрації
Миколаївської області, про відібрання
малолітньої дитини та визначення її
місця проживання - задовольнити.

Відібрати малолітню дитину - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3.

Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 біля
його матері - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
витрати пов'язані зі сплатою судового
збору в сумі 243,60грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про визначення місця
проживання дітей - відмовити.

Витрати понесені ОСОБА_3 за подання
зустрічного позову віднести на його
рахунок.

Допустити негайне виконання рішення в
частині відібрання дитини і повернення
її тому, з ким вона проживала.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до
Миколаївського апеляційного суду,
відповідно до ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Новобузького районного
суду

Миколаївської області
Н.О. Васильченко