Справа № 752/8822/14-ц
Провадження № 2/752/3809/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Новак А.В. при
секретарі Чабанюк Л.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Проектувальник-2», третя особа
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Реєстраційна служба
Головного управління юстиції в місті
Києві про усунення перешкод в
оформленні спадкових прав та
скасування арешту майна,-

встановивУ

позивач звернувся до Голосіївського
районного суду м. Києва з позовом до
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Проектувальник-2», третя особа яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Реєстраційна служба
Головного управління юстиції в місті
Києві про усунення перешкод в
оформленні спадкових прав та
скасування арешту майна.

Мотивувала свої вимоги тим, що вона є
спадкоємицею квартири АДРЕСА_1.

Зазначена квартира належала її бабусі
і за час життя останньою на квартиру
було накладено арешт та оголошення
заборони на її відчуження у зв'язку з
наявним боргом по комунальним
послугам.

Як зазначає позивач, арешт на квартиру
було накладено державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в місті Києві в інтересах
стягувача - ОСББ «Проектувальник-2».

Позивачка зазначає, що вона особисто
погасила заборгованість та звернулася
до Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в місті Києві з проханням знати
арешт з квартири АДРЕСА_1, однак
отримала відповідь про те що виконавче
знищене. Позивач вважає, що її право як
спадкоємця квартири порушене
відповідачем ОСББ «Проектувальник-2», а
тому вона просить суд ухвалити рішення,
яким усунути перешкоди у оформленні її
спадкових правна нерухоме майно, що
наявне після смерті її бабусі ОСОБА_2
шляхом скасування арешту, накладеного
згідно постанови № 877/9 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження винесеної 08 грудня 2003
року на виконання виконавчого листа №
2-1321/9 виданого 05 травня 2003 року
Московським районним судом м. Києва про
стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на
користь ОСББ «Проектувальник-2»
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в місті Києві.

В судовому засіданні представник
позивача та позивачка підтримали
вимоги позовної заяви та з посиланням
на ту обставину, що право спадкоємця -
позивача по справі порушене просили
суд ухвалити рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю, при
цьому наполягаючи на тому, що за даним
позовом належним відповідачем є саме -
ОСББ «Проектувальник-2».

Відповідач - Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Проектувальник-2» в судове
засідання не з'явився, про час і місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. Надіслав до суду клопотання
слухати справу у відсутність його
представника та заяву про визнання
позову повністю.

Суд не приймаючи
визнання позову відповідачем, та
постановивши в судовому засіданні
ухвалу про відмову у прийнятті
визнання відповідачем позову на
підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України,
заслухавши позивача, представника
відповідача, дослідивши і
проаналізувавши докази, які містяться
в матеріалах справи, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень, дійшов
наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому Цивільним процесуальним
кодексом України, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Звертаючись до суду з даним позовом
позивач обґрунтовував свої вимоги з
посиланням на Книгу шосту «Спадкове
право» Цивільного кодексу України,
зазначаючи при цьому, що саме
відповідач - Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Проектувальник-2» порушує його права,
як спадкоємця, оскільки саме у його
інтересах було накладено на арешт
квартири ОСОБА_2

Обираючи спосіб захисту свого права у
формі пред'явлення вимог про зняття
арешту з майна - квартири АДРЕСА_1,
позивачем не зазначено чим саме
відповідач - ОСББ «Проектувальник-2» і
чому саме останній, порушує та/ або
оспорює його право, як власника в
розумінні здійснення права на
спадкування.

Також судом звертається увага на ту
обставину, що позивач пред'являючи
вимогу про зняття арешту не надає суду
жодного належного та допустимого
доказу на підтвердження існування
процесуального документа про
накладення такого арешту.

Ксерокопія постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 08 грудня 2003 року, на
яку посилався представник позивача,
судом до уваги не береться, оскільки не
є належним чином завіреною копією, а
питання про витребування такої копії
представником позивача перед судом не
ставилося.

Також суд не бере до уваги посилання
представника позивача на ту обставину,
що ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_2,
оскільки ним не надавалося до суду
будь-яких доказів на підтвердження
такої обставини.

Не приймаючи дане твердження до уваги,
суд також вважає, що представником
позивача не надано буд-яких фактичних
даних, на підставі яких суд міг би дійти
висновків про те, що спадкоємицею майна
померлої ОСОБА_2 у тому числі квартири
АДРЕСА_1 є позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України,
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Жодного документального підтвердження
на обґрунтування вищезазначених
обставин, представником позивача, суду
надано не було, а тому суд вважає, що
такі обґрунтування позову не знайшли
свого відображення у доказах,
досліджених судом.

Судом, перед початком розгляду справи
по суті було роз'яснено сторонам
обов'язок подання доказів до початку
розгляду справи по суті, що прямо
передбачено чинним Цивільним
процесуальним кодексом України.

В ході розгляду справи, а зокрема на
стадії дослідження матеріалів справи,
представником позивача, також не було
надано суду доказів того, що його
довіритель є спадкоємицею ОСОБА_2, на що
останній посилався в обґрунтування
факту наявності у ОСОБА_1 права вимоги
за даним позовом.

Пояснюючи суду причину відсутності
таких доказів, представник позивача
зауважив, що у разі необхідності
дослідження таких доказів судом,
останній повинен сам такі витребувати,
однак суд вважає таку причину
невиконання вимог Цивільного
процесуального кодексу України про
безпосереднє представлення доказу в
судове засідання, неповажною і бере до
уваги принцип розумності строків
розгляду справи ухваливши розглянути
справу за дослідженими безпосередньо у
судовому засіданні доказами.

Крім того, суд змушений констатувати
факт ігнорування позивачем вимог
Цивільного процесуального кодексу
України, зауважуючи, що
надання/ненадання доказів є правом, а
не обов'язком сторони, яка обґрунтовує
конкретні позовні вимоги.

Суд оцінюючи причини не надання
позивачем доказів на підтвердження
вищезазначених обставин і вважаючи їх
неповажними в той же час констатує, що
представник позивача, який діяв на
підставі довіреності є повноважним,
довіреність не містить жодних
застережень щодо вчинення окремих
процесуальних дій, щодо
подання/неподання доказів.

Покладення на суд обов'язку збирання
доказів на користь будь-якої із сторін
спору, про що заявив в судовому
засіданні представник позивача не
ґрунтується на вимогах закону та
суперечить принципу диспозитивності і
змагальності сторін.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Принцип безпосередності судового
розгляду закріплено у ст.159 ЦПК України
відповідно до якої суд під час розгляду
справи повинен безпосередньо
дослідити докази у справі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
обов'язок доказування покладаються на
сторін, які посилаються на обставини,
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Таким чином, суд вважає, що позивач не
виконуючи вимог Цивільного
процесуального кодексу України про
представлення доказів на які
посилається, реалізував своє
диспозитивне право щодо подання
доказів і участь у дослідженні таких
доказів у той спосіб, який він обрав
самостійно.

Виходячи із принципу змагальності
сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості, а тому суд вважає, що
позивачем не доведено обставин, на яких
ґрунтуються його позовні вимоги до
ОСББ «Проектувальник-2», оскільки суду
не надано належних і допустимих
доказів в обґрунтування позовних вимог
в розумінні статей 58, 59 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
Цивільного процесуального кодексу
України.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку про необхідність
відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК
України,суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Проектувальник-2», третя особа яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Реєстраційна служба
Головного управління юстиції в місті
Києві про усунення перешкод в
оформленні спадкових прав та
скасування арешту майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя
А.Новак