Номер провадження: 22-ц/785/7849/14
Головуючий у першій інстанції Буран
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Кварталової
А.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів
за договором позики, судового збору за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 14 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

09.12.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 та просила стягнути з
відповідачки на її користь 30 000,00 грн.,
суму сплаченого судового збору та
витрати на правову допомогу в розмірі 5
000,00 грн.

Позов обґрунтувала тим, що 01.10.2013 року
між нею та відповідачкою в простій
письмовій формі був укладений договір
позики, згідно з яким вона позичила
ОСОБА_3 30 000,00 грн., які остання
зобов'язалась повернути до 31.11.2013 року.

Однак, відповідачка свої зобов'язання
не виконала і відмовилась від
повернення грошей.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 14 травня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
борг за договором позики в розмірі 30
000,00 грн., судовий збір в розмірі 300,00 грн.
та витрати на правову допомогу у
розмірі 5 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на те, що рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість судового
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню в
частині стягнення витрат на правову
допомогу.

Судом 1-ої інстанції встановлені і
підтверджені матеріалами справи
наступні обставини.

01.10.2013 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2
30000,00 грн., які зобов'язалася повернути
до 31.11.2013 року.

Вказані обставини підтверджені
оригіналом розписки, оглянутої судом
1-ої інстанції, копія якої знаходиться в
матеріалах справи (а.с.6).

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2, суд 1-ої
інстанції виходив з того, що між
сторонами в простій письмовій формі
був укладений договір позики. Факт
укладення договору та передачі
позивачкою грошових коштів ОСОБА_3 в
розмірі 30 000,00 грн. підтверджено
розпискою від 01.10.2013 року. Відповідачка
вказані кошти ОСОБА_2 не повернула.

При розгляді спору по суті суд
керувався вимогами ч.2 ст.1047, ч.1 ст.1049 ЦК
України та відповідним нормами
цивільно-процесуального
законодавства.

Колегія погоджується з висновками суду
і вважає, що вони відповідають
фактичним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права.

Доводи скарги ОСОБА_3 про те, що
боргових зобов'язань між сторонами не
існувало, ніяких грошей в борг у
позивачки вона не брала, розписку
написала під погрозами ОСОБА_2, є
безпідставні і не знайшли свого
підтвердження як в суді 1-ої, так і
апеляційної інстанції.

Інших правових доводів скарга не
містить.

Що стосується рішення суду про
стягнення з ОСОБА_3 на користь 5 000,00
грн. - витрат на правову допомогу, то з
цією частиною рішення колегія
погодитись не може з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України витрати
на правову допомогу належать до
судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з правовою допомогою
адвоката або іншого фахівця в галузі
права несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
Законом.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати.

Статтею 1 Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20.12.2011
року № 4191-ІV передбачено те, що розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Вирішуючи справу у частині стягнення
витрат на правову допомогу, суд 1-ої
інстанції в порушення вимог ст.ст. 213,214
ЦПК України на зазначені положення
закону уваги не звернув, не врахував те,
що 5 000,00 грн. витрат, пов'язаних з
оплатою позивачем допомоги адвокату,
хоча й підтверджені документально, але
законодавством встановлено граничний
розмір їх компенсації, та не з'ясував
який саме розмір такої компенсації
підлягає сплаті на користь позивача.

В матеріалах справи відсутні докази
про фактичні затрати часу особою, яка
надавала правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

Також нею не представлено розрахунку
розміру компенсації витрат на правову
допомогу відповідно до вищевказаного
Закону.

По вищевикладеним мотивам, колегією не
приймається до уваги акт
прийому-передачі виконаних робіт від
20.02.2014 року за договором про надання
правової допомоги від 05.12.2013 року (а.с.53).

За таких обставин, у суду 1-ої інстанції
не було підстав стягувати з
відповідача на користь ОСОБА_2 5 000,00
грн. витрат на правову допомогу.

Виходячи з наведеного, судове рішення в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 5 000,00 грн. - витрат на правову
допомогу підлягає скасуванню.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 14 травня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в
розмірі 5000,00 грн. - скасувати.

В заяві ОСОБА_2 про стягнення 5000,00 грн.
витрат на правову допомогу з ОСОБА_3 -
відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе

А.М.Кварталова