УХВАЛА

іменем україни

29 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Черкаського обласного комунального
підприємства «Фармація» про стягнення
заробітної плати за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від

21 травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від 23 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 1 січня 2011 року по 18 лютого 2014
року вона працювала в Черкаському
обласному комунальному підприємстві
«Фармація» (далі - ЧОКП
«Фармація»), з 17 січня 2012 року - на
посаді завідувача аптечним пунктом № 1
аптеки № 111. Зазначала, що з 8 січня по 16
лютого 2013 року та з 25 травня по 18 лютого
2014 року вона виконувала обов'язки
тимчасово відсутнього працівника, а
роботодавець відмовився провести їй
доплату у розмірі 50 % його посадового
окладу, яка передбачена трудовим
законодавством та колективним
договором.

У подальшому позивачка зменшила
позовні вимоги та просила стягнути з
відповідача доплату за суміщення
посади тимчасово відсутнього
працівника у розмірі 16 725 грн 17 коп.

Рішенням Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від

21 травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 23 червня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позов у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачка не виконувала роботи, які
виходили за межі її посадових
обов'язків.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками, зазначивши також про те, що
позивачка виконувала обов'язки
тимчасово відсутнього працівника у
межах робочого часу за основною
роботою, у даному випадку не відбулось
суміщення професій (посад) як виконання
позивачкою поряд з основною роботою,
додаткової роботи за іншою професією
(посадою).

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що наказом від 11
січня 2011 року № 1-к ОСОБА_3
зарахована на посаду завідувача
аптечним пунктом № 2 аптеки №
204 ЧОКП «Фармація». Згідно наказу від 17
січня 2012 року № 6а-к її переведено на
посаду завідувача аптечним пунктом № 1
аптеки № 111 з посадовим окладом згідно
штатного розпису.

Відповідно до наказу від 11 лютого 2014
року № 57-к її було звільнено з займаної
посади 18 лютого 2014 року у зв'язку з
відмовою від продовження роботи
внаслідок зміни умов праці за п. 6 ст. 36
КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що в
період з 8 січня 2013 року по 16 лютого 2013
року та з 25 травня 2013 року по 18 лютого 2014
року, крім своїх безпосередніх
трудових обов'язків, вона виконувала
обов'язки відсутнього фармацевта.
Вказані обставини знайшли своє
підтвердження під час розгляду справи
та не заперечувались відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 зверталась зі службовими
записками до керівництва про оплату
праці при суміщенні професій (посад) і
виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника, проте їй було
відмовлено у проведенні такої доплати.

Згідно зі ст. 105 КЗпП України
працівникам, які виконують на тому ж
підприємстві, в установі, організації
поряд з своєю основною роботою,
обумовленою трудовим договором,
додаткову роботу з іншою професією
(посадою) або обов'язки тимчасово
відсутнього працівника без звільнення
від своєї основної роботи, провадиться
доплата за суміщення професій (посад)
або виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій
(посад) або виконання обов'язків
тимчасово відсутнього працівника
встановлюються на умовах, передбачених
у колективному договорі.

Пунктом п. 1.3 розділу 1 «Загальні
положення» укладеного між
адміністрацією та трудовим колективом
ЧОКП «Фармація» на 2010-2015 роки
колективного договору (далі -
колективний договір) передбачено, що
умови даного колективного договору є
обов'язковими для обох сторін і
поширюються на всіх працівників
підприємства та є обов'язковими як для
адміністрації, так і для кожного
працівника трудового колективу
підприємства.

У п. 2.2 розділу «Організація
виробництва та праці» колективного
договору в посадових інструкціях
працівників може бути передбачено
виконання одних працівників обов'язків
іншого лише у випадку його тимчасової
відсутності у зв'язку з хворобою, або з
інших поважних причин, лише за
додаткову оплату, з урахуванням
реальної можливості виконання їх та
належної фахової підготовки і
зайнятості при виконанні
безпосередніх трудових обов'язків.

Згідно з п. 5.15 розділу 5 «Нормування та
оплата праці» колективного договору,
адміністрація ЧОКП «Фармація» взяла на
себе зобов'язання проводити доплату у
розмірі 50 % посадового окладу, за
суміщення професій (посад), на час
відсутності працівника, а також за
розширення зони обслуговування або
збільшення обсягу робіт.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про колективні договори і
угоди» умови колективних договорів і
угод, укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються,
та сторін, які їх уклали.

Апеляційний суд на вказане уваги не
звернув та виходив із того, що
суміщення професій допускається за
умови, що це викликано змінами в
організації виробництва і праці та що
про ці зміни працівник був
повідомлений не пізніше ніж за два
місяці.

Також апеляційний суд виходив із того,
що позивачкою не доведено, що відбулися
зміни істотних умов праці не пов'язані
зі змінами в організації виробництва й
праці ЧОКП «Фармація». У даному
випадку, як вважав апеляційний суд, не
відбулося суміщення професій (посад) як
виконання працівником поряд із своєю
основною роботою, обумовленою трудовим
договором, додаткової роботи за іншою
професією (посадою) (у межах робочого
часу за основною роботою).

При цьому апеляційний суд не звернув
уваги на те, що позивачка звернулась до
суду з вимогою про доплату за виконання
обов'язків тимчасово відсутнього
працівника, а не за суміщення професій
(посад).

За таких обставин, апеляційний суд у
порушення ст. ст. 212-214, 303, 315
ЦПК України не перевірив доводів
апеляційної скарги позивачки щодо
виконання нею обов'язків тимчасово
відсутнього працівника, не врахував
умови колективного договору та прийшов
до передчасного висновку про
відсутність підстав для проведення
доплати за виконання обов'язків
тимчасово відсутнього працівника.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 23 червня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта