АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9978/2014
Головуючий в 1 інстанції - Колдіна О.О.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Борисової О.В., Кравець В.А.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
в інтересах ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 26 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Голосіївської районної в м.
Києві державної адміністрації, третя
особа: Комунальне підприємство
«Голосіївжитлосервіс» про зміну
договору найму та визначення порядку
користування жилим приміщенням та за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, треті особи: Комунальне
підприємство «Голосіївжитлосервіс»,
Голосіївський районний відділ
Державної міграційної служби України в
м. Києві про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивачі
звернулись у грудні 2012 року.

Зазначали, що вони зареєстровані та
проживають в квартирі АДРЕСА_1. Разом з
ними у вказаній квартирі проживають
батько та мати ОСОБА_1

Дана квартира була отримана на
підставі рішення виконкому Київської
міської ради народних депутатів №1219
від 07.09.1979 року, затвердженим
Виконавчим комітетом Київського
міськвиконкому Ради народних
депутатів України, ордер №2558 серії А
від 24.09.1979 року.

Квартира АДРЕСА_1 складається з двох
ізольованих кімнат 11,5 кв.м., в якій
проживають позивачі та 19,2 кв.м., в якій
проживають відповідачі.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
протягом тривалого часу втручаються в
їх особисте життя, здійснюють сварки,
погрожують, намагаються позбавити їх
житла, створюють умови при яких
неможливо вільно та безпечно себе
почувати та проживати в спірній
квартирі, постійно погрожують
виселенням з квартири та позбавленням
законного права проживати в квартирі, з
урахуванням уточнених позовних вимог
просили суд закріпити житлову кімнату
площею 11,5 кв.м. за ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
закріпити житлову кімнату площею 19,2
кв.м. за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, залишити в
спільному користуванні сторін кухню,
коридор ванну кімнату, розподілити
особові рахунки на оплату комунальних
послуг, зобов»язати Голосіївську
районну в м. Києві державну
адміністрацію відкрити окремі особові
рахунку по квартирі АДРЕСА_1 на оплату
комунальних послуг на ОСОБА_1 та ОСОБА_4

В лютому 2013 року відповідачі в свою
чергу звернулись до суду із зустрічним
позовом про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням на виселення на
підставі положень ст.116 ЖК України,
оскільки відповідачі за зустрічним
позовом систематично порушують
правила співжиття незважаючи на
неодноразові попередження органами
внутрішніх справ, суду про
недопустимість продовження здійснення
антигромадської поведінки під час
проживання в одному житловому
приміщенні з батьками, вчинення
насилля в сім»ї, недопустимість
порушення правил сумісного проживання.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 26 червня 2014 року у
задоволенні первісного позову
відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з квартири
АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат. В іншій частині
позовних вимого відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставлять
питання про скасування даного рішення
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Голосіївської районної
в м. Києві державної адміністрації про
зміну договору найму та визначення
порядку користування жилим
приміщенням та ухвалення в цій частині
нового рішення про задоволення
позовних вимог. А також просять
скасувати дане рішення в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про виселення
та ухвалення нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_4 на
підставі ордеру № 2558 від 24.09.1979 р., що
виданий виконавчим комітетом
Київської міської ради народних
депутатів, з сім»єю у складі трьох осіб:
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та сина ОСОБА_1

Власником особового рахунку є ОСОБА_4

Як вбачається з довідки форми № 3,
виданої КП «Голосіївжитлосервіс», в
спірній квартирі зареєстровані та
проживають ОСОБА_4 з 05.11.1979 р., ОСОБА_5 з
05.11.1979 р., ОСОБА_1 з 04.12.1986 р. та ОСОБА_3 з
17.01.2002 р.

Квартира складається з двох
ізольованих житлових кімнат площею: 11,5
кв.м. та 19,2 кв.м., має житлову площу 30,7
кв.м. та загальну площу 49,4 кв.м.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про зміну договору найму та
визначення порядку користування жилим
приміщенням суд першої інстанції
прийшов до висновку що задоволення
даного позову призведе до порушення
житлових прав сторін у справі.

Колегія судді погоджується з вказаним
висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 64 ЖК України договір
найму жилого приміщення може бути
змінено тільки за згодою наймача,
членів його сім'ї і наймодавця, за
винятком випадків, передбачених чинним
законодавством (ст. 103 ЖК України).

В силу ч. 1 ст. 104 Житлового кодексу
України, член сім'ї наймача вправі
вимагати за згодою інших членів сім'ї,
які проживають разом з ним, укладення з
ним окремого договору найму, якщо жилу
площу, що припадає на нього, може бути
виділено у вигляді приміщення, яке
відповідає вимогам ст. 63 цього кодексу.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
ВСУ «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» №2 від
12.04.1985 року, в силу ст.104 ЖК УРСР, суд
вправі задовольнити вимоги члена сім'ї
наймача про поділ жилого приміщення,
якщо жилу площу, що припадає на нього
(або з урахуванням укладеної угоди про
порядок користування жилим
приміщенням), може бути виділено у
вигляді ізольованого приміщення, яке
складається з однієї або кількох
кімнат, розмір якого не менше
встановленого для надання одній особі.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що суд вправі задовольнити вимоги
члена сім'ї наймача про поділ жилого
приміщення, якщо жилу площу, що
припадає на нього (або з урахуванням
укладеної угоди про порядок
користування жилим приміщенням), може
бути виділено у вигляді ізольованого
приміщення, яке складається з однієї
або кількох кімнат, розмір якого не
менше встановленого для надання одній
особі. При поділі жилого приміщення за
вимогою члена сім'ї наймача йому може
бути виділено ізольоване жиле
приміщення розміром меншим за жилу
площу, що припадає на нього. Однак поділ
не може бути допущений коли це призведе
до штучного погіршення житлових умов
позивача і викличе необхідність
постановки його на облік, як такого що
потребує поліпшення житлових умов.

Отже суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відмову у
задоволенні первісного позову з огляду
на те що виділивши у користування
позивачам кімнату площею 11,5 кв.м. на
кожного із них у користуванні буде
виділено житлової площі 5,75 кв.м., що є
значною меншою від встановленої ст. 47
ЖК України норми.

Обгрунтованих доводів на спростування
висновків суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні первісного
позову апеляційні скарги не містять.

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
наявності правових підстав для
задоволення зустрічного позову в
частині виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на
підставі ст. 116 ЖК України з огляду на
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР,
якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно із п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року, під час
вирішення справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
співжиття та роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час тривалої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені з
доведеними і такими що підлягають
задоволенню.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 10.11.2009 року у
справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про виселення
встановлено, що відповідачі у справі
допускали порушення правил співжиття з
позивачами в квартирі що перебуває у їх
спільному користуванні, однак з огляду
на те, що будь-яких заходів
попередження порушення ними правил
співжиття в подальшому не
застосовувались, у суду не було
підстав для задоволення заявленого
позову.

В своєму рішення суд також попередив
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про недопущення ними
порушень правил співжиття.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вжиття заходів попередження або
громадського впливу до відповідачів,
які не дали позитивних результатів
підтверджуються наявними в матеріалах
справи відповідями, висновками та
постановами Голосіївського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, що предметом
розгляду в суді першої інстанції, з
яких вбачається що відповідачам були
винесені офіційні попередження про
недопустимість вчинення насильства в
сім'ї.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Належних та допустимих доказів та
обґрунтованих доводів на спростування
висновків суд першої інстанції
апеляційні скарги ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2 не містять.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 26 червня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: