Справа № 342/359/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2155/2014
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р.М.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого-судді
Фединяка В.Д.

суддів:
Малєєва А.Ю., Девляшевського В.А.

секретаря
Мельник О.В.

з участю
представника ОСОБА_2-
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 та Публічного акціонерного
товариства «Платінум Банк» про
визнання недійсними кредитних
договорів, переведення прав та
обов'язків за кредитними договорами
та відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Городенківського районного суду від 04
вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з указаним позовом і зазначала, що
на прохання ОСОБА_4 між нею та
Публічним акціонерним товариством
«Платинум Банк» були укладені
кредитні договори від 22.05.2013 №
2676/1830СЬВРТ на суму 11800,00 грн.; від 22.05.2013
№ 2677/1830СЬВРТ на суму 11800,00 грн.; від
22.05.2013 № 2678/1830СЬВРТ на суму 1392,40 грн.
Всього на загальну суму 24992 грн.40 коп.
Вказані кошти ОСОБА_4 привласнила
передавши їй тільки 2000 грн. ОСОБА_4
дала їй розписку, яка вилучена
працівниками міліції під час
досудового розслідування, про те, що
поверне вищевказані кошти. У червні 2013
року ОСОБА_4 сплатила внесок по
кредитах, а тому не було підстав
підозрювати, що вона обманює. В липні 2013
року їй зателефонували працівники
банку та повідомили про необхідність
платити по кредитах. Позивач почала
розшукувати ОСОБА_4, однак вона зникла -
телефон не відповідав, спільні знайомі
не знали, де вона переховується.
Посилаючись на те, що вищевказані
кредитні договори, вона уклала
внаслідок обману з боку ОСОБА_4,
просила визнати недійсними кредитні
договори від 22.05.2013 № 2676/1830СЬВРТ на суму
11800,00 грн.; від 22.05.2013 № 2677/1830СЬВРТ на
суму 11800,00 грн.; від 22.05.2013 № 2678/1830СЬВРТ
на суму 1392,40 грн., укладені між нею та
Публічним акціонерним товариством
«Платинум Банк» з моменту їх укладення,
права та обов'язки позичальника за
вищевказаними кредитними договорами
перевести на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і
стягнути з останньої на її користь 5000
грн. моральної шкоди спричиненої
протиправними діями.

Рішенням Городенківського районного
суду від 04 вересня 2014 року ОСОБА_2
відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій ставиться
питання про скасування оскаржуваного
рішення з ухваленням нового про
задоволення позову, вказуючи на те,
що суд неповно з'ясував обставини
справи, дав неправильну оцінку
поданим доказам, допустив порушення
норм матеріального і процесуального
права та ухвалив незаконне рішення. На
думку апелянта, суд не врахував того,
що отримані кошти за кредитними
договорами позивачка передала ОСОБА_4,
яка зобов'язувалась погашати
заборгованість за кредитами, дала
розписку про отримання цих коштів,
тому й повинна відповідати за
кредитними зобов'язаннями.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав
доводи апеляційної скарги, просить її
задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у
розгляді справи в судове засідання
не з'явились, хоч про час і місце
розгляду справи були повідомлені у
встановленому законом порядку, що
відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не
перешкоджає розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
відповідно до ст. 303 ЦПК України
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги з
таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
спірні кредитні договори особисто
укладала позивачка, отримувала кошти
за цими договорами і підстав для
визнання спірних договорів не
встановлено.

Висновок суду відповідає вимогам
закону і матеріалам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
22 травня 2013 року строком до 03 червня 2016
року між Публічним акціонерним
товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_2
і ПрАТ»Ренесанс життя» були укладені
кредитні договори від 22.05.2013 №
2676/1830СЬВРТ на суму 11800,00 грн.; від 22.05.2013
№ 2677/1830СЬВРТ на суму 11800,00 грн.; від
22.05.2013 № 2678/1830СЬВРТ на суму 1392,40 грн.
Відповідно меморіальних ордерів
№177849508, № 178974388,№177852672, №177852669 від 22
травня 2013 року зазначені кошти
позивачкою отримані (а.с77-94).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Однією з підстав виникнення
зобов'язання є договір або інший
правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зокрема, сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 14 постанови від 30 березня 2012
року N 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" при вирішенні спорів
про визнання кредитного договору
недійсним суди мають враховувати
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, зокрема ЦК
України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055),
статті 18 - 19 Закону України "Про захист
прав споживачів". Зокрема, кредитний
договір обов'язково має укладатись у
письмовій формі (стаття 1055 ЦК України);
недодержання письмової форми тягне
його нікчемність та не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його нікчемністю. При
вирішенні справ про визнання
кредитного договору недійсним суди
повинні враховувати роз'яснення,
наведені у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року N 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними". Суди повинні
розмежовувати кредитний договір, який
є недійсним у силу закону (нікчемний)
або може бути визнаний таким у судовому
порядку (оспорюваний) з підстав,
встановлених частиною першою статті 215
ЦК України, та кредитний договір, який є
неукладеним (не відбувся), що не може
бути визнаний недійсним, зокрема, у
випадку, коли сторони в належній формі
не досягли згоди щодо хоча б з однієї
його істотної умови або зміст яких
неможливо встановити виходячи з норм
чинного законодавства (статті 536, 638, 10561
ЦК України).

Так в п. п. 8, 9 постанови від 06 листопада
2009 року N 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що
відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК України, саме на момент
вчинення правочину. У зв'язку з цим
судам необхідно правильно визначати
момент вчинення правочину (статті 205 -
210, 640 ЦК України тощо). Згідно зі статтею
217 ЦК України правочин не може бути
визнаний недійсним у цілому, якщо
закону не відповідають лише його
окремі частини й обставини справи
свідчать про те, що він був би вчинений
і без включення недійсної частини. У
цьому разі відповідно до статті 217 ЦК
України суд може визнати недійсною
частину правочину, з'ясувавши думку
сторін правочину. Якщо у недійсній
частині правочин був виконаний однією
зі сторін, суд визначає наслідки його
недійсності залежно від підстав, з яких
він визнаний недійсним.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Суд обґрунтовано відхилив доводи
позивачки в підтвердження позову, що
кредитні договори укладені між нею та
банком внаслідок обману ОСОБА_4, якій
передані кошти за цими кредитними
договорами, оскільки підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Зазначених підстав судом не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду викладених в оскаржуваному
рішенні, тому не можуть бути підставою
для скасування по суті правильного
рішення суду лише з одних формальних
міркувань.

Колегія суддів вважає оскаржуване
рішення таким, що ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Підстав для
скасування цього рішення, за доводами
апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308, 313-315 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити. Рішення
Городенківського районного суду від 04
вересня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий-суддя В.Д.Фединяк

Судді:
А.Ю.Малєєв

В.А.Девляшевський