Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/778/4233/14
Головуючий у 1-й інстанції Зарютін П.В.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого Кочеткової І.В.

суддів Воробйової І.А.,

Маловічко С.В.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - П'ята Запорізька державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту родинних відносин і визнання
права власності на частину житлового
будинку в порядку спадкування за
законом,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа -
П'ята Запорізька державна нотаріальна
контора, про встановлення факту
родинних відносин і визнання права
власності на частину житлового будинку
в порядку спадкування за законом.

В позові зазначав, що його матір'ю у
свідоцтві про народження зазначена
ОСОБА_5. У 1972-1973 pp. його мати уклала шлюб
та обрала прізвище «ОСОБА_5». За життя
ОСОБА_5 на праві приватної власності
належала ? частина житлового будинку
АДРЕСА_1. Співвласником іншої ? частини
спірного будинку є він. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 померла. Єдиними спадкоємцями
після її смерті є він та його брат
ОСОБА_3

З жовтня 1983 року він зареєстрований та
фактично мешкає у житловому будинку
АДРЕСА_1. Його мати також була
зареєстрована та проживала у
зазначеному будинку з вересня 1981 року і
по день смерті.

Після смерті матері ОСОБА_3 утримує у
себе свідоцтво про укладення шлюбу
ОСОБА_5, свідоцтво про її смерть та
правовстановлюючі документи на
належну його матері ? частину
житлового будинку, зазначаючи, що саме
він є єдиним спадкоємцем після смерті
матері.

На підставі викладеного просив суд
встановити той факт, що ОСОБА_5 є його
матір'ю та визнати за ним право
власності на ? частину вказаного
житлового будинку в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
усунення від права на спадкування.

В зустрічному позові зазначав, що що
він є рідним сином ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, не залишивши заповіту.
Після смерті матері відкрилася
спадщина у вигляді ? частини житлового
будинку АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 на
праві власності на підставі свідоцтва
про право особистої власності № 238.
Інша ж ? частина будинку належить на
праві власності ОСОБА_4 Згідно із
записом у свідоцтві про народження
ОСОБА_4 також є сином покійної і на цій
підставі претендує на частину спадщини
як спадкоємець першої черги.

Однак він не може погодитись на право
спадкування ОСОБА_4 після смерті
матері, оскільки покійна тривалий час
хворіла і потребувала стороннього
нагляду, і саме він піклувався про неї,
піклувався про стан будинку, ніс
витрати по оплаті комунальних
платежів, а починаючи з 2005 року він
постійно витрачав кошти на лікування
матері, виконував всі рекомендації
лікарів, наглядав за матір'ю. ОСОБА_4 не
цікавився здоров'ям матері, допомоги не
надавав.

Посилаючись на викладені обставини, у
зустрічному позові просив суд усунути
ОСОБА_4 від права на спадкування за
законом після смерті ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.
Встановлено факт родинних відносин між
ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_4 Визнано за
ОСОБА_4 право власності на ? частину
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
в порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовлено у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 відмовити, його зустрічні
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України
з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд правильно
виходив з того, що ОСОБА_4 на час смерті
матері проживав в одному будинку з
померлою, який належав їм обом на праві
власності по1/2 частині, а тому
відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України є
спадкоємцем спірного майна, а ОСОБА_3 не
надано доказів, які б свідчили про те,
що спадкодавець потребувала допомоги
від ОСОБА_4, останній мав можливість її
надати, проте ухилявся від обов'язку
щодо її надання.

Доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
матеріалам справи та вимогам закону є
неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.3,10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення. Для
встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
(ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому досліджені наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла спадкодавець ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про її
смерть від 02.05.2013 року.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3
від 21.05.1971 року слідує, що померла
ОСОБА_5 - це його мати.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4
його матір»ю записана «ОСОБА_5». Але
згідно свідоцтва про шлюб від 24.04.1971
року слідує, що вона до шлюбу із ОСОБА_5
носила прізвище «ОСОБА_5».

Суд першої інстанції, правильно,
керуючись ст.256 ЦПК України встановив
факт родинних відносин між ОСОБА_5 та її
сином ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина у вигляді ? частини житлового
будинку по АДРЕСА_1, яка належала
спадкодавцеві на підставі свідоцтва
№238 про право власності на житловий
будинок, виданого 16.02.1989 року
Запорізьким
міськжитлкомунуправлінням. Інша ?
частина будинку належить на праві
власності ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про право власності №237 від
16.02.1989 року (а.с.16).

Згідно даних паспорту спадкоємця
ОСОБА_4, а також даних відомостей
адресно-довідкового бюро від 26.08.2014
року він зареєстрований з 25.10.1983 року та
мешкає у спірному будинку по
теперішній час.

Доводи апеляційної скарги про те, що ?
частина будинку АДРЕСА_1, яка належала
спадкодавцю є окремою квартирою, а тому
ОСОБА_4 на час смерті матері не мешкав
разом з нею не підтверджується
матеріалами справи.

Так, згідно матеріалів справи:
технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1(а.с.8-13), свідоцтво про
власності №237(а.с.16) та №238 від 16.02.1989,
виписка з рішення про оформлення
документів на житловий будинок АДРЕСА_1
(а.с.28) кожному з власників ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 належить по 1/2 частині будинку.
Порядок користування будинком не
визначено та в натурі не виділено.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням
суду особа може бути усунена від права
на спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми,
суд при вирішенні такої справи згідно з
вимогами ст. 214 ЦПК України повинен
встановити як факт ухилення особи від
надання спадкодавцеві допомоги, так і
факт перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від
спадкування у справі повинні бути
надані належні та допустимі докази, які
б свідчили про те, що спадкодавець
потребував допомоги відповідача,
останній мав можливість її надати,
проте ухилявся від обов'язку щодо її
надання.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який її потребував,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.
Тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом
питання, чи потребував спадкодавець
допомоги від спадкоємця за умови
отримання її від інших осіб, чи мав
спадкоємець матеріальну та фізичну
змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК
України має значення сукупність
обставин: ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що ним, у відповідності до
положень ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не
надано доказів та не доведено підстав
передбачених ст. 1224 ЦК України,
відповідно до яких особу можна усунути
від права на спадкування.

Встановивши фактичні обставини справи,
дослідивши надані докази в їх
сукупності, правильно визначивши, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин справи,
застосувавши до спірних правовідносин
норму закону, яка підлягала до
застосування, суд ухвалив обґрунтоване
та законне рішення.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: