Провадження № 2/638/779/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року
м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого-судді
Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря:
Долгової К.С.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Росоловського Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду у м.Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Фідобанк» про визнання договору
іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить визнати
недійсним договір іпотеки, укладений
між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк»,
мотивуючи свої вимоги тим, що 05.10.2007
року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова
компанія «Житлобудінвест» було
укладено договір про участь у Фонді
фінансування будівництва житлового
будинку №45/1-106-2фл. Відповідно до умов
договору позивач надає ТОВ «Фінансова
компанія «Житлобудінвест» кошти в
порядку своєї пайової участі в
будівництві багатоквартирного
житлового будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, а ТОВ «Фінансова
компанія «Житлобудінвест»
зобов'язується використати зазначені
кошти для будівництва зазначеного
об'єкта будівництва і передати
позивачу по завершенню будівництва
частину об'єкта будівництва - квартиру,
описану в Інвестиційному договорі.
17.10.2007 року між позивачем та ВАТ «Ерсте
Банк» було укладено кредитний договір,
за умовами якого банк надав позивачу
цільовий кредит з метою інвестування
отриманих за кредитним договором
коштів в об'єкт нерухомого майна. З
метою забезпечення вимог за кредитним
договором між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте
Банк» було укладено договір іпотеки,
предметом якого визначено майнові
права на квартиру №106 на 21 поверсі,
загальною площею 70,43 кв.м. у будинку
АДРЕСА_1. Оскільки згідно вимог
законодавства на момент виникнення
правовідносин між сторонами майнові
права на об'єкт незавершеного
будівництва не були віднесені до
предмета іпотеки відповідно до Закону
України від 25.12.2008 року, позивач просить
визнати недійсним вказаний договір
іпотеки.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги,
просили їх задовольнити з підстав,
викладених у позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні, призначеному на 09.09.2014 року
був присутнім.

В подальшому в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомив.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.
4 ст. 169 ЦПК України, суд вирішує справу
на підставі наявних доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
його представника, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази у їх сукупності, дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК
України суд розглядає справу не інакше,
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 17.10.2007 року між
ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк»,
правонаступником якого є ПУАТ
«Фідобанк», було укладено кредитний
договір №014/3531/74/05617, за умовами якого
банк надав позивачу цільовий кредит з
метою інвестування отриманих за
кредитним договором коштів в об'єкт
нерухомого майна.

Також, 17 жовтня 2007 року з метою
забезпечення вимог за кредитним
договором між позивачем та ВАТ «Ерсте
Банк», правонаступником якого є ПУАТ
«Фідобанк», було укладено договір
іпотеки №014/3531/74/05617/1, предметом якого
визначено майнові права ОСОБА_1 на
квартиру №106 на 21 поверсі, загальною
площею 70,43 кв.м. у будинку АДРЕСА_1,
будівництво якої не завершено.

Також судом встановлено, що відповідно
до свідоцтва серії НОМЕР_2, виданого
Комінтернівським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції 15.05.2014
року, ОСОБА_1 змінила прізвище на
ОСОБА_1, про що зроблено відповідний
актовий запис №24.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, зокрема, частиною 1 вказаної статті
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства.

Згідно законодавства, правовідносини у
сфері застави нерухомості (іпотеки)
регулюються Законом України «Про
іпотеку», за яким законодавство
України про іпотеку базується на
Конституції України та складається з
ЦК України, Господарського кодексу
України, цього Закону й інших
нормативно-правових актів, а також
міжнародних договорів України; Законом
України «Про іпотечне кредитування,
операції з консолідованим іпотечним
боргом та іпотечні сертифікати», який
регулює відносини у системі іпотечного
кредитування, перетворення платежів за
іпотечними активами у виплати за
іпотечними сертифікатами із
застосуванням механізмів управління
майном, і частково Законом України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю», який
установлює обов'язковість іпотеки при
забезпеченні договорів між
забудовником і стороною, яка фінансує
будівництво.

Так, за змістом ч.ч. 1,3 ст. 575 ЦК України,
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи; правила про іпотеку
землі та інші окремі види застав
встановлюються законом.

Згідно з ч.1 ст. 576 ЦК України, предметом
застави може бути будь-яке майно
(зокрема річ, цінні папери, майнові
права), що може бути відчужене
заставодавцем і на яке може бути
звернене стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.583 ЦК України,
заставодавцем може бути власник речі
або особа, якій належить майнове право,
а також особа, якій власник речі, або
особа, якій належить майнове право,
передали річ або майнове право з правом
їх застави.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку»
від 05.06.2003 року №898-ІV (у редакції, яка
була чинною на час укладення спірного
договору) визначений вичерпний перелік
об'єктів, які могли бути предметом
іпотеки за іпотечним договором.

Так, зокрема, предметом іпотеки могли
бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна за таких умов:
нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності або на праві
господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також міг бути об'єкт
незавершеного будівництва або інше
нерухоме майно, яке стане власністю
іпотекодавця після укладення
іпотечного договору, за умови, що
іпотекодавець може документально
підтвердити право на набуття ним у
власність відповідного нерухомого
майна у майбутньому

Частина об'єкта нерухомого майна могла
бути предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості чи приєднання її до
предмета іпотеки після укладення
іпотечного договору без реєстрації
права власності на неї, як на окремий
об'єкт нерухомості.

Водночас поняття «іпотека майнових
прав» і регулювання відносин при
передачі в іпотеку майнових прав у
цьому Законі були відсутні.

Майнові права на об'єкт незавершеного
будівництва віднесені до предмета
іпотеки згідно із Законом України від
25.12.2008 року №800-VІ «Про запобігання
впливу світової фінансової кризи на
розвиток будівельної галузі та
житлового будівництва», яким були
внесені зміни до Закону України «Про
іпотеку».

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку про те, що 17 жовтня 2007
року під час укладення договору
іпотеки були порушені положення статті
5 Закону України «Про іпотеку» від
05.06.2003 року №898-ІV (у редакції, яка була
чинною на час укладення спірного
договору), оскільки майнові права на
квартиру №106 на 21 поверсі, загальною
площею 70,43 кв.м., у будинку АДРЕСА_1,
будівництво якої не завершене, не могли
бути предметом іпотеки.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити у
повному обсязі.

Визнати недійсним договір іпотеки
№014/3531/74/05617/1 від 17 жовтня 2007 року,
укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте
Банк» з дати укладення.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» (,
м.Київ, вул. Червоноармійська, буд. 10) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки
Російської Федерації Краснодарського
краю м.Кореновськ, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_2) судовий збір у
розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять)
гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Дзержинський районний суд м.Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Головуючий: суддя
Д.В.Цвірюк