АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22ц-791/3162/2014 р.
Головуючий в І інстанції:
Доповідач: Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 05 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

ГоловуючогоПолікарпової
О.М.СуддівБазіль Л.В. Прокопчук Л.П.При
секретаріМироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Іванівського районного суду
Херсонської області від 22 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа - управління
Державної міграційної служби України у
Херсонській області про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком шляхом позбавлення права
користування житлом та примусове
виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що вона є власником
житлового будинку по АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
28 травня 1992 року. Наприкінці жовтня 2013
року відповідач, який є її сином, разом
із співмешканкою, за її згодою
вселилися до будинку тимчасово, до
придбання ними власного житла. Проте до
цього часу вони житла не придбали та
продовжують жити у її будинку.
Відносини з відповідачем погіршилися
через систематичні побутові сварки,
психологічне насильство щодо неї,
висловлювання на її адресу
нецензурними та образливими словами,
погрози застосування фізичного
насильства. Крім того, відповідач
перешкоджає їй користуватися власним
майном, утримує свою свійську птицю у
її господарських спорудах.
Неодноразові звернення до
правоохоронних органів та
профілактичні бесіди дільничного
інспектора з відповідачем не вплинули
на його поведінку. 16 травня 2014 року
постановою Іванівського районного
суду Херсонської області він був
притягнутий до адміністративної
відповідальності за насильство
психологічного характеру в сім'ї.
Незважаючи на застосовані до нього
заходи адміністративного впливу,
відповідач продовжує перешкоджати їй
у здійсненні права користування та
розпорядження своїм житловим будинком,
зокрема, вона не може користуватися
своїм побутовим майном та
господарськими спорудами. Оскільки
відповідач систематично вчиняє
стосовно неї протиправні дії, які
унеможливлюють подальше проживання з
ним у одному будинку, а застосовані до
нього заходи громадського впливу
виявилися безрезультатними, просить
виселити відповідача з будинку без
надання іншого житлового приміщення,
скасувати його реєстрацію за місцем
проживання.

Відповідач позов не визнав та пояснив,
що вселився у спірний будинок зі згоди
матері в той період, коли вона там не
проживала. З її згоди побудував там
безліч господарських будівель, а потім
виїхав на інше місце проживання. У
жовтні 2013 року на пропозицію матері
повернувся до її будинку, але між ними,
а також між матір'ю та його
співмешканкою почали виникати сварки з
побутових питань. На даний час у нього
немає іншого житла, але він його шукає,
оскільки також вважає, що йому з
матір'ю важно знайти порозуміння.

Рішенням Іванівського районного суду
Херсонської області від 22 вересня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5
подала на нього апеляційну скаргу і,
посилаючись на неправильну оцінку
судом доказів по справі, просила
рішення суду скасувати і ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
відповідність оскаржуваного рішення
вимогам закону, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог, передбачених ч.1
ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку ( квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї.

Аналогічні положення містяться і у ч.1
ст. 405 ЦК України.

Підстави та порядок позбавлення членів
сім'ї власника права користування
жилими приміщеннями визначені у ст. 157
ЖК України, якою встановлено, що членів
сім'ї власника жилого будинку може бути
виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

За змістом ст. 116 ЖК України, виселення
члена сім'ї наймача (власника) будинку
та інших осіб, які проживають разом з
ним, можливо в тому випадку, коли вони
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематично
порушують правила співжиття та роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_5 є
власником житлового будинку по АДРЕСА_1
(а.с.4-5), відповідач також
зареєстрований за цією адресою, як член
її сімї (а.с.57-58). 10 грудня 2013 року ОСОБА_5
звернулася до Нижньосірогозького РВ
УМВС України з повідомленням про те, що
її син ОСОБА_6 ображав її нецензурною
лайкою. Під час перевірки за даним
фактом ОСОБА_5 пояснила, що між нею та її
сином виникла сварка, яка тривала на
підвищених тонах, ОСОБА_6 нецензурною
лайкою її не ображав, фізичну силу не
застосовував, подальша перевірка
фактів, викладених у повідомленні,
працівниками міліції була закінчена
(а.с.16-17); 10 грудня 2013 року позивачка
звернулася до Нижньосірогозького РВ
УМВС України з повідомленням про те, що
її невістка та син заподіяли їй тілесні
ушкодження. Під час перевірки було
встановлено, що між ОСОБА_5 та її
невісткою виникла сварка, під час якої
невістка нанесла їй удар рукою в
обличчя, в ході подальшої перевірки від
ОСОБА_5 надійшла заява про відмову від
приватного обвинувачення, подальша
перевірка фактів, викладених у
повідомленні, була закінчена (а.с.12-13); 18
грудня 2013 року позивачка звернулася до
Нижньосірогозького РВ УМВС України з
повідомленням про те, що її син ОСОБА_6
вчиняє вдома сварку, під час перевірки
ОСОБА_5 пояснила, що між нею та її сином
виникла сварка на підвищених тонах, а
ОСОБА_6 пояснив, що під час сварки ніхто
нікого грубою нецензурною лайкою не
ображав та фізичну силу не
застосовував, сваркf виникла через
особисті відносини, подальша перевірка
фактів, викладених у повідомленні,
працівниками міліції була закінчена
(а.с.18-19); 18 грудня 2013 року позивачка
звернулася до Нижньосірогозького РВ
УМВС України з повідомленням про те, що
співмешканка її сина спричинила їй
тілесні ушкодження. Під час перевірки
за даним фактом було встановлено, що
між ОСОБА_5, її сином ОСОБА_6 та
невісткою виникла сварка, під час якої
невістка вдарила рукою в обличчя
заявницю (а.с.14-15). Постановою судді
Іванівського районного суду
Херсонської області від 16 травня 2014
року ОСОБА_6, притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в
сім'ї психологічного характеру) та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу на користь держави в
сумі 52 грн. (а.с.11); постановою судді
Іванівського районного суду
Херсонської області від 16 травня 2014
року позивачка ОСОБА_5 також притягнута
до адміністративної відповідальності
за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства
в сім'ї психологічного характеру), на
неї накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу на користь
держави в сумі 51 грн. (а.с.56). Відповідач
характеризується з позитивного боку,
спиртними напоями не зловживає (а.с.3).

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції на підставі ст. ст.116,
157 ЖК України прийшов до правильного
висновку, що між сторонами по справі
періодично виникають побутові сварки,
мали місце факти порушення
відповідачем правил співжиття, а також
зазначив про те, що вжиті до останнього
заходи впливу дали позитивні
результати.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що судом дана неналежна оцінка
наданим позивачкою доказам на
підтвердження систематичного
порушення відповідачем правил
співжиття не підлягають задоволенню,
оскільки суд, при ухваленні рішення,
врахував як обопільну вину
відповідача та позивачки у виникненні
конфліктів, так і побутовий характер
цих конфліктів.

Крім того, під час розгляду справи в
суді апеляційної інстанції позивачка
погодилась на те, щоб взимку син
проживав у її будинку, а щодо невістки,
то питання про її виселення позивачкою
не ставилось.

За наведених обставин, колегія не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Іванівського районного суду
Херсонської області від 22 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: