Дата документу 27.08.2014 Справа № 554/5067/14-ц
Провадження № 2/554/2069/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 серпня 2014 року Октябрський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

при секретарі - Парасоцькій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного підприємства "Агенція
нерухомості "Маклер", ОСОБА_2 про захист
прав споживача, визнання окремої умови
договору недійсною, повернення
незаконно набутих коштів, застосування
наслідків нікчемних правочинів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у квітні 2014 року
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, в якому, згідно з уточненою
позовною заявою, прохав суд визнати
причину пропуску позивачем строку
позовної давності при зверненні до
суду з вказаним позовом поважною та
поновити його; визнати недійсною умову
договору про надання
інформаційно-консультаційних послуг №
2015 від 30.03.2010 року, укладеного між
ОСОБА_1 та ПП "Агенція нерухомості
"Маклер" в особі директора Мак Людмили
Вікторівни, а саме п. 5.1 розділу 5
«Відповідальність сторін», викладену в
наступній редакції: «Оплата послуг
«Виконавця» в жодному разі не
повертається»; стягнути з ПП "Агенція
нерухомості "Маклер" на користь ОСОБА_1
суму в розмірі 4 788 грн. 00 коп.; стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1: суму в
розмірі 5 586 грн. 00 коп. за нікчемним
договором № 2015 про наміри щодо
купівлі-продажу нерухомості від 30.03.2010
року; суму в розмірі 3 950 грн. 00 коп. за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
16.04.2010 року; суму в розмірі 7 900 грн. 00 коп.
за нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
11.05.2010 року.; суму в розмірі 7 900 грн. 00
коп. за нікчемним договором № 2015 про
наміри щодо купівлі-продажу
нерухомості від 13.05.2010 року; суму в
розмірі 3 950 грн. 00 коп. за нікчемним
договором № 2015 про наміри щодо
купівлі-продажу нерухомості від 25.05.2010
року.

В обґрунтування позову вказано,
що позивач, маючи намір придбати у
власність квартиру, 30.03.2010 року
звернувся до ПП "Агенція нерухомості
"Маклер" (далі Агентство) та цього ж
числа уклав Договір № 2015 про надання
інформаційно-консультаційних послуг,
після чого ОСОБА_2 запропонувала йому
об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 239 400 грн., здійснила з ним
огляд даної квартири та уклала перший
договір № 2015 про наміри щодо
купівлі-продажу нерухомості від 30.03.2010
року, за яким позивач передав їй кошти в
сумі 1 000,00 доларів США, що еквівалентно 7
980 грн. Цього ж дня, 30.03.2010 року, за
вказівкою ОСОБА_2, він підписав з
Агентством Акт здачі-приймання наданих
послуг, відповідно до якого сплатив
Агентству 4 788 грн. У подальшому позивач
ще неодноразово укладав з ОСОБА_2
договори про наміри щодо
купівлі-продажу нерухомості (від 16.04.2010
року, 11.05.2010 року, 13.05.2010 року та 25.05.2010
року), відповідно до яких передав їй
кошти на загальну суму 23 700 грн. Зі
спливом остаточного строку договір
купівлі-продажу квартири укладено не
було, гроші на вимогу позивача йому не
повернуті. Також позивачем зазначено,
що, вбачаючи в діях ОСОБА_2, яку він
вважав працівником Агентства, ознаки
кримінального правопорушення, а саме
шахрайства, звернувся до органів
внутрішніх справ. Постановою слідчого
СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області від 26.03.2013 року
кримінальне провадження, порушене
відносно ОСОБА_2 за ст. 190 ч. 1 КК України,
- закрито. Вказане і стало підставою
звернення позивача до суду з первісним
позовом до Агентства, як до особи, що
відповідає за дії своїх працівників, у
зв'язку з нечесною підприємницькою
практикою, згідно з Законом України
"Про захист прав споживачів". Оскільки в
порядку судового розгляду було
виявлено факт, що станом на спірний
період ПП "Агенція нерухомості "Маклер"
не перебувало у трудових чи інших
договірних правовідносинах з ОСОБА_2,
позивачем подано уточнену позовну
заяву, в частині стягнення з Агентства
коштів, передчасно сплачених позивачем
за договором
інформаційно-консультаційних послуг,
що не виконаний Агентством в особі
жодного свого представника, а також в
частині позовних вимог до ОСОБА_2 щодо
застосування наслідків нікчемних
правочинів.

Сторони по справі у судове
засідання не з'явилися.

Представник позивача надав до
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності, уточнені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, прохав суд
позов задовольнити.

Представник відповідача ПП
"Агенція нерухомості "Маклер" надав до
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності, проти задоволення
позовних вимог заперечував, прохав суд
відмовити в його задоволенні за
спливом строку позовної давності та за
безпідставністю. В матеріалах справи
мається заперечення на позов,
відповідно до якого зазначено, що
позовні вимоги є безпідставними та
необґрунтованими, правовідносини між
Агентством та позивачем припинилися
підписанням Акту здачі-приймання
послуг, відсутність складення
Оглядового Акту, що є невід'ємною
частиною договору послуг, не є
підставою визнання договору послуг
недійсним; підписання Оглядового Акту
є обов'язком Замовника. Також,
відповідачем заявлено про
застосуванням судом загального строку
позовної давності у три роки.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилася, надала до суду
заперечення на позов, відповідно до
якого вказувала, що дійсно укладала з
позивачем договори про наміри щодо
купівлі-продажу нерухомості (від 30.03.2010
року, 16.04.2010 року, 11.05.2010 року, 13.05.2010 року
та 25.05.2010 року) на підставі виданої
власником квартири довіреності на
представництво інтересів в суді, яку
позивач бачив і з якої міг знати про те,
вона не уповноважена на укладання
будь-яких угод з вказаною квартирою.
Також, зазначила, що відповідно до
укладених договорів отримувала від
ОСОБА_1 кошти, передані в якості
завдатку. Вказувала, що позивачем не
враховано, що разом з сумою 300 доларів
США ще повернула йому кошти в сумі 200
доларів США за укладеними угодами.
Також, зазначено, що позивачем
пропущено загальний строк позовної
давності у три роки для звернення до
суду з вказаним позовом.

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив наступне.

30.03.2010 року між ОСОБА_1 (Замовник)
та ПП "Агенція нерухомості "Маклер" в
особі директора Мак Людмили Вікторівни
(Виконавець) було укладено Договір № 2015
про надання
інформаційно-консультаційних послуг з
невизначеним строком його виконання.

Позивачем зазначено, що також не
заперечувала відповідач ОСОБА_2, що
остання, перебуваючи 30.03.2010 року в
приміщенні Агентства надала позивачу
інформацію щодо об'єкта нерухомості, а
саме квартири за адресою: АДРЕСА_1,
вартістю 239 400 грн., власником якої
представлено ОСОБА_6, та організувала
для ОСОБА_1 огляд вказаного об'єкта
нерухомості, та повідомила про
необхідність сплати Агентству кошти за
надані послуги.

30.03.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
укладений договір № 2015 про наміри щодо
купівлі-продажу, згідно з п. 4.1 якого,
позивач передав, а ОСОБА_2 отримала
кошти в сумі 1 000,00 доларів США, що
еквівалентно 7 980 грн. в якості завдатку.
При цьому, відповідно до умов вказаного
договору, ОСОБА_2 виступала як
"Продавець", діючи на підставі
довіреності, виданої ОСОБА_6 (власником
квартири). За вказаною довіреність
ОСОБА_2 уповноважена на представництво
інтересів ОСОБА_6 в суді, однак не була
уповноважена на укладення будь-яких
угод щодо зазначеної квартири від
імені власника.

02.04.2010 року між ПП "Агенція
нерухомості "Маклер" в особі директора
Мак Людмили Вікторівни (Виконавець) та
ОСОБА_1 (Замовник) підписано Акт
здачі-приймання наданих послуг за
Договором № 2015 від 30.03.2010 року про
надання інформаційно-консультаційних
послуг, відповідно до якого ОСОБА_1
сплатив Агентству загальну вартість
послуг в сумі 4 788 грн. (2% від вартості
об'єкта нерухомості - 239 400 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 2 Договору № 2015
про надання
інформаційно-консультаційних послуг
Агентство зобов'язувалося: здійснити
для "Замовника" пошук необхідного
об'єкту нерухомості; надати інформацію
про наявність, орієнтовану ціну,
технічні характеристики об'єкту
нерухомості, що цікавить "Замовника";
організувати для "Замовника" перегляд
об'єкту нерухомості; консультувати
"Замовника" з підготовки необхідного
пакету документів для нотаріального
оформлення договору купівлі-продажу
нерухомості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 902 ЦК України
виконавець повинен надати послугу
особисто, а також має право покласти
виконання договору про надання послуг
на іншу особу, залишаючись
відповідальним в повному обсязі перед
замовником за порушення договору.

Згідно зі Статутом ПП «Агенція
нерухомості «Маклер» (п. п. 8.4, 8.5)
підприємство здійснює свою діяльність
через представників трудового
колективу, що працюють на основі
трудового договору (контракту).

Як встановлено судом, станом на
спірний період ПП «Агенція нерухомості
«Маклер» не перебувало у трудових чи
інших договірних правовідносинах з
ОСОБА_2

З наявних у справі доказів судом
встановлено, що (після всіх спірних
правовідносин) ОСОБА_2 наказом від
02.08.2010 року № 10 прийнята на роботу в ПП
«Агенція нерухомості «Маклер» на
посаду менеджера у сфері операцій з
нерухомістю та наказом від 26.05.2014 року
звільнена від займаної посади.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що також не заперечується сторонами по
справі, ОСОБА_2 під час надання позивачу
послуг не діяла від імені Агентства та
на виконання Договору №2015, укладеного
між Агентством та ОСОБА_1 щодо надання
інформаційно-консультаційних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

ПП «Агенція нерухомості «Маклер»
не надало жодного доказу того, які саме
послуги воно в особі свого будь-якого
представника надало, який об'єкт
нерухомості запропонувало позивачу,
огляд якого об'єкту нерухомості
організувало для Замовника, відповідно
до умов договору.

Також, судом встановлено, що між
сторонами, як того вимагає п. 3.4
Договору про надання
інформаційно-консультаційних послуг,
не було складено та підписано
Оглядового Акту, який повинен складати
невід'ємну частину Договору про
надання інформаційно-консультаційних
послуг. За умовами Договору в
Оглядовому Акті при остаточному виборі
об'єкту нерухомості, запропонованого
Виконавцем, Замовник повинен
розписатися за свій вибір.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що Договір про надання
інформаційно-консультаційних послуг
не було виконано Замовником, а
підписання Акту здачі-приймання
послуг, та сплата Замовником коштів,
відбулися передчасно. Умовами Договору
про надання
інформаційно-консультаційних послуг
не передбачено передплати.

Також судом встановлено, що згідно з п.
5.1 розділу 5 «Відповідальність сторін»
Договору про надання
інформаційно-консультаційних послуг
передбачено, що оплата послуг
Виконавця в жодному разі не
повертається.

Позивач прохав суд визнати вказану
умову недійсною відповідно до ч. 1 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Згідно з цією статтею виконавець не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Згідно з ч. 3 п. 2 ст. 18 вказаного закону
несправедливою є, зокрема умова
договору про виключення або обмеження
прав споживача стосовно виконавця у
разі повного або часткового
невиконання чи неналежного виконання
ним своїх договірних зобов'язань.

На думку суду, оскаржувана умова
Договору є несправедливою, з підстави
того, що лишає Замовника права на
повернення коштів у будь-якому випадку,
навіть якщо за законом особа має на це
право, наприклад, у випадках коли
застосовується двостороння
реституція, та в інших випадках за
умовами договору та закону.

Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів» якщо
положення договору визнано
несправедливими, таке положення може
бути визнано недійсним. Положення, що
було визнане недійсним, вважається
таким з моменту укладення договору.

Щодо позовних вимог відносно
застосування наслідків нікчемних
правочинів, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2
(Продавець), на підставі виданої їй
власником квартири довіреності, та
ОСОБА_1 (Покупець) було укладено ряд
договорів, а саме:

- 30.03.2010 року договір № 2015 про
наміри щодо купівлі-продажу
нерухомості, відповідно до якого (п. 4.1)
ОСОБА_1, як Покупець, в момент
підписання договору передав ОСОБА_2, як
Продавцю, завдаток в розмірі 7 980,00 грн.,
що складає еквівалент 1 000,00 дол. США за
курсом 7,98 відповідно до службового
розпорядження НБУ.

- 16.04.2010 року Договір № 2015 про
наміри щодо купівлі-продажу
нерухомості, відповідно до п. 4.1 якого я,
як Покупець, в момент підписання
договору передав ОСОБА_2, як Продавцю,
завдаток в розмірі 500,00 доларів США, що
за курсом 7,9 відповідно до службового
розпорядження НБУ складає 3 950,00 грн.;

- 11.05.2010 року Договір № 2015 про
наміри щодо купівлі-продажу
нерухомості, відповідно до п. 4.1 якого я,
як Покупець, в момент підписання
договору передав ОСОБА_2, як Продавцю,
завдаток в розмірі 1 000,00 доларів США, що
за курсом 7,9 відповідно до службового
розпорядження НБУ складає 7 900,00 грн.;

- 13.05.2010 року Договір № 2015 про
наміри щодо купівлі-продажу
нерухомості, відповідно до п. 4.1 якого я,
як Покупець, в момент підписання
договору передав ОСОБА_2, як Продавцю,
завдаток в розмірі 1 000,00 доларів США, що
за курсом 7,9 відповідно до службового
розпорядження НБУ складає 7 900,00 грн.;

- 25.05.2010 року Договір № 2015 про
наміри щодо купівлі-продажу
нерухомості, відповідно до п. 4.1 якого я,
як Покупець, в момент підписання
договору передав ОСОБА_2, як Продавцю,
завдаток в розмірі 500,00 доларів США, що
за курсом 7,9 відповідно до службового
розпорядження НБУ складає 3 950,00 грн.

З аналізу довіреності, судом
встановлено, що ОСОБА_2 не була
уповноважена ОСОБА_6 (власником
квартири) укладати будь-які угоди щодо
вказаної квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. В даному випадку,
згода власника квартири виражена в
мовчазному схваленні виконання.

Також, з аналізу змісту договорів судом
встановлено, що цє є попередні
договори, оскільки умовами визначено
волевиявлення сторін щодо укладення в
майбутньому основного договору -
купівлі-продажу квартири, визначено
конкретний строк укладення основного
договору - не пізніше 28.05.2010 року (п. п. 2.1,
3.1), а також ідентифіковано предмет
основного договору та його суттєві
умови - ціну, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України
попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору.

Договір купівлі-продажу житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню (ч. 1 ст. 657 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи
Договори укладені у письмовій формі,
але не посвідчені нотаріально.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК
України).

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

Згідно з пунктами 4, 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 6
листопада 2009 року, судам відповідно до
статті 215 ЦК необхідно розмежовувати
види недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (частина перша
статті 219, частина перша статті 220,
частина перша статті 224 тощо), та
оспорювані - якщо їх недійсність прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (частина друга
статті 222, частина друга статті 223,
частина перша статті 225 ЦК тощо).
Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду. Відповідно до статей 215 та 216
ЦК, суди розглядають справи за
позовами: про визнання оспорюваного
правочину недійсним і застосування
наслідків його недійсності, про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. Вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору. Такий позов може
пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку про законність та
обґрунтованість вимоги щодо
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину.

Також, слід зазначити наступне. Позивач
вказував, що в досудовому порядку
протягом 2011-2012 р. р. ОСОБА_2 повернула
йому кошти на загальну суму 300 доларів
США за договором про наміри щодо
купівлі-продажу нерухомості, що також
вбачається з описової частини
постанови про закриття кримінального
провадження від 26.03.2013 року. Факт
передання цих коштів не підтверджений
жодним письмовим доказом по справі
(наприклад розпискою, або іншим
платіжним документом), але даний факт
визнається самою відповідачкою ОСОБА_2,
згідно з наявного у матеріалах справи
заперечення на позов.

Разом з тим, ОСОБА_2 в запереченні на
позов зазначала, що разом з сумою 300
доларів США повернула також позивачу
кошти в сумі 200 доларів США, але на
підтвердження цього факту жодного
письмового доказу не надала, а стороною
позивача зазначений факт
заперечується.

Таким чином, до стягнення за нікчемним
договором № 2015 про наміри щодо
купівлі-продажу нерухомості від 30.03.2010
року підлягають кошти в розмірі 5 586 грн.
00 коп. (сума з відрахуванням 300 доларів
США - що за курсом 7,98 відповідно до
службового розпорядження НБУ
становить 2 394 грн. 00 коп., що повернуті
позивачу в досудовому порядку).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути, в тому
числі, визнання правочину недійсним,
відновлення становища, яке існувало до
порушення тощо.

Також, чинним цивільним та
цивільно-процесуальним законодавством
України визначено строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або
інтересу (позовна давність).

Згідно з ч. 2 ст. 267 ЦК України заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності.

До даних правовідносин, підлягає
застосуванню загальний строк позовної
давності тривалістю у три роки,
передбачений ч. 1 ст. 257 ЦК України.

Умовами договорів, що укладені між
сторонами по справі, збільшеного
строку позовної давності не
передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачами по справі заявлено
вимогу про застосування строку
позовної давності.

Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Згідно з ч 1. ст. 73 ЦПК України суд
поновлює або продовжує строк,
встановлений відповідно законом або
судом, за клопотанням сторони або іншої
особи у разі його пропущення з поважних
причин.

Стороною позивача заявлено
клопотання про поновлення пропущеного
з поважних причин строку позовної
давності.

В обґрунтування клопотання
зазначено, що позивач, вбачаючи в діях
відповідача ОСОБА_2, як працівника ПП
«Агенція нерухомості «Маклер», ознак
кримінального злочину, передбаченого
ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство),
звернувся до Октябрського РВ ПМУ УМВС
України в Полтавській області.
Постановою від 22.06.2012 року відмовлено в
порушенні кримінальної справи на
підставі п. 2 ст. 6 КПК України. 29.08.2012
року вказану постанову скасовано
прокуратурою Октябрського району м.
Полтави, а матеріали скеровано до
Октябрського РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області для організації
додаткової перевірки. За результатами
досудовою розслідування кримінальне
провадження постановою від 26.03.2013 року
закрито в зв'язку з відсутністю складу
кримінального правопорушення. З даної
постанови встановлено, що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 виникли цивільно-правові
відносини. Також зазначено, що лише з
матеріалів заперечення відповідача -
ПП «Агенція нерухомості «Маклер»
позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_2
не була його працівником, не діяла на
виконання договору
інформаційно-консультаційних послуг.
Також, позивачем зазначено, що також
вбачається з постанови про закриття
кримінального провадження та
визнається ОСОБА_2, остання протягом
двох років з моменту укладення спірних
договорів, повернула позивачу кошті в
розмірі 300 доларів США, що свідчить про
визнання нею свого боргу та про
переривання строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Щодо правовідносин, що виникли між
Агентством та ОСОБА_1 суд вважає
наступне.

Договір між ними укладено 30.03.2010 року
без встановлення строку його
виконання. Як було встановлено судом,
договір не припинено належним його
виконанням. Про порушення свого права
за вказаним договором та про особу, що
його порушила, позивачу стало відомо з
моменту звернення до суду з позовом - у
квітні 2014 року, оскільки саме з цього
моменту виявлено факт того, що ОСОБА_2
не була працівником Агентства та не
діяла на виконання договору
інформаційно-консультаційних послуг.

Щодо правовідносин, що виникли між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суд вважає наступне.

Укладені між ними договори передбачали
строк його виконання - до 28.05.2010 року.

З настанням вказаної дати сторона
Покупця не виконала договір з підстави
втрати документів.

Також, як вбачається з постанови про
закриття кримінального провадження
відносно ОСОБА_2 та що не заперечується
останньою, ОСОБА_2 протягом двох років з
моменту укладення спірних договорів
повернула позивачу кошті в розмірі 300
доларів США. Вказане свідчить про
визнання нею боргу, що, в силу положень
ч. 1 ст. 264 ЦК України, свідчить про
переривання строку позовної давності.
Після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Також, на думку суду, слід враховувати,
що органами внутрішніх справ
проводилось досудове розслідування,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000214 від 01.12.2012
року за ст. 190 ч. 1 КК України.
Кримінальне провадження закрито
постановою від 26.03.2013 року за
відсутністю в діях ОСОБА_2 складу
злочину. В іншому випадку, в разі
встановлення її винуватості, позивач
мав би передбачене законом право
заявити цивільний позов у
кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає поважною причину пропуску
строку позовної давності та вважає за
необхідне поновити його.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Беручи до уваги законність та
обґрунтованість позовних вимог, суд
приходить до висновку про задоволення
позову.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати.

В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 22, ч. 1, 5 ст. 18, п. 2 ч. 3 ст.
18 Закону України «Про захист прав
споживачів», п. п. 4, 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», ч. 1
ст. 13, ч. ч. 1, 2 ст. 16, ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 220, ч. 1
ст. 236, ч. 1 ст. 238, ст. ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261, ч. 1
ст. 264, ч. 1 ст. 635, ч. 1 ст. 657, ч. 1 ст. 901, ч. 1, 2
ст. 902 ЦК України, ст. ст. 5, 10, 60, ч 1. ст. 73,
88, ст. ст. 208-209, 212-215 ЦПК України, суд -

В
И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного
підприємства "Агенція нерухомості
"Маклер", ОСОБА_2 про захист прав
споживача, визнання окремої умови
договору недійсною, повернення
незаконно набутих коштів, застосування
наслідків нікчемних правочинів -
задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсною умову договору
про надання
інформаційно-консультаційних послуг №
2015 від 30.03.2010 року, укладеного між
ОСОБА_1 та ПП "Агенція нерухомості
"Маклер" в особі директора Мак Людмили
Вікторівни, а саме п. 5.1 розділу 5
«Відповідальність сторін», викладену в
наступній редакції: «Оплата послуг
«Виконавця» в жодному разі не
повертається».

Стягнути з ПП "Агенція
нерухомості "Маклер" на користь ОСОБА_1
суму в розмірі 4 788 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму в розмірі 5 586 грн. 00 коп. за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
30.03.2010 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму в розмірі 3 950 грн. 00 коп. за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
16.04.2010 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму в розмірі 7 900 грн. 00 коп. за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
11.05.2010 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму в розмірі 7 900 грн. 00 коп. за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
13.05.2010 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму в розмірі 3 950 грн. 00 коп. за
нікчемним договором № 2015 про наміри
щодо купівлі-продажу нерухомості від
25.05.2010 року.

Стягнути з ПП «Агенція
нерухомості «Маклер» на користь
держави суму судового збору 47 грн. 90
коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави суму судового збору в розмірі
292 грн. 90 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Полтавської області через Октябрський
районний суд м. Полтави протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СуддяМ. О. Материнко