справа № 2010/2-440/11
провадження 2/619/137/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2014 року Дергачівський районний
суд Харківської області у складі:

головуючого-судді
Калмикової Л.К.

при секретарі -
Пономарьовій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дергачі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Держави України в особі Державного
казначейства України, третя
особа-Генеральна прокуратура України,
про відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
прокуратури і суду, керівництвом СВ
Харківського міського управління УМВС
України в Харківській області,
працівниками внутрішньої безпеки ГУ
МВС України Харківської області,-

В С Т А
Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Держави України в особі
Державного казначейства України, третя
особа-Генеральна прокуратура України,
про відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
прокуратури і суду, керівництвом СВ
Харківського міського управління УМВС
України в Харківській області,
працівниками внутрішньої безпеки ГУ
МВС України Харківської області.

В обґрунтування свого позову позивач
посилається на те, що він розпочав свій
життєвий та професійний шлях в системі
правоохоронних органів, починаючи з
посади слідчого. Займав посаду
начальника слідчого відділу. Останнє
місце роботи - заступник начальника
слідчого відділу - начальник
відділення Дзержинського РВ
Харківського міського управління УМВС
України в Харківській області.

На всіх посадах, які йому доручалися,
діючи в інтересах громадян України,
свої фахові і посадові обов'язки
виконував сумлінно і професійно. З боку
керівництва нарікань не було. Він
самовіддано віддавався роботі, якою
дуже пишався, так як для нього було
великою честю продовжувати справу
свого батька - ОСОБА_2, який сумлінно
віддав все своє життя (30 років) для
забезпечення мирного і спокійного
життя громадян, при суворому
дотриманні законності. Його батько
пишався ним і тим, що він продовжує його
справу. Він мріяв з гідністю закінчити
свою службу в органах внутрішніх справ
України.

Все закінчилося 12 квітня 2000 року, коли в
19 годин йому на роботу подзвонив його
батько і повідомив, що відносно нього є
"погана інформація", попросив терміново
зустрітися. Він погодився, зустріч була
призначена на 19 годин 30 хвилин біля 7-ї
дитячої лікарні міста Харкова.

У призначений час він прийшов на
зустріч, куди приїхав його батько
спільно з раніше йому незнайомим
працівником внутрішньої безпеки УМВС
України в Харківській області - ОСОБА_3.
Останній заявив, що у нього є
інформація про те, що він взяв хабара в
сумі 5000 доларів США по кримінальній
справі за номером 64991162 відносно ОСОБА_4,
що останній разом зі своєю
співмешканкою ОСОБА_5 знаходяться під
вартою, їхній адвокат прикутий
наручниками і дають свідчення проти
нього. На це він відповів, що при
розслідуванні адвоката не було, грошей
ніяких він не брав і поцікавився у
нього про справжню мету його приїзду.
ОСОБА_3, діставши копії з розслідуваної
ним кримінальної справи, став ними
махати перед його очами і з погрозами,
що він його запроторить за грати,
вимагати дати йому 5000 доларів США, на що
він категорично відмовив. Він
запропонував йому з'їздити до ОСОБА_4
наступного дня, переконатися в
достовірності його слів, і зустрітися
ввечері, а до цього часу добре
обміркувати про наслідки відмови
виконати його вимоги. Сам він, з його
слів, збирався «пробити по своїм
каналам».

13 квітня 2000 року він зустрівся зі
ОСОБА_4 і ОСОБА_5. Розмова відбулася у
них вдома, де вони повідомили йому, що
їх нікуди не викликали, за грати не
саджали. Те, що ця зустріч відбулася і
те, що мова йшла про хабар,
підтверджується написаною власноручно
заявою ОСОБА_4. Ця зустріч переконала
його в тому, що ОСОБА_3, користуючись
своїми службовими повноваженнями,
творить повне свавілля, яке підпадає
під кримінальну відповідальність
згідно ч.3 ст.144 КК України «Здирство» (в
редакції 1989 року), ч.3 ст.165 КК України
«Зловживання службовими
повноваженнями» (в редакції 1960 року).
Він вимушений був звернутися до
керівництва внутрішньої безпеки з
проханнями надати допомогу і вплинути
на ОСОБА_3, відгородити його від його
свавілля. Не дивлячись на те, що він їм
повідомив про тяжкі злочини, від
керівництва внутрішньої безпеки
допомоги і відповіді не отримав.

По приїзду в Дзержинський РВ
Харківського міського управління УМВС
України в Харківській області він
доповів своєму керівництву про факт
вимагання працівником внутрішньої
безпеки у нього грошей і повідомив, що
навечір 13.04.2000 року йому призначена
зустріч цим працівником. З метою
уникнути провокації, керівництво РВ
запропонувало йому написати рапорт, в
якому детально висловити що
відбувається, що було ним зроблено.

Згодом його рапорт, як йому стало
відомо, дійшов до керівництва ГУ МВС
України Харківської області. Останні
перевірку факту вимагання ОСОБА_3 у
нього грошей не проводили, по суті
укрили тяжкий злочин.

Відносно нього розпочали
переслідування, з метою звільнення з
органів внутрішніх справ і завідомо
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності.

Працівники внутрішньої безпеки
з'явилися в Ленінському РВ
Харківського міського управління УМВС
України в Харківській області, підняли
з архіву всі його відмовні матеріали,
розповсюдили про нього неправдиві
чутки, що він вкрав чай- речовий доказ і
взяв хабара по розслідуваній ним
справі. В зв'язку з цим всі його колеги
по службі відвернулися від нього,
казали, що він хабарник, що треба було
поділитися взятими грішми, перестали з
ним спілкуватися. Все це спричиняло
йому моральні стреси, що приводили до
страждань.

Керівництво СВ Харківського міського
управління УМВС України в Харківській
області на підставі листа від
керівництва управління внутрішньої
безпеки МВС України в Харківській
області, який надійшов 09.06.2000 року; і
вказівки прокуратури міста Харкова,
які надійшли 30.06.2000 року, розпочало
службову перевірку відносно нього. В
ході службової перевірки він і його
батько в своїх поясненнях написали всю
правду про вказані тяжкі злочини, які
були надані на ім'я керівництва СВ
Харківського міського управління УМВС
України в Харківській області.

Перевірка була розпочата із понукання
його до написання рапорту про
звільнення із органів внутрішніх
справ, на що він категорично
відмовлявся . В зв'язку з цим йому не
давали спокійно працювати, весь час
проводились перевірки його роботи. По
фактам перевірок акти не складалися.
Його неодноразово викликали для
написання пояснень і понукання для
написання рапорту про звільнення (це
підтверджується його поясненнями від
14.06.2000 р., 05.07.2000 р., 22.09.2000 року
(кримінальна справа №2401032 Т.1 л.с.12-13, 14,
15, 17, 18), рапортом від 07.07.2000 року
(кримінальна справа №2401032 Т.1 л.с.16).

Керівництво Ленінського РВ
Харківського міського управління УМВС
України в Харківській області не
підписувало йому обхідний лист на
перехід до Дзержинського РВ
Харківського міського управління УМВС
України в Харківській області, в
зв'язку з чим він з лютого до липня
місяця 2000 року не отримував заробітну
плату (це підтверджується
бухгалтерськими документами, які
знаходяться в бухгалтерії ХМУ УМВС
України в Харківській області). На той
час його колишня дружина - ОСОБА_6 не
працювала, його синові виповнилося 12
років. Йому необхідно було утримувати
свою сім'ю, що з урахуванням
відсутності грошей, доводилося дуже
складно, вдома не хватало грошей на
хліб, не кажучи за інші продукти
харчування, одяг. Складнощі побуту
призводили до частих суперечок в сім'ї.
Все це призводило до моральних
страждань. Керівництву було байдуже на
долю працівника, для них головне -
примусити написати його рапорт.

В зв'язку з погіршенням здоров'я він 25
липня 2000 року ліг на операцію в лікарню
№4 міста Харкова, де знаходився по 05
серпня 2000 року, куди приїздив працівник
СВ Харківського міського управління
УМВС України в Харківській області і
вимагав від нього написання заднім
числом рапорту про звільнення, на що
він не погодився. Після виписки з
лікарні він знаходився на
амбулаторному лікуванні. Однак, спокою
йому вдома не давали, дзвонили додому і
вимагали з'явитися до тодішнього
керівника СВ Харківського міського
управління УМВС України в Харківській
області ОСОБА_7 для написання рапорту
про звільнення, на що він відмовлявся в
зв'язку із станом здоров'я і
знаходженням на лікарняному. Його
керівництву було байдуже на стан його
здоров'я, для них важливіше - примусити
його звільнитися із органів внутрішніх
справ.

Будучи на лікарняному, він з 10.08.2000 року
розпочав проходити обов'язкову щорічну
медичну комісію, що підтверджується
медичною карткою із поліклініки УМВС
України в Харківській області за №4985.
Останній запис був зроблений 15.09.2000
року. Йому залишалось пройти
останнього лікаря - терапевта. Все це
свідчить про те, що він не збирався
звільнятися із органів внутрішніх
справ.

18 вересня 2000 року він приступив до
виконання своїх службових обов'язків
заступника начальника слідчого
відділу - начальника відділення
Дзержинського РВ Харківського
міського управління УМВС України в
Харківській області.

Однак, 20 вересня 2000 року його викликали
до тодішнього керівника СВ
Харківського міського управління УМВС
України в Харківській області ОСОБА_7
на засідання комісії, яке відбулося
вввечері, останній став його
виговорювати за те, що він до нього не
з'являвся після виписки із лікарні, так
як йому дуже був потрібен його рапорт
про звільнення, став вимагати його
написати рапорт. Він відмовлявся. Після
цього він йому поставив ультиматум,
який зводився до того, що якщо він не
напише рапорт про звільнення, він кожен
день надсилатиме до нього комісію для
перевірки, результатом якої буде
покарання, починаючи з попередження, а
в кінці - звільнення за невідповідність
займаній посаді, дав йому на роздуми
один день, до 22.09.2000 року. Дослівно
ОСОБА_7 йому сказав наступне: «Я не
бажаю, коли все розпочнеться, бачити
тебе працюючим в органах внутрішніх
справах, і зроблю все, щоб тебе тут не
було». Ці слова йому запали в пам'ять і
переслідують його всі ці роки.
Керівництво своїми противоправними
діями спричиняло його морально
страждати.

21.09.2000 року він був викликаний в СУ УМВС
України в Харківській області, де у
нього по вказівці тодішнього керівника
ОСОБА_8 до закінчення службової
перевірки, без винесення наказу про
його відсторонення від виконання
службових обов'язків, його звільнення,
відібрали службове посвідчення. З
цього часу він став безправним
працівником органів внутрішніх справ і
не мав змоги виконувати свої службові
обов'язки. Його не пропускали в
приміщення Дзержинського РВ
Харківського міського управління УМВС
України в Харківській області. Ключі
від його сейфу з кримінальними
справами він передав, будучи в лікарні.
По суті його без наказу про звільнення
зробили непрацюючим в органах
внутрішніх справах, відсторонили від
роботи. Йому були спричинені моральні
стреси і страждання.

22.09.2000 року він був викликаний до
тодішнього керівника СВ Харківського
міського управління УМВС України в
Харківській області ОСОБА_7, який
поцікавився, чи буде він писати рапорт
про звільнення з органів внутрішніх
справ, на що він відповів категоричною
відмовою. Категорична відповідь його
дуже обурила і по його вказівці з нього
під приводом службової перевірки,
стали вимагати написання пояснень (це
підтверджується його поясненнями від
22.09.2000 року (кримінальна справа №2401032 Т.1
л.с.17, 18).

Його було поставлено в такі рамки і
умови, що він 22.09.2000 року змушений був
написати рапорт про звільнення за
особистим бажанням, вирішивши, що
спочатку дочекається рішення
прокуратури, яке, на його переконання,
повинно було бути законним, а саме
винесена постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи за
відсутністю в його діях складу злочину,
після чого він збирався поновитися на
колишній посаді. Тоді він ще і гадки не
мав, що його чекає.

26.09.2000 року, на четвертий день після
написання рапорту, був написаний і
затверджений висновок службової
перевірки відносно нього, яка
розпочалася 09.06.2000 року. Із висновками
його не ознайомили.

З написанням рапорту про звільнення
переслідування не закінчилися. Його
особисту справу в відділ кадрів УМВС
України в Харківській області не
направляли, так як в ній знаходилася
атестація з висновком, що він годний
для проходження служби в органах
внутрішніх справах. Його примушували
підписати атестацію, в якій було
зазначено, що він не пригодний для
служби в правоохоронних органах, на що
він категорично не погоджувався, так як
це не відповідало дійсності.

І тільки 30 жовтня 2000 року було
підписано наказ про звільнення його з
органів внутрішніх справ. Де ділося
його посвідчення - йому не відомо, в
відділ кадрів він його не здавав.

Весь цей моральний тиск призводив до
значної моральної шкоди.

Згодом, при ознайомленні з матеріалами
кримінальної справи, в січні 2001 року
він мав змогу ознайомитися з
висновками службової перевірки від
26.09.2000 року, на підставі яких
прокуратура завідомо незаконно
порушила відносно нього кримінальну
справу. В висновках зазначено, що він
порушив ст.81 КПК України, і незаконно
знищив чай. Це не відповідає дійсності.
Висновки спростовуються рішеннями
Апеляційного суду Харківської області
від 12.06.2009 року і Верховного суду
України від 23.03.2010 року (копії
додаються), якими його повністю
виправдано.

Написане в висновках і згодом завідомо
незаконно порушена кримінальна справа
дають всі підстави стверджувати, що
проти нього цілеспрямовано
проводилися дії, направлені на умисне
виживання із органів внутрішніх справ,
знищення його честі і гідності.

Вважає за необхідне зазначити, що його
і його батька пояснень в справі немає,
керівництво СВ Харківського міського
управління УМВС України в Харківській
області умисно їх вилучило з
матеріалів перевірки, до прокуратури
не надало, що свідчить про умисне
укриття тяжких злочинів, необ'єктивне,
упереджене ставлення до службової
перевірки, цілеспрямоване та умисне
притягнення завідомо невинного до
кримінальної відповідальності, і
укриття працівника внутрішньої
безпеки ОСОБА_3, який скоїв відносно
нього тяжкі злочини, підривав
авторитет держави.

Крім вказаних пояснень в матеріалах
справи відсутні наступні документи, на
підставі яких проводилася службова
перевірка, на які посилаються
працівники СВ Харківського міського
управління УМВС України в Харківській
області в висновках:

-лист за підписом начальника УВБ МВС
України в Харківській області;

-вказівка із прокуратури м. Харкова.

Як тільки було підписано наказ про його
звільнення, його на 10.11.2000 року о 09 год.
викликали до прокуратури Ленінського
району міста Харкова для написання
пояснення (кримінальна справа №2401032 Т.1
л.с.33-35).

10.11.2000 року, всупереч вимогам ст.98 КПК
України, без наявності підстав,
передбачених Законом, слідчим
прокуратури Ленінського району
Харківської області ОСОБА_9 була
порушена кримінальна справа №2400106,
стосовно нього за ознаками злочину,
передбаченого ч.2 чт.165 КК України (в
редакції 1960 року) (кримінальна справа
№.№2401032 т.1 а.с.1-2).

10.11.2000 року справу прийняла до свого
провадження помічник прокурора
Ленінського району міста ОСОБА_10
(кримінальна справа №2401032 т.1 а.с.3).
Остання з самого початку зайняла
однобічну сторону, з явним
обвинувачувальним уклоном. Всі її дії
були спрямовані на порушення його
конституційних прав, приниження його
честі і гідності.

01.12.2000 року він був допитаний в якості
підозрюваного (кримінальна справа
№2401032 т.1 а.с.39-42), чим йому було завдано
морального стресу.

01.12.2000 року на особистому прийомі
колишній прокурор Ленінського району
міста Харкова ОСОБА_12 відкрито заявив,
що справа порушена за особистою
вказівкою ОСОБА_13 і «чого б йому не
коштувало, він цю справу направить до
суду», порадив звернутися до нього і
вирішити з ним питання про закриття
справи. На той час ОСОБА_13 займав посаду
заступника прокурора Харківської
області по слідству. Це свідчить про те,
що порушення кримінальної справи із
самого початку носить замовний
характер і давало йому всі підстави для
сумніву в об'єктивності розслідування
і прийнятті законного і об'єктивного
рішення.

01.12.2000, 05.12.2000, 12.12.2000 року ним були
відправлені скарги (додаються) на ім'я
Генерального прокурора України,
прокурора Харківської області і
прокурора Ленінського району
м.Харкова, в яких він вказував на
завідомо незаконне порушення
кримінальної справи, відсутність в
його діях складу злочину, просив
всебічно і об'єктивно розібратися,
прийняти законне рішення - на підставі
ст.6 п.2 КПК України (кримінальна справа
№2401032 Т.1 л.с.207-211, 217-224). Всі його скарги
були проігноровані, перевірки по ним не
проводилися.

20.12.2000 року ОСОБА_10 склала рапорт, в
якому завідомо незаконно вказала, що
він з 02.12.2000 року до 20.12.2000 року
«неодноразово» по телефону викликався
в прокуратуру. (кримінальна справа
№2401032 Т.1 л.с.62). Документи, що
підтверджують його виклики, в справі
відсутні, тим паче що 01.12.2000 року він
знаходився в її кабінеті разом з
адвокатом. Ні йому, ні адвокату про час
проведення наступних слідчих дій вона
не повідомляла. 04.12.2000 року він
знаходився в її кабінеті, про що
свідчить його заява (кримінальна
справа №2401032 Т.1 л.с.42). Про час
проведення наступних слідчих дій вона
не повідомляла.

На підставі вказаного рапорту, в якому
вказані завідомо недостовірні дані про
його неявки, ОСОБА_10 20.12.2000 року винесла
постанову про його привід в якості
підозрюваного, де вказала завідомо
неправдиві дані про його неявки в
прокуратуру, і направила їх для
виконання на ім'я начальника
Ленінського РВ ХМУ УМВС України в
Харківської області (кримінальна
справа №2401032 Т.1 л.с.63-64).

Цього ОСОБА_10 було замало і вона,
ігноруючи рапорт дільничного
інспектора Ленінського РВ ХМУ УМВС
України в Харківській області ОСОБА_14,
пояснення його колишньої дружини -
ОСОБА_6, про те що він о 06.00 год. 25.12.2000
року пішов на роботу, і на те що він сам
неодноразово дзвонив ОСОБА_10
(кримінальна справа 2401032 Т.1 л.с.65-66),
25.12.2000 року знову винесла постанову про
його привід в якості підозрюваного,
який для виконання направила на ім'я
начальника Ленінського РВ ХМУ УМВС
України в Харківської області
(кримінальна справа №2401032 Т.1 л.с.67).

Своїми протиправними діями ОСОБА_10
принизила його в очах його колишніх
колег, підірвала його честь і гідність,
які з отриманням постанов про привід
стали відноситися до нього, як до
злочинця, який вклоняється від
слідства. Його колишні товариші по
службі приїздили до нього додому,
розпитували сусідів про місце його
знаходження, яким повідомили, що
відносно нього порушена кримінальна
справа. Їх приїзди засвідчуються
їхніми рапортами (кримінальна справа
2401032 Т.1 л.с.65, 69). Після їх приїзду сусіди
стали до нього ставитися як до
злочинця, за спиною називати «уркою»,
що спричиняло йому і його колишній
сім'ї непоправні моральні страждання.
Його сина називали сином «зека», що
супроводжувалося психічними зривами.
Все це призводило до сімейних
скандалів. Його колишня дружина стала
ставитися до нього, як до злочинця, про
що постійно йому нагадувала і
вказувала. Це призводило до моральних
страждань. Всі були впевнені, що він
дійсно скоїв злочин. Від нього
відвернулися сусіди, перестали з ним
вітатися і розмовляти, що спричиняло
йому моральні страждання.

Противоправні дії ОСОБА_10 підпадають
під ознаки злочину, який передбачений
ст.173 КК України, про що він вказував в
своїх скаргах на ім'я прокурора
Харківської області (кримінальна
справа 2401032 Т.1 л.с.204-205, 224).

25.12.2000 року він був на особистому
прийомі в прокуратурі Харківської
області і пояснив, що відносно його
порушена завідомо незаконно
кримінальна справа і проводяться
противоправні дії.

Однак, його скарги прокуратурою
Харківської області були
проігноровані, до відповідальності
ОСОБА_10 притягнута не була.
Керівництвом прокуратури Харківської
області перевірка не проводилася,
скаргу відіслали в прокуратуру
Ленінського району міста Харкова.
Прокурор ОСОБА_12. надіслав на його
адресу відписку (кримінальна справа
№2401032 Т.1 л.с.206). Це дає йому підстави
стверджувати, що керівництво
прокуратури Харківської області
прикриває злочини, скоєні їхніми
працівниками і всіляко їх заохочує до
цього.

Бездіяльність, підтримка порушень
законодавства України, безкарність з
боку керівництва Генеральної
прокуратури України і прокуратури
Харківської області спонукали ОСОБА_10
до повного свавілля.

26 грудня 2000 року ОСОБА_10, не маючи
законних підстав, в порушення вимог
статті 148 КПК України винесла постанову
про обрання відносно нього запобіжного
заходу - підписки про невиїзд з
постійного місця проживання, яку на
підставі ст.151 КПК України відібрала
від нього в цей же день (кримінальна
справа №2401032 Т.1 л.с.76-77). На підписці про
невиїзд він знаходився 2721 дня, що
дорівнює 7 рокам 45 дням. Якщо допустити,
що середня тривалість життя чоловіка в
Україні 58 років, то у нього забрали
найкращі роки.

Своїми противоправними діями ОСОБА_10
порушила його право, гарантоване ст.33
Конституції України - свобода
пересування. З цього часу він був
позбавлений вільно пересуватися
территорією України, виїздити для
лікування в інші міста. До цього часу
він міг вільно виїзджати для
проходження лікування в санаторії
міста Трускавець. Обрання підписки про
невиїзди позбавило його можливостей
реалізації своїх звичок і бажань.

Але цього ОСОБА_10 було замало і вона, з
порушенням вимог ст.98 КПК України, не
маючи достатніх мотивів і підстав,
порушила відносно нього кримінальну
справу за №2400106-1 в скоєнні злочину,
передбаченого ст.172 ч.1 КК України
(кримінальна справа №2401032 Т.1 л.с.4).

05.01.2001 року ОСОБА_10 винесла постанову
про відмову в порушенні відносно нього
кримінальної справи за ознаками
злочину, передбаченого ст.84 ч.3 КК
України, на підставі ст.6 п.2 КПК України,
в якій зазначила, що в його діях
відсутні наступні кваліфікуючі ознаки,
які є обов'язковими для притягнення до
кримінальної відповідальності,
передбаченої ст.165 КК України, а саме
корисний мотив, інша особиста
зацікавленість і те, що він діяв на
користь третіх осіб.

Достовірно знаючи про відсутність в
його діях ознак злочину, ОСОБА_10 в
порушення вимог ст.131 КПК України, не
маючи достатніх доказів, які б
вказували на скоєння ним злочину, 05.01.2001
року пред'явила йому завідомо
незаконне обвинувачення в скоєнні
злочинів, передбачених ст..ст.165 ч.2 і 172
ч.1 КК України (кримінальна справа №2401032
Т.1 л.с.89-91).

10.01.2001 року ОСОБА_10 повторно, достовірно
знаючи про відсутність в його діях
ознак злочину, в порушення вимог ст.131
КПК України, не маючи достатніх
доказів, які б вказували на скоєння ним
злочинів, пред'явила йому завідомо
незаконне обвинувачення в скоєнні
злочинів, передбачених ст..ст.165 ч.2 і 172
ч.1 КК України (кримінальна справа №2401032
Т.1 л.с.181-183).

29 січня 2001 року він швидкою допомогою
був доставлений в ЦРЛ № 26 з ознаками
ниркової коліки, де знаходився на
стаціонарному лікуванні, що
підтверджується довідкою від 29.01.2001
року (кримінальна справа №2401032 Т.1
л.с.238).

31.01.2001 року в лікарню ОСОБА_10 були
надіслані стажери з матеріалами його
кримінальної справи для ознайомлення.
Він, перебуваючи в палаті, в стані
поганого самопочуття був вимушений
знайомитися з матеріалами
кримінальної справи. Через дві години в
лікарню приїхала ОСОБА_10 і, у
присутності хворих, які знаходилися в
палаті, вручила йому постанову про
встановлення строків ознайомлення
обвинуваченого з матеріалами
кримінальної справи від 24.01.2001 року, в
якій була справлена дата з 26.01.2001 року
на 30.01.2001 року. Графіка ознайомлення зі
справою не було. Постанова винесена з
порушенням ст.218 КПК України, так як не
було ніяких підстав стверджувати, що
він своїми діями навмисно затягувава
ознайомлення з матеріалами справи, тим
паче, що він знаходився на лікуванні. Зі
словами, що в нього вичерпано час
ОСОБА_10 вирвала у нього з рук
кримінальну справу, чим порушила його
право на захист, передбачене ст.218 КПК
України. З матеріалами справи він так і
не ознайомився. В своїй скарзі він
вказав на противоправні дії ОСОБА_10,
яку долучив до матеріалів справи, про
що зробив відмітку в постанові про
встановлення строків (кримінальна
справа №2401032 Т.1 л.с.236). Цієї скарги в
матеріалах справи немає, по суті її
ніхто не розглядав, відповіді на неї
він не отримав до сьогоднішнього дня.
Все це правове свавілля відбувалося в
присутності хворих, які на той час
знаходилися з ним в палаті. Він зазнав
морального стресу.

Після від'їзду ОСОБА_10 до нього хворі
стали ставитися як до злочинця,
сторонитися. Зі сторони медичного
персоналу він відчув зневагу. Все це
спричиняло йому моральні страждання.
Він вимушений був таємно покинути
лікарню, не закінчивши курс лікування.

Достовірно знаючи про відсутність в
його діях ознак злочину, в порушення
вимог ст.223 КПК України, не маючи
достатніх доказів, які б вказували на
скоєння ним злочинів, ОСОБА_10 склала
обвинувальний висновок і направила
кримінальну справу прокурору
Ленінського району міста Харкова
ОСОБА_12. Останній, в порушення вимог
ст.ст. 228 - 229 КПК України затвердив
обвинувальний висновок і направив
кримінальну справу для притягнення
його до кримінальної відповідальності
в Ленінський районний суд міста
Харкова. Своїми діями прокурор ОСОБА_12.
завідомо незаконно притягнув його до
кримінальної відповідальності
(кримінальна справа №2401032 Т.1 л.с.245-258).

09.02.2001 року суддя Ленінського району
міста Харкова ОСОБА_17 придав його суду.

14.02.2001 року він надав в Ленінський
районний суд міста Харкова заяву, де
вказав на протиправні дії ОСОБА_10, що
призвели до порушення його прав на
захист (кримінальна справа №2401032 Т.1
л.с.262-263).

Однак, прокурору Ленінського району
міста Харкова ОСОБА_12 було замало
притягнення його до кримінальної
відповідальності за двома статтями. 05
березня 2001 року він разом із суддями
Ленінського району міста Харкова по
складеним з порушенням законодавства
процесуальним документам, а по суті
фальсифікованим, відзиває кримінальну
справу відносно нього в прокуратуру
Ленінського району міста Харкова.

31 березня 2001 року особисто прокурором
ОСОБА_12. була завідомо незаконно, з
порушенням вимог ст.98 КПК України,
відносно нього порушена кримінальна
справа №2401032 за скоєння злочину,
передбаченого ст..167 ч.1 КК України
(кримінальна справа №2401032 т.1 а.с.267).

Дану справу ОСОБА_12 доручив
розслідувати ОСОБА_10, яка упереджено
ставилася до нього, порушувала його
права, розслідувала справу з
обвинувальним уклоном, порушенням
законодавства України і раніше
завідомо незаконно притягнула його до
кримінальної відповідальності за
злочини, які він не скоював.

Все це свідчить про те, що відносно його
працівниками прокуратури проводилися
дії, які були спрямовані на його
знищення, як людини. Вони робили все,
щоб зганьбити його честь в очах його
колег по службі, сім'ї, що призводило до
непоправимого морального стресу.

Достовірно знаючи про відсутність в
його діях ознак злочину, ОСОБА_10, в
порушення вимог ст.131 КПК України, не
маючи достатніх доказів, які б
вказували на скоєння ним злочину, 25.04.2001
року пред'явила йому завідомо
незаконне обвинувачення в скоєнні
злочинів, передбачених ст.ст.165 ч.2, 172 ч.1
і 167 ч.1 КК України (кримінальна справа
№2401032 Т.1 л.с.364-366).

27 квітня 2001 року ОСОБА_10, грубо
порушуючи ст..218 КПК України, вручила
йому і його захисникам постанову про
встановлення строків ознайомлення
його і його захисників з матеріалами
кримінальної справи, відвівши для
цього по суті один день. Вона незаконно
позбавила його права на захист, так як
він і його захисники були позбавлені
змоги ознайомитися з матеріалами
кримінальної справи, підготовити і
надати клопотання, а йому - юридичну
допомогу (кримінальна справа №2401032 Т.1
л.с.376). Своїми протизаконними діями
ОСОБА_10 спричинила йому і його
батькові, який був притягнутий до
справи в якості захисника, моральний
стрес.

28 квітня 2001 року ним в присутності його
захисника ОСОБА_2, була письмово
висловлена недовіра прокуратурі
Ленінського району м.Харкова, яку
вручено особисто ОСОБА_10. Остання на їх
очах її порвала і викинула в смітник.
Цими діями ОСОБА_10 проявила по
відношенню до нього свою зневагу,
презирство, від чого він зазнав
морального стресу.

28 квітня 2001 року його захисником -
ОСОБА_2 були надіслані термінові
телеграми на адресу Президента України
і Генерального прокурора України
(кримінальна справа №2401032 т.1 а.с.429-430, т.2
а.с.8-9). Останні перевірку доводів не
проводили, проігнорували, направили
для перевірки заступнику прокурора
Харківської області Сінчук В.Л. (лист
додається), який, без проведення
перевірки, направив її для розгляду в
Ленінський суд м.Харкова (лист
додається).

Крім телеграм 28 квітня 2001 року були
надіслані скарги (додаються).

28.04.2001 року він при ознайомленні з
матеріалами кримінальної справи,
виявив фальсифікацію процесуальних
документів, на підставі яких відносно
його була порушена кримінальна справа
за ст.167 ч.1 КК України (в редакції 1960
року), про що вказав в протоколі
ознайомлення з матеріалами
кримінальної справи (кримінальна
справа №2401032 Т.1 л.с.377-379). По суті він
вказав на службові злочини. Прокурор
Ленінського району м.Харкова ОСОБА_12
перевірку не проводив, висновків не
зробив, він умисно укрив злочини. Це
свідчить про упереджене ставлення до
нього при розслідуванні кримінальної
справи.

28.04.2001 року на адресу Харківської
обласної прокуратури були надіслані
заяви про порушення кримінальної
справи, які 21.05.2001 року, без розгляду,
направлені на адресу Ленінського суду
м.Харкова (кримінальна справа №2401032 Т.1
л.с.414 - 417, 419 - 420).

Достовірно знаючи про відсутність в
його діях ознак злочину, в порушення
вимог ст..223 КПК України, не маючи
достатніх доказів, які б вказували на
скоєння ним злочинів, ОСОБА_10 склала
обвинувальний висновок і направила
кримінальну справу прокурору
Ленінського району міста Харкова
ОСОБА_12. Останній, в порушення вимог
ст.ст.228 - 229 КПК України, 30.04.2001 року
затвердив обвинувальний висновок і
направив кримінальну справу для
притягнення його до кримінальної
відповідальності в Ленінський
районний суд міста Харкова. Своїми
діями прокурор ОСОБА_12. завідомо
незаконно притягнув його до
кримінальної відповідальності
(кримінальна справа №2401032 Т.1 л.с.395-409).

06.05.2001 року ухвалою судді Ленінського
району міста Харкова ОСОБА_17 він був
відданий суду.

Порушення кримінальної справи по
фальсифікованим документа послужило
підставою для заміни підсудності
(кримінальна справа №2401032 Т.1 л.с.425-426,
436).

З 26.06.2001 року справа знаходилась на
розгляді в Жовтневому суді м.Харкова.

Суддями справа розглядалася не
об'єктивно, з явним звинувачувальним
уклоном, що призвело до постанови
вироків з порушенням законодавства
України, якими його визнали винним в
скоєнні злочинів, яких він не скоював.

Так, 06.10.2004 року суддя Жовтневого
районного суду Харківської області
ОСОБА_30 постановила вирок, яким визнала
його винним в скоєнні злочинів,
передбачених ст.ст.172 ч.1, 167 ч.1 КК
України, а по ст.ч.2 ст.165 КК України
незаконно застосувала
«декриміналізацію» (кримінальна
справа №2401032 Т.2 л.с.395-398).

При ознайомленні с протоколами
судового засідання було виявлено, що
показання свідків зафіксовані з
порушенням ст.88 КПК України. Його
захисником були надані зауваження
(кримінальна справа №2401032 Т.2 л.с.405-406).
Справа розглядалася з порушенням
чинного законодавства, що привело до
скасування вироку і винесенню окремої
ухвали 14.06.2005 року (кримінальна справа
№2401032 Т.4 л.с.115-123). Це спричинило йому
моральні стреси.

Після повернення справи на новий
розгляд, справа була доручена судді
ОСОБА_29 Справа розглядалася не
об'єктивно, з явним обвинувачувальним
уклоном, порушенням його і його
захисника прав, приниженням честі,
гідності.

Так, 15.06.2007 року судовий розгляд
спричинив йому і його батькові серцеві
напади, виклик в приміщення суду
швидкої допомоги, і його подальше
лікування в лікарні (кримінальна
справа №2401032 Т.5 а.с.248-250, 289-290).

05.10.2007 року суддя Жовтневого районного
суду Харківської області ОСОБА_29
постановила аналогічний вирок, яким
визнала його винним в скоєнні злочинів,
передбачених ст.ст.172 ч.1, 167 ч.1 КК
України, а по ст.ч.2 ст.165 КК України
незаконно застосувала
«декриміналізацію».

12 червня 2009 року ухвалою Апеляційного
суду Харківської області вирок від
05.10.2007 року було скасовано, справа
закрита за відсутністю в його діях
складу злочину.

23 березня 2010 року ухвалою Верховного
суду України ухвала Апеляційного суду
Харківської області залишена без змін.

З 01.12.2000 року до нього зверталися
тільки як підозрюваний, обвинувачений,
а з 06.05.2001 він отримав ім'я - підсудний, а
згодом і осудний.

З травня місяця 2001 року розпочався його
судовий марафон, який розтягнувся на
довгі роки і закінчився тільки 23
березня 2010 року.

Всі ці роки його неодноразово
викликали до суду, куди він
добросовісно з»являвся, витрачав на
проїзд гроші. Весь цей час його
супроводжував його батько - ОСОБА_2,
який приймав участь в розгляді справи,
як його захисник. Йому було боляче
бачити його на лаві підсудного. Він на
собі відчув правове беззаконня. Йому
було завдано значної і непоправної
моральної шкоди.

За час розгляду кримінальної справи в
суді він неодноразово подавав
клопотання про скасування йому
запобіжного заходу - підписки про
невиїзд з постійного місця проживання
(кримінальна справа №2401032 Т.1 а.с.464-472, Т.2
а.с.182-185, Т.4 л.с.291-293, Т.5 л.с.13-14). Всі ці
клопотання суддями були безпідставно
відхилені (кримінальна справа №2401032 Т.1
л.с.483-484, Т.2 л.с.252, Т.4 л.с.336, Т.5 л.с.30). Його
протизаконно утримували на одному
місці, він був позбавлений права
вільного пересування, виїзду для
оздоровлення в лікувальні санаторії.

Суддями була допущена безпідставна
тяганина при розгляді справи.

В зв'язку з порушенням законодавства
України, його і його захисника прав,
неодноразово подавалися клопотання
про відвід судді, в чому їм було
відмовлено (кримінальна справа №2401032
Т.4 а.с.153-154, 166, 168, 170, 231-232, 233-234, 459-461, 463-465).

За роки знаходження справи в судах його
сім'я розпалася, він позбавлений
можливості спілкування з сином. На
сьогоднішній день у нього немає свого
житла. Квартиру в місті Харкові вони
були вимушені продати, так як стало
неможливо, в подальшому, проживати в
місці. де до тебе ставляться не інакше,
як до злочинця. Він вимушений наймати
житло у своєї сестри.

Його здоров'я значно погіршилося. До 2003
року він не мав скарг на хворобу серця,
що підтверджується записами в медичній
картці із поліклініки УМВС України в
Харківській області, де він щорічно
проходив медичні комісії на
пригодність до проходження служби в
органах внутрішніх справ. З 2003 року він
переніс чотири серцевих напади, що
підтверджується листками
непрацездатності (кримінальна справа
№2401032 Т.5 л.с.195-197). 15.06.2007 року, при
розгляді справи в залі судового
засідання його батько і він були
доведені до такого морального стресу,
які призвели до серцевих нападів, в
зв'язку з чим їм була викликана швидка
допомога в приміщення суду. Він був
доставлений в 1-шу лікарню міста
Харкова для стаціонарного лікування
(кримінальна справа №2401032 Т.5 л.с.248-250). З
18.06.2007 до 06.07.2007 року він знаходився на
стаціонарному лікуванні в
терапевтичному відділенні в
Дергачівській районній лікарні
Харківської області, що
підтверджується випискою із медичної
картки і листком непрацездатності
(кримінальна справа №2401032 Т.5 а.с.289-290).

Під час попереднього і судового
слідства ним були надані численні
скарги на ім'я різних державних органів
всіх рівнів судів і прокуратур (копії
додаються).

Після вимушеного звільнення з органів
внутрішніх справ він не міг
працевлаштуватися, був змушений стояти
на обліку в Дзержинському районному
центрі зайнятості м.Харкова (копії
довідок додаються).

До сьогоднішнього дня його і його
близьких конституційні права
порушуються. Так, на підставі
притягнення його до кримінальної
відповідальності він і його дружина -
ОСОБА_19 позбавлені права в наданні
кредиту з боку банків, в зв'язку з чим
він був вимушений звертатися з заявами
до банківських установ (копії
додаються), на які йому, посилаючись на
таємницю, не дають письмової відповіді
про причини відмови в наданні кредиту.

Відсутність належного реагування на ці
незаконні дії з боку Генеральної
прокуратури України і прокуратури
Харківської області свідчать про їх
упереджений і необ'єктивний підхід до
долі людини. У нього склалося враження,
що в цих установах, які згідно закону
повинні від імені держави контролювати
виконання законів, твориться повне
беззаконня, що і призводить до
притягнення невинних до кримінальної
відповідальності за злочини, які вони
не скоювали. Підтвердженню цьому є те,
що державний обвинувач на всіх рівнях,
знаючи про відсутність доказів його
вини в інкримінованих йому злочинах,
вимагає суди притягнути його до
завідомо незаконної кримінальної
відповідальності, що підтверджується
ухвалами Апеляційного і Верховного
судів, вироком районного суду, де
зафіксовані виступи обвинувачів.

Цю моральну шкоду, що супроводжувалась
душевними переживаннями і
стражданнями, які перенесли він і його
рідні (батько, мати, сестра і брат), і
призвели до тривалого порушення його
нормальних життєвих зв'язків,
позбавили його можливості жити і
працювати у звичному життєвому ритмі,
реалізувати свої життєві наміри і
плани і які потребують значного часу
для їх поновлення, їх неможливо
компенсувати ніякими законами, які
передбачають відшкодування
матеріальних та моральних збитків,
завданих неправомірними діями
державних органів чи посадових осіб. Ті
моральні страждання, приниження, які
йому довелося пережити, неможливо
компенсувати ніякими грішми, здоров'я
не має ціни.

Вважає, що моральна шкода пов'язана з
переслідуванням з боку працівників ВБ
і керівництва СВ ХМУ УМВС України в
Харківській області, в спонуканні до
написання рапорту на звільнення з
органів внутрішніх справ, висновками
службової перевірки, в яких умисно
вказано на порушення з його боку, які
він не скоював, що підтверджено
ухвалами Апеляційного і Верховного
судів, безпідставними порушеннями
відносно нього кримінальних справ,
обранням запобіжного заходу - підписки
про невиїзд, незаконними приводами,
неодноразовими притягненнями його в
якості обвинуваченого, затвердженням
обвинувальних висновків,
безпідставним затягуванням розгляду
справи, постановленням двох
обвинувальних вироків.

Вказує, що сьогодні в Україні не існує
чіткої законодавчої позиції про те, як
вираховується розмір відшкодування
моральної шкоди. Однак, російський
вчений А.М. Ерделевський розробив
формулу, за якою можна вирахувати
розмір відшкодування. Цю формулу він
описав у своїй монографії "Компенсация
морального вреда в России и за рубежом".
- М.: 1997.

Незважаючи на те, що формула розроблена
в Росії, вона повністю може
застосовуватися і в Україні, оскільки
враховує ті самі чинники, що
передбачені ст. 23 ЦК України для
вирахування розміру відшкодування.
Більш того, ця формула вже зараз
застосовується при проведенні
судово-психологічної експертизи
акредитованими експертами, які
працюють як в державних
науково-дослідних інститутах, так і в
недержавних закладах (наприклад,
формула активно застосовується в
Київському науково-дослідному
інституті судових експертиз, Центрі
судово-медичних послуг "МіБі-Лекс"
тощо).

Ця формула виглядає так:

D = d * fv * i * c * (1 - fs)

D (від англ. damage - збиток) - розмір
компенсації дійсної моральної шкоди.
Це сума компенсації моральної шкоди,
яку необхідно встановити і присудити
до відшкодування.

d (те саме) - розмір компенсації
презюмованої моральної шкоди.

Презюмована моральна шкода - це термін,
визначений А.М. Ерделевським. Тобто це
шкода, яку відчуває
"середньостатистична", "звичайна"
людина, що "нормально" реагує на
вчинюване щодо неї правопорушення. По
суті, презюмована шкода відображає в
собі оцінку спільноти на певний вид
правопорушення.

Необхідно зазначити, що розмір
відшкодування презюмованої моральної
шкоди - це так звана "основа", яка може
збільшуватися або зменшуватися в
залежності від інших обставин, що
передбачені Цивільним кодексом.

fv (від англ. fault - вина, violator - той, хто
наносить шкоду) - ступінь вини особи,
яка завдала моральної шкоди, при цьому
0?fv?1. Стаття 23 ЦКУ передбачає, що ступінь
вини при визначенні відшкодування
враховується тільки в тому випадку,
якщо вина є підставою для
відшкодування. В наданих ним
документах достовірно встановлено, що
висновки службової перевірки, які
стали підставою для порушення відносно
його кримінальної справи за тяжкий
злочин, містять завідомо недостовірні
дані які були спростовані судовими
рішеннями. На підставі цього висновку
працівники прокуратури завідомо
неправомірно порушили кримінальну
справу за тяжкий злочин якого він не
скоював. Не маючи достатніх доказів
його вини, достовірно знаючи про
відсутність ознак складу злочину при
яких настає відповідальність, ОСОБА_10
умисно притягла його в якості
обвинуваченого за злочини яких він не
скоював. Вона тричі завідомо незаконно
виносила відносно нього постанову про
притягнення в якості обвинуваченого, в
тому числі і за тяжкий злочин, що
спричиняло йому моральні страждання.
Незаконні приводи, відібрання підписки
про невиїзд, позбавлення його права на
захист. Завідомо незаконні
обвинувачені вироки. Все це дає
підстави для застосування коефіцієнту
fs=1.

і (від англ. individual - індивідуальний ) -
коефіцієнт індивідуальних
особливостей потерпілого
(суб'єктивного стану), при цьому 0?і?2. При
визначенні цього коефіцієнту треба
враховувати умову, яка зазначена в ст. 23
ЦКУ, - глибина фізичних та душевних
страждань. Оскільки цей фактор є
суб'єктивним, то у різних людей може
відбуватися різна реакція на одні й ті
самі незаконні дії. Отже, необхідно
зважати на те, що коефіцієнт, який
дорівнює одиниці, треба надавати
"звичайній", "середньостатистичній"
людині. Якщо ж людина занадто болюче
реагує на певні обставини, то
коефіцієнт повинен бути більше
одиниці, якщо ж навпаки -
правопорушення не вплинуло або суттєво
не вплинуло на внутрішній стан
потерпілого, то коефіцієнт повинен
бути менше одиниці. Всі спричинені
моральні страждання привели до
погіршення його здоров'я, які
супроводжувалися і по сьогоднішній
день супроводжуються серцевими
нападами. Це дає підстави для
застосування коефіцієнту I = 2.

c (від англ. circumstances - обставини) -
коефіцієнт урахування обставин, що
заслуговують на увагу (об'єктивні
фактори), при цьому 0?с?2. Даний показник
стосується обставин, що носять
об'єктивний характер. Тобто це
обставини, які потягли за собою інші
наслідки для потерпілого, крім
душевних страждань. До цього показника
необхідно зараховувати обставину,
передбачену ст. 23 ЦКУ - погіршення
здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, інші ушкодження здоров'я.
Також враховуються всі інші обставини,
що мають істотне значення, Даному
показнику, як і попередньому, також
необхідно надавати значення від 0 до 2,
оскільки кожна особа по-різному
сприймає обставини реальної дійсності,
що виникли внаслідок правопорушення.
Втрата роботи, сім'ї, житла, вимушене
безробіття, неможливість продовжувати
активне громадське життя, порушення
звичайних життєвих зв'язків, поширення
відомостей, які в очах йогох колег поро
боті, сусідів його зробили злочинцем,
тимчасове обмеження і позбавлення
йогох прав дає підстави для
застосування коефіцієнту c = 2.

fs (от англ. fault - вина, survivor - потерпілий) -
ступінь вини постраждалого, при цьому
0?fs ?1. Його невинність була доведена
оправдуючими судовими рішеннями. В
зв'язку з чим цей показник
застосовувати не треба, fs=1-0 .

Вчений визначає розмір цієї шкоди у
відносних одиницях. Одна відносна
одиниця складає 720 мінімальних
заробітних плат. Це сума, яку
середньостатистична людина може
заробити за десять років при тому, якщо
за місяць вона отримуватиме 6
мінімальних заробітних плат. На думку
професора, це сума яка більш-менш
відповідає потребам звичайної людини.

А.М. Ерделевський розробив таблицю
(таблиця наводиться мовою оригіналу в
скороченому вигляді - Авт.), в якій
зазначені розміри відшкодування
презюмованої моральної шкоди. Розмір
відшкодування може збільшуватися
відповідно до обтяжуючих обставин.

Таблица 1 Размеры компенсации
презюмируейого морального вреда
(витяг).

Вид правонарушения Размер
компенсации презюмируейого морального
вреда Относит. единицМЗП 123Привлечение
невиновного к уголовной
ответственности0,50360То же, соединенное
с обвиненим в совершении тяжкого
преступления1,00720Осуждение
невиновного0,40288То же, повлекшее тяжкие
последствия1,00720Незаконное
задержание0,20144Незаконное заключение
под стражей или содержание под стражей
(за один день)0,0428,8Иное незаконное
ограничение свободы (за один
день)0,017,2Иное ущемление прав и свобод
гражданина неправомерными действиями
и решениями органов власти и
управления0,0536То же, повлекшее
существенный вред0,20144

Висновки службової перевірки, які
містять недостовірні дані:

D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 36 х 118 х 1 х 2 х 2 х (1 - 0) = 16
992 грн.

Порушення кримінальної справи 10.11.2000
року по ст.165 ч.2 КК України:

D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 36 х 118 х 1 х 2 х 2 х (1 - 0) = 16
992 грн.

Порушення кримінальної справи 04.01.2001
року по ст.172 ч.1 КК України:

D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 36 х 118 х 1 х 2 х 2 х (1 - 0) = 16
992 грн.

Порушення кримінальної справи 31.03.2001
року по ст.167 ч.1 КК України:

D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 36 х 118 х 1 х 2 х 2 х (1 - 0) = 16
992 грн.

Незаконний привід на 25.12.2000 року:

D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 36 х 118 х 1 х 2 х 2 х (1 - 0) = 16
992 грн.

Незаконний привід на 26.12.2000 року:

D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 36 х 118 х 1 х 2 х 2 х (1 - 0) = 16
992 грн.

Незаконне обрання підписки про
невиїзд, коефіцієнт 7,2 (МЗП) за один
день:

1. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 371 х (118 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 1 260 806.40 грн.;

2. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 181 х (140 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 729 792 грн.;

3. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 184 х (165 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 874 368 грн.;

4. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 334 х (185 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 1 779 552 грн.;

5. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 275 х (205 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 1 623 600 грн.;

6. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 122 х (237 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 832 723.20 грн.;

7. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 90 х (262 х 7,2) х 1 х 2
х 2 х (1 - 0) = 679 104 грн.;

8. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 91 х (290 х 7,2) х 1 х 2
х 2 х (1 - 0) = 760 032 грн.;

9. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 62 х (310 х 7,2) х 1 х 2
х 2 х (1 - 0) = 553 536 грн.;

10. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 122 х (332 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 1 166 515.20 грн.;

11. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 181 х (350 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 1 824 480 грн.;

12. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 153 х (375 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 1 652 400 грн.;

13. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 121 х (400 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 1 393 920 грн.;

14. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 91 х (420 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 1 100 736 грн.;

15. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 92 х (440 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 1 165 824 грн.;

16. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 74 х (460 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 980 352 грн.;

17. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 105 х (605 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 1 829 520 грн.;

18. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 72 х (605 х 7,2) х 1 х
2 х 2 х (1 - 0) = 1 254 528 грн..

Всього на суму - 21 461 788 грн.

Притягнення невинного в якості
обвинуваченого 05.01.2001 року по ст.ст.165
ч.2, 172 ч.1 КК України:

1. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 720 х 118 х 1 х 2 х
2 х (1 - 0) = 339 840 грн.;

2. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 360 х 118 х 1 х 2 х
2 х (1 - 0) = 169 920 грн.

Всього на суму - 509 760 грн.

Притягнення невинного в якості
обвинуваченого 10.01.2001 року по ст.ст.165
ч.2, 172 ч.1 КК України:

1. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 720 х 118 х 1 х 2 х 2 х
(1 - 0) = 339 840грн.;

2. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 360 х 118 х 1 х 2 х 2 х
(1 - 0) = 169 920 грн.

Всього на суму - 509 760 грн.

Притягнення невинного в якості
обвинуваченого 25.04.2001 року по ст.ст.165
ч.2, 172 ч.1, 167 ч.1 КК України:

1. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 720 х 118 х 1 х 2 х 2 х
(1 - 0) = 339 840 грн.;

2. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 360 х 118 х 1 х 2 х 2 х
(1 - 0) = 169 920 грн;

3. D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 360 х 118 х 1 х 2 х 2 х
(1 - 0) = 169 920 грн.

Всього на суму - 679 680 грн.

Незаконне порушення права на захист
31.01.2001 року:

D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 36 х 118 х 1 х 2 х 2 х (1 - 0) = 16
992 грн.

Незаконне порушення права на захист
27.04.2001 року:

D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 36 х 118 х 1 х 2 х 2 х (1 - 0) = 16
992 грн.

Осуд невинного 06.10.2004 року:

D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 288 х 237 х 1 х 2 х 2 х (1 - 0) =
273 024 грн.

Осуд невинного 05.10.2007 року:

D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 288 х 460 х 1 х 2 х 2 х (1 - 0) =
529 920 грн.

Необгрунтована тяганина при розгляді
справи:

D = d * fv * i * c * (1 - fs) = 36 х 400 х 1 х 2 х 2 х (1 - 0) = 57
600 грн.

Сумарний розмір компенсації моральної
шкоди складає:

Ed = 16 992 гр. + 16 992 гр. + 16 992 гр. + 16 992 гр. + 16 992
гр. + 16 992 гр. + 21 461 788 гр. + 509 760 гр. + 509 760 гр.
+ 679 680 гр. + 16 992 гр. + 16 992 гр. + 273 024 гр. + 529 920
гр. + 57 600 гр. = 24 157 468 грн..

Просить стягнути на його користь з
Держави України в особі Державного
казначейства України в рахунок
відшкодування завданої йому
незаконними діями досудового слідства,
прокуратури і суду моральної шкоди -
кошти в сумі 24157468,00грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги. Дав
пояснення аналогічні тим, що містяться
в позовній заяві.

Представник відповідача- Державного
казначейства України позов не
визнала. При цьому пояснила, що
моральна шкода, завдана громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури, суду
може бути відшкодована виключно з
державного бюджету, а не з державного
органу - казначейської служби, про що
прохає позивач. Крім того, з позову не
вбачається наявність підстав для
задоволення позову.

Згідно наданих письмових заперечень
представник відповідача вказує, що
згідно статті 56 Конституції України
кожний має право на відшкодування за
рахунок Держави матеріальної і
моральної шкоди, заподіяної
незаконними рішеннями, діями або
бездіяльністю органів державної влади,
їх посадовими і службовими особами при
здійсненні ними своїх повноважень. Але
у жодному Законі немає вказівок на те,
що відшкодування повинно
здійснюватися за рахунок бюджетних
коштів або органів казначейства.

Аналогічні норми містить і ст. 1174
Цивільного кодексу України, згідно
якої шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю посадової особи
або службової особи органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні нею
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономної Республіки Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади мають право
діяти винятково в межах, способом і у
випадках, передбачених Конституцією і
Законами України.

Межі повноважень органів Державного
казначейства визначені в нормах
Бюджетного кодексу України і Постанови
Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р.
№ 1232 „Питання Державного казначейства
України". При цьому жодна з цих норм не
передбачає права або обов»язки органів
Державного казначейства „уособлювати
Державу". З норм ст. 19 Конституції
вбачається, що ніхто не має права
покладати на Державне казначейство
обов' язки, не передбачені Законом.

Бюджетним кодексом України (п.8 ст.7)
затверджено принцип цільового
використання бюджетних коштів, згідно
якого бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями.

Закон України «Про Державний бюджет на
2010 рік» не передбачає
загальнодержавних асигнувань на
відшкодування шкоди.

Представник третьої особи -
Генеральної прокуратури України Муха
А.І. позов визнав частково, представник
третьої особи Демченко Д.А. позов не
визнав, посилаючись на його
необґрунтованість і недоведеність
позовних вимог.

Із заперечень представника третьої
особи-Генеральної прокуратури України
слідує, що позивачем зазначається, що
внаслідок незаконного порушення проти
нього кримінальної справи він тривалий
час перебував під слідством і судом,
погіршився стан здоров'я, значно
ускладнилися його стосунки з
оточуючими людьми.

Посилаючись на зазначені обставини,
просить стягнути на його користь з
держави завдану моральну шкоду.

Позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав. Постановою
слідчого прокуратури Ленінського
району м. Харкова Харківської області
10.11.2000 стосовно ОСОБА_1 порушено
кримінальну справу за ознаками
злочину, передбаченого ч.2 ст.165 КК
України. Постановою від 26.12.2000 відносно
заявника обрано міру запобіжного
заходу - підписку про невиїзд. Надалі
стосовно нього порушено кримінальні
справи за ознаками злочинів,
передбачених ч.1 ст.167 та ч.1 ст.172 КК
України. Кримінальна справа
неодноразово розглядалася судами
першої та апеляційної інстанцій.

Вироком Жовтневого районного суду м.
Харкова від 05.10.2007 ОСОБА_1 засуджено до 3
років обмеження волі з позбавленням
права займати посади, пов'язані із
здійсненням функцій представника
влади строком на 2 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської
області вад 12.06.2009р. вирок суду першої
інстанції скасовано, провадження у
кримінальній справі закрито у зв»язку
з відсутністю у діях засудженого
складу злочину.

Наведені обставини засвідчують, що у
ОСОБА_1 виникло право ставити питання
про відшкодування моральної шкоди на
підставі Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду".

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами в цивільній справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Згідно із Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.2005 № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" під моральною шкодою маються на
увазі втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках
тощо.

ОСОБА_1 не наведено доказів, які б
підтверджували необхідність
відшкодування йому моральної шкоди та
не зазначено, з яких розрахунків він
при цьому виходив.

Згідно із ч.3 ст.13 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду"
відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться, виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Позивач перебував під слідством і
судом з 10.11.2000 по 12.06.2009. При цьому
необхідно врахувати той факт, що під
вартою він не утримувався і весь час
перебував на підписці про невиїзд,
обраній у якості запобіжного заходу.
Таким чином, мав можливість
спілкуватися з близькими людьми,
вільно пересуватись в межах України.

З огляду на викладене, виходячи з засад
розумності та справедливості, як того
вимагає ч.3 ст.23 ЦК України, на користь
позивача підлягає відшкодуванню
моральна шкода, виходячи з розміру
одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування його під слідством і судом.

Заслухавши позивача, представників
відповідача, третьої особи, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов
таким, що підлягає частковому
задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
розпочав професійний шлях в системі
правоохоронних органів, починаючи з
посади слідчого. Займав посаду
начальника слідчого відділу. Останнє
місце роботи - заступник начальника
слідчого відділу - начальник
відділення Дзержинського РВ
Харківського міського управління УМВС
України в Харківській області.

Постановою слідчого прокуратури
Ленінського району м. Харкова
Харківської області 10.11.2000 стосовно
ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого ч.2
ст.165 КК України. Постановою від 26.12.2000
відносно заявника обрано міру
запобіжного заходу - підписку про
невиїзд. Надалі стосовно нього
порушено кримінальні справи за
ознаками злочинів, передбачених ч.1
ст.167 та ч.1 ст.172 КК України. Кримінальна
справа неодноразово розглядалася
судами першої та апеляційної
інстанцій.

Вироком Жовтневого районного суду
міста Харкова від 5 жовтня 2007 року
позивача засуджено за:

- ч. 1 ст. 366 КК України до обмеження
волі на строк три роки з

позбавленням права обіймати посади,
пов'язані зі здійсненням функцій
представника влади, на строк 2 роки;

- ч.1 ст. 367 КК України до обмеження
волі на строк два роки з позбавленням
права обіймати посади, пов'язані із
здійсненням функцій представника
влади, на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1
визначено остаточне покарання у виді
обмеження волі на строк три роки з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані зі здійсненням функцій
представника влади, на строк 2 роки

На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_1
звільнено від призначеного покарання у
зв'язку із закінченням строків
давності.

За ч. 2 ст. 165 КК України 1960 року ОСОБА_1
виправдано за відсутністю в його діях
складу злочину в зв'язку із
декриміналізацією.

Місцевим судом ОСОБА_1 визнано винним
та засуджено за те, що він, обіймаючи
посаду заступника начальника слідчого
відділу Ленінського РВ ХМУ УМВС
України в Харківській області, 11 лютого
2000 року порушив та прийняв до свого
провадження кримінальну справу щодо
ОСОБА_23, ОСОБА_24 і ОСОБА_25 за ознаками
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 144 КК
України 1960 року. Підставою для
порушення кримінальної справи були
результати дослідчої перевірки, під
час якої у зазначених осіб було
вилучено речові докази. Однак, ОСОБА_1
належно не виконав покладені на нього
обов'язки, зазначені речові докази не
оформив у встановленому законом
порядку, не здав у камеру зберігання
речових доказів, а зберігав їх у своєму
службовому кабінеті, що призвело до
втрати господарських сумок, які
використовувалися злочинцями як
знаряддя злочину. В свою чергу, це
призвело до того, що зазначені особи
заперечували свою винність у вчиненні
злочину, а також ускладнило роботу
досудового слідства та суду.

Влітку 2000 року ОСОБА_1, обіймаючи посаду
заступника начальника Дзержинського
РВ ХМУ УМВС України в Харківській
області, перебуваючи у своєму
службовому кабінеті, склав завідомо
неправдивий акт про знищення речових
доказів у справі щодо ОСОБА_4, датувавши
його 2 листопада 1999 року, підписаний
понятими ОСОБА_27 та ОСОБА_28, яких він
ввів у оману та котрі не були
присутніми при знищенні речових
доказів. На підтвердження факту
знищення речових доказів ОСОБА_1 надав
вказаний акт до прокуратури
Ленінського району м. Харкова.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської
області вад 12.06.2009р. вирок суду першої
інстанції скасовано, провадження у
кримінальній справі закрито у зв»язку
з відсутністю у діях засудженого
складу злочинів.

Ухвалою Верховного Суду України від 23
березня 2010 року ухвала Апеляційного
суду Харківської області залишена без
змін.

При цьому в ухвалі Верховного Суду
України йдеться про те, що апеляційний
суд при розгляді справи стосовно
ОСОБА_1 в апеляційному порядку
дотримався усіх вимог і положень
закону.

Доводи касаційного подання прокурора
про те, що апеляційний суд
необгрунтовано дійшов висновку про
відсутність у діях ОСОБА_1 складу
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК
України, є безпідставними.

З матеріалів справи видно, що
апеляційним судом досліджено не тільки
матеріали кримінальної справи за
обвинуваченням ОСОБА_1, а також і
матеріали кримінальної справи щодо
ОСОБА_23 та інших осіб за обвинуваченням
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3
ст. 144 КК України 1960 року, у ході
розслідування якої ОСОБА_1, на думку
органу досудового слідства та суду
першої інстанції, вчинив службову
недбалість.

З огляду на досліджені матеріали справ,
апеляційний суд обгрунтовано вказав,
що місцевий суд дійшов висновків, які
не відповідають фактичним обставинам
справи. Апеляційним судом встановлено,
що суд першої інстанції безпідставно
вказав на труднощі у розслідуванні
кримінальної справи щодо ОСОБА_23 та
інших, які б були пов'язані зі службовою
недбалістю ОСОБА_1, оскільки такий
висновок суперечить зібраним у справі
доказам. Останні свідчать, що зазначені
труднощі були пов'язані великою
кількістю слідчих дій, а не втратою
речового доказу - мішка, який, як
встановив апеляційний суд, у
кримінальній справі щодо ОСОБА_23 та
інших не згадується у процесуальних
документах.

Безпідставними необхідно визнати і
доводи касаційного подання про те, що у
діях ОСОБА_1 убачається склад злочину,
передбачений ч. І ст. 366 КК України.

При вивченні апеляційним судом
матеріалів кримінальних справ щодо
ОСОБА_1 та за обвинуваченням ОСОБА_4 за
ч. 2 ст. 143 КК України 1960 року
встановлено, що останній
обвинувачувався у шахрайський діях,
продаючи суміш рослинного походження
як індійський чай, але органом
досудового слідства у порушення вимог
ст. 186 КПК України та інструкції «Про
порядок вилучення, обліку, зберігання
та передачі речових доказів по
кримінальних справах, цінностей та
іншого майна органами попереднього
слідства, дізнання та судами» при
вилученні цієї суміші належним чином
не були оформлені процесуальні
документи, відтак на підставі ст. 78 КПК
України суміш не могла бути визнана
речовим доказом.

Разом з тим апеляційним судом
встановлено, що ОСОБА_1 здійснював
заходи щодо визначення виду та якості
вилученої суміші, встановити у м.
Дніпропетровську підприємство, яке
торгувало чаєм, вдалося (т. 1, а.с. 475, 476), і
кримінальна справа щодо ОСОБА_4 була
закрита на підставі ст. 7 КПК України.
При вирішенні долі речових доказів
згідно з п. З ч. 1 ст. 81 КПК України
слідчим виноситься мотивована
постанова, що і було зроблено ОСОБА_1 25
жовтня 1999 року (т. 1 а.с. 155). З матеріалів
справи убачається, що у органа
обвинувачення зазначені процесуальні
документи сумнівів не викликали, саме
на їх підставі було знищено вилучену у
ОСОБА_4 суміш. При цьому органом
слідства% факт знищення суміші
рослинного походження під сумнів не
ставився.

За викладених обставин апеляційний суд
в ухвалі обґрунтовано вказав на те, що
ОСОБА_1 не підлягає кримінальній
відповідальності за ч. ст. 366 КК України
в зв'язку з відсутністю в його діях
складу злочину, оскільки він діяв
відповідно до постанови про знищення
речових доказів, винесеної відповідно
до п. З ч. 1 ст. 81 КПК України, а не
своєчасно складений акт лише засвідчив
виконану дію.

Касаційне подання прокурора, який брав
участь у розгляді справи судами першої
та апеляційної інстанцій, залишено без
задоволення, а ухвалу Апеляційного
суду Харківської області від 12 червня
2009 року щодо ОСОБА_1 - без зміни

Наведені обставини засвідчують, що у
ОСОБА_1 виникло право ставити питання
про відшкодування моральної шкоди на
підставі Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду".

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами в цивільній справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Згідно із Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.2005 № 4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" під моральною шкодою маються на
увазі втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Судом встановлено, що за роки
розслідування та розгляду справи
сім»я позивача розпалася, позивач
позбавлений можливості спілкування з
сином. На сьогоднішній день у нього
немає свого житла. Квартиру в місті
Харкові він був вимушений продати, так
як стало неможливо проживати в місці,
де до нього ставляться не інакше, як до
злочинця. Позивач вимушений наймати
житло у своєї сестри.

Його здоров'я значно погіршилося. До 2003
року позивач не мав скарг на хворобу
серця, що підтверджується записами в
медичній картці із поліклініки УМВС
України в Харківській області, де він
щорічно проходив медичні комісії на
пригодність до проходження служби в
органах внутрішніх справ. З 2003 року
позивач переніс чотири серцевих
напади, що підтверджується листками
непрацездатності (кримінальна справа
№2401032 Т.5 а.с.195-197). 15.06.2007 року при
розгляді справи в залі судового
засідання у нього стався серцевий
напад, у зв'язку з чим йому була
викликана швидка допомога в приміщення
суду. Позивач був доставлений в 1-шу
лікарню міста Харкова для
стаціонарного лікування (кримінальна
справа №2401032 Т.5 а.с.248-250). З 18.06.2007 до
06.07.2007 року позивач знаходився на
стаціонарному лікуванні в
терапевтичному відділенні
Дергачівській районній лікарні
Харківської області, що
підтверджується випискою із медичної
картки і листком непрацездатності
(кримінальна справа №2401032 Т.5 л.с.289-290).

Під час попереднього і судового
слідства ним були надані численні
скарги на адресу різних державних
органів, судів і прокуратур (копії
додаються).

Після вимушеного звільнення з органів
внутрішніх справ позивач не міг
працевлаштуватися, був змушений стояти
на обліку в Дзержинському районному
центрі зайнятості м.Харкова (копії
довідок додаються).

Позивач стверджує, і це у суду не
викликає сумнівів в достовірності
тверджень, що моральна шкода, яка
супроводжувалась душевними
переживаннями і стражданнями, які
перенесли позивач і його рідні (батько,
мати, сестра і брат), і призвели до
тривалого порушення його нормальних
життєвих зв'язків, позбавили його
можливості жити і працювати у звичному
життєвому ритмі, реалізувати свої
життєві наміри і плани, які потребують
значного часу для їх поновлення

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках
тощо.

Згідно із ч.3 ст.13 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду"
відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться, виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Позивач перебував під слідством і
судом з 10.11.2000 по 12.06.2009р.

Мінімальна заробітна плата
змінювалась наступним чином.

ПеріодСума, грн.Приріст, грн.Приріст, %с
01.07.2009 по 30.09.20096305+0.8%с 01.04.2009 по
30.06.200962520+3.3%с 01.12.2008 по 31.03.200960560+11.0%с
01.10.2008 по 30.11.200854520+3.8%с 01.04.2008 по
30.09.200852510+1.9%с 01.01.2008 по 31.03.200851555+12.0%с
01.10.2007 по 31.12.200746020+4.5%с 01.07.2007 по
30.09.200744020+4.8%с 01.04.2007 по 30.06.200742020+5.0%с 01.12.2006
по 31.03.200740025+6.7%с 01.07.2006 по 30.11.200637525+7.1%с
01.01.2006 по 30.06.200635018+5.4%с 01.09.2005 по
31.12.200533222+7.1%с 01.07.2005 по 31.08.200531020+6.9%с 01.04.2005
по 30.06.200529028+10.7%с 01.01.2005 по 31.03.200526225+10.5%с
01.09.2004 по 31.12.200423732+15.6%с 01.12.2003 по
31.08.200420520+10.8%с 01.01.2003 по 30.11.200318520+12.1%с
01.07.2002 по 31.12.200216525+17.9%с 01.01.2002 по
30.06.200214022+18.6%с 01.07.2000 по 31.12.200111828+31.1%

З врахуванням обставин справи, наданих
доказів суд вбачає, що розмір грошової
суми у відшкодування моральної шкоди
судом визначається більше від
сукупного розміру мінімальних
заробітних плат, але менше, чим
заявлено в позовній заяві - 500000, 00 гр.

Таким чином, позов підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1-4, 6-8 Закону «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», ст.ст.2, 4-5, 7, 11, 17-20
Положення «Про застосування Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду», Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.2005 № 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди",
ст.ст.256-257, 268, 1167, 1176 ЦК України, ст.ст.10,
11, 27, 31, 57-60, 209, 212, 215 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави
України в особі Державного
казначейства України, третя
особа-Генеральна прокуратура України,
про відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
прокуратури, керівництвом СВ
Харківського міського управління УМВС
України в Харківській області,
працівниками внутрішньої безпеки ГУ
МВС України Харківської області
задовольнити частково.

Стягнути з державного бюджету України
через Управління з обслуговування
кошторисів бюджетних установ
Державного казначейства України з
єдиного казначейського рахунку на
користь ОСОБА_1 500000,00грн. в рахунок
відшкодування завданої незаконними
діями досудового слідства, прокуратури
моральної шкоди.

Апеляційна скарга може бути подана до
Апеляційного суду Харківської області
через райсуд протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які
приймали участь у справі, але не були
присутні при проголошенні рішення,
можуть подати апеляційну скаргу в 10
дневний строк з моменту отримання
копії рішення.

Суддя
Л. К. Калмикова