Справа № 1008/7257/12
Провадження № 2/362/66/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2014 року

Васильківський міськрайонний суд
Київської області в складі:
головуючого - судді Корнієнка С.В., при
секретарі - Дрозденко К.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Василькові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вимогами,
що уточнив протягом розгляду справи,
про встановлення факту його проживання
з відповідачем однією сім'єю як
чоловіка та жінки без шлюбу у період з 6
жовтня 1998 року по 7 липня 2007 року та
поділу їх спільного сумісного майна
подружжя, визнавши за ним та колишньою
дружиною право власності на 12 частину,
за кожним, квартири АДРЕСА_1, та
встановити порядок користування
об'єктом незавершеного будівництва -
садовим будинок в садовому товаристві
«Мала Бугаївка» під НОМЕР_2 на
території Крушинської сільської ради
Васильківського району Київської
області.

Позивач та його представник в судовому
засіданні вимоги позову підтримали в
повному обсязі.

Відповідач та його представник позов
не визнали, вважаючи вимоги заяви
необґрунтованими та безпідставними.
Разом з тим, відповідач не
заперечувала, що квартиру по АДРЕСА_1
вона придбала після продажу їх з
позивачем спільної квартири по
АДРЕСА_2. На думку представника
відповідача позивача не має права на
дачний будинок, оскільки він
побудований на належній їй земельній
ділянці.

Суд, вислухавши пояснення сторін по
справі, допитавши свідків та
дослідивши письмові матеріали справи,
а також чисельні фотографії з
відображенням на них обох сторін, як
двох та й у групі інших осіб, приходить
до висновку про необхідність
часткового задоволення вимог позову,
виходячи з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

У відповідності до вимог ст.ст.1 та 3 ЦПК
України, завданням цивільного
судочинства є розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
за захистом яких кожна особа має право
звернутися до суду.

Як вбачається з положень ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
лише в межах заявлених фізичними
особами позовних вимог.

Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є доказами, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно до положень ч.1 ст.61 ЦК України,
обставині, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Положення ст. 368 ЦК України визначають,
що майно, набуте подружжям за час шлюбу
в результаті спільної праці, за спільні
грошові кошти, є їхньою спільною
сумісною власністю.

З огляду положень ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 68 СК
України вбачається, що, об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно. Дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування та розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності. Подружжя має право
домовитись між собою про порядок
користування майном. Розірвання шлюбу
не припиняє права спільної сумісної
власності на майно. Розпорядження цим
майном після розірвання шлюбу
здійснюється співвласниками за
взаємною згодою. При укладенні
договорів, щодо відчуження нерухомого
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, згода
другого з подружжя має бути письмовою
та нотаріально посвідчено.

Згідно положень ст. 70 СК України, при
поділі майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

У відповідності до положень ст.74 СК
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Положеннями п.п.1 та 3 ч.1 ст. 57 СК України
встановлено, що особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно,
набуте нею, ним до шлюбу, та майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

У відповідності до положень п.п.23
і 24 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» № 11 від
21.12.2007 року, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясувати джерело і час придбання
зазначеного майна. До складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи. Не належить до
спільної сумісної власності майно
одного з подружжя, набуте особою до
шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто.

Як достовірно встановлено в судовому
засіданні, що визнано сторонами,
останні перебували у шлюбі з 21 жовтня
1983 року, якій був розірваний 6.10.1998 року.
Разом з тим, в подальшому, 07.07.2007 року
сторони повторно уклали шлюб, який був
розірваний 17 вересня 2012 року на
підставі рішення Голосіївського
районного суду м. Києва.

У відповідності до відміток в паспорті
позивача, останній був зареєстрований
в м. Києві з 3.07.1990 року до 1.04.2004 року
АДРЕСА_2, а з 9.04.2004 року по АДРЕСА_1.

Згідно з інвестиційним контрактом №
25217 від 18.05.2001 року, відповідач
інвестувала кошти на будівництво
квартири в будинку по АДРЕСА_1.

У відповідності до договору
купівлі-продажу від 27.04.2004 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, за реєстровим № 1143,
відповідач продала належну їй з жовтня
1995 року та 1/2 частину, на підставі
договору дарування від 5.10.1998 року,
квартиру АДРЕСА_2.

Як вбачається із свідоцтва від 9
березня 2004 року, право власності на
квартиру АДРЕСА_1 оформлено на
відповідача.

У відповідності до відміток в рахунках
на оплату комунальних послуг в
квартирі АДРЕСА_1 за період з 2004 по 2011
рік, відповідні платежі здійснювалися
саме позивачем.

Згідно з договірною документацією №
10043 від 9 лютого 2007 року, позивач, будучи
зареєстрованим в АДРЕСА_1, замовляв
виготовлення кухонної меблі.

Як вбачається з акту
приймання-передачі обладнання від
19.05.2007 року та рахунків на оплату послуг
ЗАТ «Воля-Кабель», відповідна
документація на надання
телекомунікаційних послуг по АДРЕСА_1
була оформлена на позивача.

У відповідності до державного акту
серії ІУ-КВ № 5 від 10.09.2001 року,
який 22.07.2010 року був присвоєний
кадастровий номер, відповідачеві на
праві приватної власності належить
земельна ділянка площею 0,106 га для
ведення садівництва в садовому
товаристві «Мала Бугаївка» на
території Крушинської сільської ради.

За технічним паспортом від 11.07.2008 року,
дачний будинок НОМЕР_2 в садовому
товаристві «Мала Бугаївка»
заінвентаризований за відповідачем,
але право власності на нього на час
розгляду справи відсутнє.

Згідно з відміткою у свідоцтві про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3 від 17 листопада 2005 року, позивач
мав право на користування автомобілем
марки «VOLKSWAGEN POLO», державний № НОМЕР_1,
зареєстрованим на відповідача.

Як вбачається з полісу № 0221905 та
авіаквитку № , сторони виїзжали в
м. Хургада Республіки Єгипет
строком 7 діб у період з 4 по 11 січня 2003
року.

У відповідності до договору підряду
від 26.04.1990 року та зобов'язання члена
ЖБК від 22.11.1990 року, акту обстеження
будівництва від 5.10.1992 року, позивач
отримав суду до 2002 року для будівництва
садового будинку.

Згідно з договором № 7 від 12.03.2002 року,
за замовленням саме позивача було
здійснено буріння свердловини на
території дачного будинку.

Як вбачається з робочого проекту від 2008
року на газопостачання до будинку
НОМЕР_2 в садовому товаристві «Мала
Бугаївка», технічна документація
складена на відповідача.

У відповідності до свідоцтва серії
НОМЕР_4, відповідач зареєстрований як
фізична особа-підприємець з 22.02.2007 року.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
наполягали на спільному проживанні
сторін з часу знайомства з ними, але
обставини розірвання шлюбу між ними у
1998 році та повторного його укладення у
2007 році їм не відомі, з їх показів
вбачається що сторони разом приймали
участь у будівництві дачного будинку
починаючи з 1990 років.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
заперечували вищезазначені обставини,
а саме, щодо проживання сторін однією
сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу у
період з 1 січня 2004 року по 7 липня 2007
року, вважаючи їх проживання під одним
дахом вимушеною обставиною. Вони також
підтвердили, що позивач нібито
перешкоджав їх спілкуванню з
відповідачкою через зловживання
останньою алкоголем.

Разом з тим, з показів усіх свідків
вбачається, що сторони у період з 1990
років по 2012 рік проживали разом у
дачному будинку НОМЕР_2 в садовому
товаристві «Мала Бугаївка», який вони
разом почали будувати у 90-х роках,
спільно піклуючись та турбуючи за ним
до останнього часу.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи №
03/56-13-14 від 17.02.2014 року запропоновані
варіанти порядку користування об'єктом
спільної сумісної власності
колишнього подружжя - об'єктом
незавершеного будівництва - садовим
будинок на земельній ділянці НОМЕР_2 в
садовому товаристві «Мала Бугаївка» на
території Крушинської сільської ради
Васильківського району Київської
області.

Таким чином, суд з огляду на зібрані у
справі докази в їх сукупності, в тому
числі, щодо реєстрації позивача в
квартирі по АДРЕСА_1, що належить
відповідачеві, наявності у нього права
керування автомобілем, належним
відповідачеві, його поїздки за кордом з
відповідачем, що відбувалися після
розірванні їх шлюбу у жовтні 1998 року та
до повторного укладення липні 2007 року,
приходить до висновку щодо проживання
сторін однією сім'єю як чоловіка та
жінки без шлюбу у період з 1 січня 2004
року по 7 липня 2007 року.

Суд задовольняє вимоги позову в цій
частині часткового, виходячи з того, що
можливість встановлення зазначеного
факту відбулося лише з часу набрання
чинності, тобто з 1 січня 2004 року,
Сімейного кодексу України.

Що стосується поділу спільного майна
сторін у справі, то на думку суду,
квартира АДРЕСА_1, була придбана у
період їх однією сім'єю як чоловіка та
жінки без шлюбу та за рахунок продажу
квартири придбаної у період їх шлюбу, а
тому вона підлягає поділу між ними в
рівних частинах.

Вирішуючи питання про встановлення
порядку користування будинком,
побудованим на земельній ділянці
НОМЕР_2 в садовому товаристві «Мала
Бугаївка» на території Крушинської
сільської ради Васильківського району
Київської області, суд виходить з
наступного.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 331 ЦК
України, до завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна). У разі
необхідності, особа може укласти
договір щодо об'єкта незавершеного
будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого майна,
проектно-кошторисної документації, а
також документів, що містять опис
об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до постанови Верховного
суду по цивільній справі № 6-56цс12 від 20
червня 2012 року, недобудований
подружжям будинок може бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя в порядку ст.60 СК
України, а тому, застосування ст.331 ЦК
України можливо саме при розгляді
зазначеного цивільного спору.

А тому, суд, на підставі зібраних у
справі доказів, вважає за можливе та
необхідне визнати об'єкт незавершеного
будівництва - садовий будинок на
земельній ділянці НОМЕР_2 в садовому
товаристві «Мала Бугаївка» на
території Крушинської сільської ради
Васильківського району Київської
області об'єктом спільної сумісної
власності колишнього подружжя та
обирає варіант № 2 встановлення
порядку користування житловим
будинком, визначений вищезазначеним
ёвисновком експертизи.

На думку суду, відповідачем та його
представником не наведено в суді
відсутність підстав для визнання за
позивачем частки права на квартиру та
виділення йому у користування частини
дачного будинку або щодо відступу від
рівності їх часток.

Одночасно з частковим задоволенням
вимог зазначеного позову, суд також
вважає за необхідне стягнути з
відповідача, у відповідності до вимог
ст.88 ЦПК України піввартості судової
будівельно-технічної експертизи, що
складає 2385 грн., та половину витрат на
судового збору по зазначеній справі, що
дорівнює 1609,50 грн., а всього 3994,50 грн.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 3,10, 11, 60, 61, 79, 88, 212-215, 218, 221, 223, 294 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з
ОСОБА_2 однією сім'єю як чоловіка та
жінки без шлюбу у період з 1 січня 2004
року по 7 липня 2007 року.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу
спільної сумісної власності право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу
спільної сумісної власності право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Визнати об'єктом спільної сумісної
власності колишнього подружжя ОСОБА_1
та ОСОБА_2 об'єкт незавершеного
будівництва - садовий будинок на
земельній ділянці НОМЕР_2 в садовому
товаристві «Мала Бугаївка» на
території Крушинської сільської ради
Васильківського району Київської
області.

Встановити порядок користування
об'єктом спільної сумісної власності
колишнього подружжя - об'єктом
незавершеного будівництва - садовим
будинок на земельній ділянці НОМЕР_2 в
садовому товаристві «Мала Бугаївка» на
території Крушинської сільської ради
Васильківського району Київської
області, виділивши:

· ОСОБА_1 частину загальною площею
61,6 кв.м., в тому числі, приміщення
цокольного поверху у складі: № 1 гараж
(фактично допоміжне приміщення
садового будинку), площею 22,4 кв.м., № 2
сауна, площею 2,4 кв.м., № 3 сауна, площею
2,3 кв.м., № 4 душ, площею 4,1 кв.м., № 5
туалет, площею 1,2 кв.м., № 6 сходи, площею
1,6 кв.м., № 7 коридор, площею 4,2 кв.м., № 8
кладовка, площею 1,3 кв.м., № 9 кладовка,
площею 3,0 кв.м.; приміщення першого
поверху, площею 18,8 кв.м. у складі: № 10
сходи, площею 8,1 кв.м., № 13 кухня, площею
10,7 кв.м., господарські будівлі та
споруди: господарський блок літ. «Б», ?
частина огорожі літ. «О»;

· ОСОБА_2 частину загальною площею
62,0 кв.м., в тому числі, приміщення
першого поверху, площею 30,0 кв.м. у
складі: № 11 жиле, площею 18,5 кв.м., № 12
жиле, площею 8,7 кв.м., № І веранда, площею
2.8 кв.м., мансардний поверх № 14 жилий,
площею 32,0 кв.м., господарські будівлі та
споруди: свердловина літ. «К»,
убиральня літ «Т», ? частина огорожі
літ. «О».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20372
грн. компенсації за варіант поділу
користування будинком.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 1609,50 грн. та витрати
на проведення судової експертизи в
сумі 2385 грн., а всього 3994,50 грн.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги або закінченню апеляційного
провадження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
Київської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Корнієнко С.В.