УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про
відшкодування вартості майна та
збитків, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті
особи: комунальне підприємство
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_12,
Головне управління юстиції у м. Києві,
Орган опіки та піклування Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації, про визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу та
переведення прав покупця, усунення
перешкод у здійсненні права
користування своїм майном, про
визнання договорів дарування квартири
недійсними та відшкодування збитків,
про відшкодування майнової шкоди та
витребування майна, за позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_8 про визнання права власності
на майно та відшкодування майнової
шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_7 про поділ спільного майна
подружжя, стягнення суми, про усунення
перешкод у користуванні спільним
майном та вселення, за касаційною
скаргою ОСОБА_13, яка діє в інтересах
ОСОБА_7, на рішення Апеляційного суду м.
Києва від 14 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2007 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом про витребування у
ОСОБА_7 автомобіля «Mitsubishi», д.н.з.
НОМЕР_1, посилаючись на те, що 04 липня 2007
року відповідач разом із невідомим
чоловіком напали на його доньку та
відібрали автомобіль.

У подальшому позивач неодноразово
змінював та уточнював позовні вимоги і
остаточно просив суд стягнути з
відповідача грошову компенсацію за
викрадений автомобіль у сумі 195 330 грн,
посилаючись на неможливість розшуку
автомобіля та 70 800 грн витрат, понесених
за оренду автомобіля.

У січні 2008 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом, який неодноразово
уточнював та змінював, і просив суд
визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль
«Мercedes-Вenz», посилаючись на те, що дане
майно було придбано за кошти, отримані
від продажу його особистого майна.
Також, ОСОБА_7 просив визнати частково
недійсними договори купівлі-продажу
автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 від 25
лютого 2006 рокуАДРЕСА_2 від 25 серпня 2005
року, квартири АДРЕСА_3 від 10 лютого 2006
року, визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_2, перевівши на нього
права покупця, на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_3, автомобіль «Mitsubishi» та
витребувати його з чужого незаконного
володіння, і стягнути на його користь
грошову компенсацію у сумі 616 360 грн
вартості зазначених двох квартир.

Свої вимоги ОСОБА_7 мотивував тим, що з 23
липня 2004 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, проте
відповідач за його кошти придбала
зазначене майно, яке було
зареєстровано на її батьків.

Крім того, ОСОБА_7 просив суд стягнути з
ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 88 290,00
грн, завдану викраденням та
пошкодженням його особистого майна.

У подальшому він доповнив позовні
вимоги та просив суд визнати
недійсними договори дарування
квартири АДРЕСА_3, укладені 21 травня 2008
року та 17 січня 2009 року, посилаючись на
те, що він вважає, що 2/3 частини даної
квартири належить йому на праві
власності, а також просив зобов'язати
ОСОБА_15 повернути його особисте майно:
холодильник «Ардо», пральну машинку
«Сіменс», двоспальне ліжко, матрац, дві
тумбочки, стіл, чотири стільці на суму 18
500,00 грн.

У квітні 2008 року ОСОБА_8 звернулася до
суду із зустрічною позовною заявою про
поділ майна подружжя, яку неодноразово
змінювала та уточнювала і остаточно
просила визнати за нею право власності
на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, усунути
їй перешкоди у користуванні зазначеною
квартирою шляхом вселення, залишити у
власності відповідача автомобіль
«Мercedes-Вenz», д.н.з. НОМЕР_2, стягнувши з
нього компенсацію вартості 1/2 частини
автомобіля у розмірі 60 000,00 грн,
посилаючись на те, що зазначене майно є
спільним майном подружжя.

Також ОСОБА_8 просила суд стягнути з
ОСОБА_7 201 890,00 грн прибутку, отриманого
за здачу їх квартири у оренду без її
відома та 124 400,00 грн витрат на правову
допомогу.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 27 вересня 2010 року зазначені
позовні заяви об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 18 листопада 2013 року позов
ОСОБА_7 та зустрічний позов ОСОБА_8
задоволено частково. У порядку поділу
майна подружжя визнано за ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 за кожним, визнано за
ОСОБА_7 право власності на автомобіль
«Мercedes-Вenz» та стягнуто з нього на
користь ОСОБА_8 грошову компенсацію
вартості 1/2 частини автомобіля у сумі 27
975 грн, зобов'язано ОСОБА_7 не чинити
ОСОБА_8 перешкод у здійсненні права
користування квартирою АДРЕСА_1 та
вселено її у квартиру. В іншій частині
позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8 та у
задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
14 травня 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_6 скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 195
330 грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено. В решті рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судового
рішення апеляційного суду із
залишенням в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Частково задовольняючи первісний та
зустрічний позови в частині поділу
квартири та транспортного засобу, суд
першої інстанції виходив з того, що
спірне майно набуте сторонами під час
шлюбу та є спільним сумісним майном
подружжя, з огляду на що підлягає
поділу між ними.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 в частині стягнення з
ОСОБА_7 на його користь вартості «Mitsubishi
Pajero Sport», 2006 року випуску, суд виходив з
того, що матеріали справи не містять
доказів заволодіння спірним
автомобілем ОСОБА_7 Крім того, вимоги
щодо витребування даного автомобіля
позивачем не підтримано.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині позовних вимог про стягнення
вартості автомобіля у сумі 195 330,00 грн,
апеляційний суд виходив з того, що
ОСОБА_6 неправомірними діями ОСОБА_7
завдано шкоду, і останній відповідно до
ст. 1192 ЦК України зобов'язаний її
відшкодувати.

Судами встановлено, що відповідно до
договору купівлі-продажу від 25 лютого
2006 року ОСОБА_6 придбав автомобіль
«Mitsubishi Pajero Sport», 2006 року випуску, за 195
300,00 грн.

Відповідно до реєстраційного
посвідчення право на керування ним
мали ОСОБА_7 та ОСОБА_8

З постанови слідчого Голосіївського РУ
ГУ МВС України у м. Києві від 21 грудня 2008
року про закриття кримінальної справи
стосовно ОСОБА_7 за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
вбачається, що ОСОБА_7 04 липня 2007 року
забрав ключі і автомобіль у ОСОБА_8

Матеріали справи не містять доказів
того, що ОСОБА_7 повернув спірний
автомобіль його власнику.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційний суд дійшов
вірного висновку про задоволення
позову в частині стягнення вартості
автомобіля, оскільки достовірно
встановлено, що автомобіль «Mitsubishi Pajero
Sport», 2006 року випуску знаходиться у
відповідача, що ним і не заперечувалось
під час розгляду справи, однак ОСОБА_7
доказів на підтвердження того, що
спірний автомобіль повернуто його
власнику, не надав.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали
справи та зміст оскаржуваного судового
рішення, не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
норм матеріального права і порушення
норм процесуального права, які
передбачені нормами ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

В іншій частині рішення апеляційного
суду не оскаржується, а отже не є
предметом касаційного перегляду.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_13, яка діє в
інтересах ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від
14 травня 2014 року в частині стягнення з
ОСОБА_7 вартості автомобіля «Mitsubishi Pajero
Sport», 2006 року випуску, у розмірі 195 330,00
грн на користь ОСОБА_6 залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук