Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3386/14
Головуючий у 1 інстанції: Холод Р.С.
Суддя-доповідач: Маловічко
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
Головуючого: Боєвої В.В., суддів
Маловічко С.В., Гончар М.С.
при секретарі: Мосіній О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Міське
комунальне підприємство «ОСНОВАНІЄ»,
Запорізька міська рада про визнання
права користування квартирою ,-

В С Т А
Н О В И Л А:

27.12.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_5, Міське комунальне підприємство
«Основаніє» Запорізька міська рада про
визнання права користування квартирою.
Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що
19.08.1985р. виконкомом Запорізької міської
ради його сім'ї був виданий ордер на
вселення в трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1. До членів сім'ї належали:
батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_6, сестра
ОСОБА_2 та він - ОСОБА_7 В зв'язку з тим, що
батьки розірвали шлюб, мати знялась з
реєстрації з зазначеної квартири та
переїхала в інше місце проживання.
06.07.2002 року він уклав шлюб з ОСОБА_8 та
переїхав проживати за іншою адресою:
АДРЕСА_3. У лютому 2013 року шлюбні
відносини погіршились, 09.01.2014р. шлюб був
розірваний, в зв'язку з чим він
вимушений був виїхати з квартири
колишньої дружити та виписатись. Так як
іншого житла він не має, то навесні 2013
року він переїхав жити в квартиру
АДРЕСА_1. Наймачем зазначеної квартири
є його батько - ОСОБА_5, який проти його
проживання та реєстрації не
заперечував. Однак з приводу
проживання та реєстрації заперечує
його сестра - ОСОБА_2 та племінник -
ОСОБА_4, внаслідок чого виникають
постійні сварки. Тому позивач
звернувся до суду за захистом свого
права та просить визнати за ним право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19 червня 2014 року позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування
квартирою АДРЕСА_1.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду
Запорізької області 24 липня 2014р.
колегією заслухані пояснення ОСОБА_2 та
її адвоката ОСОБА_9, відповідача ОСОБА_4,
позивача ОСОБА_3 та його адвоката
ОСОБА_10, третьої особи ОСОБА_5 та
оголошено перерву для надання судових
рішень з приводу спорів щодо спірної
квартири. Всі особи отримали судові
повістки після цього засіданні, з
адвокатами було узгоджено дату
наступного судового засідання 14.08.2014р.

В судове засідання 14 серпня 2014р.
позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 не
з»явились, жодних заяв про відкладення
справи від них не надходило.

Від адвоката ОСОБА_10 надійшла заява про
відкладення розгляду справи у зв»язку
з виїздом за межі м. Запоріжжя та
прикладені електронні замовлення
білетів до м. Одеси з 11.08.2014р. по 24.08.2014р.

Проте колегія вважає, що є можливим
розгляд справи, оскільки довідки про
відпустку та її термін адвокат ОСОБА_10
не надала, електронні замовлення були
не іменними, тому не можна встановити,
що вони придбані саме ОСОБА_10 Крім того,
від позивача ОСОБА_3, з яким укладено
договір адвокатом ОСОБА_10,
відповідного клопотання про
відкладення розгляду справи не
надійшло. До того ж, позивач надав свої
пояснення у судовому засіданні 24.07.2014р.,
а адвокат юридичне обґрунтування
позиції позивача.

За викладених обставин, колегія
вважала за можливе розглядати справу у
відповідності до вимог ст. 305 ЦПК
України у відсутності позивача, його
адвоката та третьої особи.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом встановлено, що спірна квартира
АДРЕСА_1 згідно з ордером № 3900 від
19.08.1985р. виконкому Запорізької міської
ради була надана ОСОБА_5 на сім»ю з
чотирьох осіб: на нього, дружину -
ОСОБА_6 та двох дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Основним квартиронаймачем до
теперішнього часу є ОСОБА_5

Згідно довідок МКП «Основаніє» в
матеріалах справи в квартирі
зареєстровані на теперішній час:
ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується позивачем, він після
укладення шлюбу виїхав із спірної
квартири АДРЕСА_1 та став проживати за
місцем мешкання дружини по АДРЕСА_3.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 09.01.2014р. шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірвано.

З копії паспорту вбачається, що з
02.11.2002р. по 10.12.2003р. позивач був
зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, а з
08.01.2004р. по 16.04.2013р. - за адресою АДРЕСА_3 (
а.с. 5).

За вимогами ст. 107 ЖК України вибувший
член сім»ї втрачає право користування
житловим приміщенням з дня вибуття на
інше постійне місце мешкання.

Отже, позивач з моменту зняття з
реєстрації у спірній квартирі і
реєстрації за іншою ад-

ресою у листопаді 2002р. вважається
таким, що втратив право користування
спірною кварти-

рою.

Як зазначає позивач в позовній заяві,
що у зв»язку з погіршенням відносин з
дружиною в лютому 2013р. він вселився в
спірну квартиру зі згоди батька, з яким
став проживати однією сім»єю, але не
отримав згоди інших членів сім»ї
наймача, а саме сестри та племінника,
через що не може зареєструватись у
спірній квартирі. Тому в позові просив
визнати за ним право користування цієї
квартирою.

З матеріалів справи видно, що позивачем
до начальника Комунарського РВ УМВС
України в Запорізькій області
подавалась заява від 13.06.2013р. про його
реєстрацію в спірній квартирі, але
06.07.2013р. йому було відмовлено в цьому з
підстав недотримання ст. 65 ЖК України
щодо відсутності письмової згоди двох
осіб ( а.с. 53, 54).

Задовольняючи позов та визнаючи за
позивачем право користування спірною
квартирою, суд першої інстанції
виходив із того, що позивач ОСОБА_3 є
сином наймача спірної квартири ОСОБА_5,
вселився після тимчасового не
проживання в спірній квартирі з його
згоди на правах члена його сім»ї, веде з
батьком спільне господарство та
виконує обов»язки члена сім»ї наймача,
приймаючи участь в оплаті комунальних
платежів, а тому відсутність згоди
інших мешканців квартири не може
позбавляти його єдиного житла.

Проте колегія не погоджується з
такими висновками суду, оскільки вони
суперечать положенням ст. 65 ЖК України.

Відповідно до статті 65 ЖК України,
наймач вправі у встановленому порядку
з письмової згоди всіх проживаючих
сумісно з ним членів сім»ї вселити в
займане ним житлове приміщення свого
подружжя, дітей, батьків, а також інших
осіб. Особи, які вселились в житлове
приміщення в якості членів сім»ї
наймача, набувають рівне з іншими
членами сім»ї право користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та проживаючими з ним
членами сім»ї не було іншої угоди про
порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно з роз»ясненнями, наданими в
пункті 9 постанови Пленуму Верховного
суду України N 2 від 12.04.1985 «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи прописані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням. При цьому, як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.15
постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя", наявність чи
відсутність прописки сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому. Однак відсутність письмової
згоди членів сім'ї наймача на вселення
сама по собі не свідчить про те, що
особи, які вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням, якщо
за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

За змістом вказаної норми закону та
роз»ясень постанови Пленуму ВСУ
слідує, що обов»язковою умовою для
визнання вселення особи в житлове
приміщення законним є письмова згода
на це всіх проживаючих з наймачем
членів сім»ї. Та тільки за дотримання
цієї умови особа набуває права
користування житловим приміщенням.
Потрібно довести хоча б ті обставини,
що при вселенні вони висловлювали таку
згоду.

Проте такої згоди на вселення в
спірну квартиру з боку ОСОБА_2 і ОСОБА_4.
позивач не отримав, вони її ніколи не
висловлювати, а є категорично проти
вселення позивача до квартири, що
унеможливлює визнати законним його
вселення в житлове приміщення, а тому і
визнати за ним право користування цим
житловим приміщенням.

Крім того, з досліджених судом доказів
достеменно не відслідковується, що
позивач проживає в спірній квартирі
постійно, а вбачається, що або
тимчасово, або просто щоденно
навідується до неї.

Відповідачі наголошували на тому, що,
не зважаючи на те, що ОСОБА_3 в судовому
порядку розірвано шлюб, він продовжує
мешкати зі своєю сім»єю, а у спірну
квартиру навідується до батька, а також
тому, що в суді мається спір про
визначення порядку користування
спірною квартирою.

Свідок ОСОБА_11, яка мешкає в тому ж
під»їзді, де знаходиться спірна
квартира, пояснювала, що ОСОБА_3 в ній не
мешкає разом з батьком і сестрою, та
вона його взагалі не бачить.

Свідок ОСОБА_12 зробив висновок про те,
що ОСОБА_3 проживає в спірній квартирі
на тій підставі, що він виходить у
під»їзд палити в капцях та домашньому
одязі, а також деколи вони разом їздять
на автомобілі позивача на роботу.

Свідок ОСОБА_13, яка є сусідкою,
пояснювала, що кожну неділю бачить
ОСОБА_3 разом з батьком в магазині, та
іноді вона бачить його автомобіль біля
під»їзду.

З пояснень працівників МКП «Основаніє»
слідує, що акти про те, що ОСОБА_3 мешкає
у квартирі, склали на підставі пояснень
двох сусідів ОСОБА_14 та ОСОБА_15
Одночасно в матеріалах справи мається
акт МКП «Основаніє» протилежного
змісту, де свідками ОСОБА_16 і ОСОБА_17
вказується, що ОСОБА_3 в квартирі не
проживає. Отже, сама квартира на
предмет наявності ознак постійного
мешкання ОСОБА_3 в ній ними не
досліджувалась. Вказане свідчить, що
відомості жодного з актів брати до
уваги як доказ для встановлення факту
щодо постійного проживання ОСОБА_3 у
спірній квартирі з лютого 2013р. не можна.

Отже, колегія вважає, що є недоведеним
факт постійного проживання позивача в
спірній квартирі.

Таким чином, періодичним відвідуванням
квартири та періодичним проживанням в
ній протягом лютого 2013р.-27.12.2013р. ( день
подання позову), позивач не набув на неї
права користування, оскільки вселився
в неї не у встановленому законом
порядку.

За викладених обставин, колегія вважає,
що судом порушені норми матеріального
та процесуального права при вирішенні
цієї справи, а тому у відповідності до
вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 3,16 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19 червня 2014 року у цій
справі скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3
про визнання права користування
квартирою АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: