АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4969/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Овчаренко Н.Г. Доповідач - Варенко
О.П. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

при секретарі - Кондратенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14

на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 09 квітня 2014
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
міста», третя особа: ОСОБА_15, про
визнання майнових прав на квартири та
нежитлові приміщення,

В С Т А
Н О В И Л А:

У липні 2009 року позивачі звернулися до
суду з вищезазначеним позовом до
відповідача, в обґрунтування вимог, які
були згодом уточнені, посилалися на те,
що між ними та ТОВ «Центр міста» було
укладено договори про інвестування
житлового будівництва квартир та
нежитлових приміщень
багатоповерхового житлового будинку в
АДРЕСА_1. Договорами було передбачено,
що відповідач зобов'язується після
завершення будівництва ввести
житловий будинок в експлуатацію та
передати їм усі необхідні документи
для отримання в КП «ДМБТІ» свідоцтва
про право власності. На теперішній час
вони не мають можливості оформити
право власності на свої квартири та
нежитлові приміщення, оскільки
відповідач не надає необхідні
документи - державний акт прийняття в
експлуатацію будинку та рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради про
його затвердження та іншу
документацію. Відповідно до
розпорядження міського голови від
14.02.2007 року №74р житловому комплексу по
АДРЕСА_1 присвоєно адресу - АДРЕСА_1.
Оскільки на теперішній час житловий
будинок по АДРЕСА_1 не ведений в
експлуатацію, відповідачем не виконані
свої зобов'язання щодо передачі
документів для подальшого оформлення
права власності та до моменту
прийняття житлового будинку в
експлуатацію вони, як інвестори, є лише
власниками майнових прав на
інвестовані об'єкти нерухомості,
посилаючись на ст.ст.16,177,178 ЦК України,
остаточно просили визнати за ними
майнові права на відповідні квартири в
житловому комплексі по АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просять
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі.

Вислухавши представника позивачів
ОСОБА_16, представника третьої особи
ОСОБА_17, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом установлено та підтверджується
матеріалами справи, що між позивачами
та відповідачем було укладено договори
про інвестування житлового
будівництва квартир багатоповерхового
житлового будинку в АДРЕСА_1
(а.с.10,12,14-15,17,22,24,26,28,33,35-36,38,46).

Пунктами 1.1, 3.1.1, 3.1.2 відповідних
договорів передбачено, що позивачі, як
інвестори, прийняли участь у
фінансуванні будівництва житла з метою
отримання у власність квартир у
зазначеному будинку шляхом
інвестування грошових коштів у
будівництво, а саме кожен з них
сплатив обумовлену п. 2.1 договору
вартість квартири.

Відповідач зобовязався виконати
будівництво житлового комплексу з
дотриманням вимог проектної
документації, Державних будівельних
норм України, ввести його в
експлуатацію і протягом 90 днів після
цього передати інвестору об'єкт
інвестування за актом приймання -
передачі.

Житловий комплекс було побудовано на
земельних ділянках по АДРЕСА_1, які,
згідно державних актів на право
власності на земельну ділянку,
належать на праві власності ОСОБА_15, та
передані ним відповідачу на підставі
договору про надання земельних ділянок
в користування під забудову від 26 січня
2005 року.

Пунктами 3.1,3.2 зазначеного договору
передбачено, що у вигляді плати за
користування земельними ділянками
відповідач передає ОСОБА_15 частину
житлового комплексу, для будівництва
якого надаються земельні ділянки,
загальною площею 300 кв.м на третьому
поверсі. Передача має відбутися у
триденний термін з дня прийняття
житлового комплексу в експлуатацію.

Також встановлено, що будинок АДРЕСА_1
не прийнято в експлуатацію.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції,
обґрунтовано виходив з того, що
житловий будинок по АДРЕСА_1 на
теперішній час у передбаченому законом
порядку в експлуатацію не введено, а
тому позовні вимоги позивачів щодо
визнання майнових прав на розташовані
в ньому квартири не ґрунтуються на
законі, а саме: ст.ст. 177, 178, 179, 182, 190, 328, 331
Цивільного кодексу України, ст.ст.1,2,3,4,5
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Посилання апелянтів в апеляційній
скарзі на положення ст. 177, ч. 1 ст.178 ЦК
України та на те, що позивачі мають
майнові права на спірні квартири,
оскільки житловий будинок не введений
в експлуатацію, не можуть бути прийняті
судом до уваги, оскільки
спростовуються наступним:

Положенням статтей 181, 182 ЦК України
визначено, що до нерухомих речей
(нерухомості) належать об'єкти,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни їх призначення, а
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, зокрема, їх виникнення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.190 ЦК України, майном
як особливим об'єктом вважаються річ,
сукупність речей, а також майнові права
та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та
визнаються речовими правами.

Ст. 3 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні», дає
визначення поняття «майнові права»,
які можуть оцінюватися, як будь-які
права, пов'язані з майном, відмінні від
права власності, у тому числі права,
які є складовими частинами права
власності (права володіння,
розпорядження, користування), а також
інші специфічні права (права на
провадження діяльності, використання
природних ресурсів тощо) та права
вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як
«право очікування», є складовою
частиною майна як об'єкта цивільних
прав. Майнове право - це обмежене речове
право, за яким власник цього права
наділений певними, але не всіма правами
власника майна, та яке засвідчує
правомочність його власника отримати
право власності на нерухоме майно чи
інше речове право на відповідне майно в
майбутньому.

Відповідна характеристика майнових
прав викладена, зокрема, у постановах
Верховного Суду України від 15 січня 2013
року (справа № 6-36цс13) та від 30 січня 2013
року (справа № 6-168цс12).

Таким чином, майнове право особи на
об'єкт будівництва (інвестування) має
ґрунтуватися на правовій підставі.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Решта доводів апеляційної скарги також
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вони не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
зводяться до одностороннього
тлумачення регулюючого спірні
правовідносини законодавства лише на
свою користь та повторного
обґрунтування заявлених вимог з
викладенням таких же самих обставин і
доказів, яким суд дав належну оцінку
відповідно до вимог ст. 212 ЦПКУкраїни.

Порушень матеріального чи
процесуального права, які могли б
призвести до скасування рішення суду
першої інстанції, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий:
О.П.Варенко

Судді
Е.Л.Демченко

Т.Р.Куценко