Справа № 490/9540/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

05 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Голубашенко Т.О.

за участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представників відповідачів
ОСОБА_3

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Миколаївської міської ради про
скасування рішення органу місцевого
самоврядування та визнання недійсним
державного акту.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Скасувати п.8 та п.8.1. рішення №11/48
Миколаївської міської ради від 24.11.2011
року.

Визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,0292 га по АДРЕСА_1, що виданий на
ім'я ОСОБА_2 16.02.2012 року та
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №01743.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

Суддя
Подзігун Г.В.

справа №490/9540/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді
Подзігун Г.В.

при секретарі
Голубашенко Т.О.

за участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представників відповідачів
ОСОБА_3

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Миколаївської міської ради про
скасування рішення органу місцевого
самоврядування та визнання недійсним
державного акту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом
до ОСОБА_2, Миколаївської міської ради,
в якому просила скасувати рішення
Миколаївської міської ради №11/48 від
24.11.2011 року та визнати недійсним
державний акт на право власності на
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0,292 га, що був виданий на ім'я
відповідачки та зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю за №01743.

В судовому засіданні позивачка
позов підтримала, відповідачка ОСОБА_2
її представник та представник
Миколаївської міської ради проти
задоволення позову заперечували.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
доводи позову та дослідивши письмові
докази, судом встановлені наступні
факти та відповідні ним
правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були співвласниками в
рівних частках житлового будинку
АДРЕСА_1, що розташований на виділеній
рішенням виконкому Миколаївської
міської ради №1147 від 07.10.1975 року
земельній ділянці площею 500 кв.м.

Рішенням Миколаївської міської ради
№2025 від 23.10.2009 року частина ОСОБА_5
була виділена в окрему адресу: АДРЕСА_1.
Рішенням Миколаївської міської ради
№1224 від 24.09.2010 року частині ОСОБА_1 була
надана окрема адреса: АДРЕСА_2.

Після виділення часток власників в
окремі адреси ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_1 про
визначення порядку користування
вищевказаною земельною ділянкою.

Рішенням Центрального районного суду
м.Миколаєва від 06.09.2010 року позов
задоволено та визначено порядок
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 у відповідності до плану
встановлення меж для розподілу
земельної ділянки під житловими
будинками та господарськими спорудами
по АДРЕСА_1, що складений 28.04.2010 року КП
«Госпрозрахункове
проектно-вишукувальне бюро» та
виділено у користування ОСОБА_2
земельну ділянку площею 292 кв.м. по
АДРЕСА_1, виділено ОСОБА_1 земельну
ділянку площею 219 кв.м. по АДРЕСА_1. При
цьому в рішенні зазначено, що
відповідачка ОСОБА_1 направила до суду
свого представника, який надав заяву
про розгляд справи за його відсутністю
та визнав позов.

Як пояснила в судовому засіданні
позивачка, свого представника до суду
вона не направляла, про ухвалення судом
вказаного рішення їй стало відомо в
ході підготовки документів для
визначення порядку користування
спільною з відповідачкою земельною
ділянкою, оскільки вона мала намір
розділити цю ділянку та оформити право
власності на свою частку. При цьому їй
також стало відомо, що відповідачка на
підставі рішення Миколаївської
міської ради від 24.11.2011 року №11/48
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1, згідно якого ОСОБА_2
стала власником земельної ділянки
площею 0,0292 кв.м. Вказане позбавляє
позивачку права отримати у власність
земельну ділянку, яка б відповідала її
частці в даному житловому будинку.

Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 20.09.2012 року
рішення Центрального районного суду
м.Миколаєва від 06.09.2010 року було
скасоване та постановлено нове, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
було відмовлено.

При цьому судом встановлено, що
звертаючись 20.11.2011 року до
Миколаївської міської ради із заявою
про надання земельної ділянки по
АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 надала
рішення Центрального районного суду
м.Миколаєва від 06.09.2010 року, яким було
визначено порядок користування
земельною ділянкою розташованою по
АДРЕСА_1 та виділено у користування
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 292 кв.м.
по АДРЕСА_1, виділено ОСОБА_1 земельну
ділянку площею 219 кв.м. по АДРЕСА_1.

На підставі вищевказаного рішення суду
була розроблена технічна
документація, прийнято відповідне
рішення Миколаївською міською радою,
згідно п.8 якого затверджено технічну
документацію із землеустрою щодо
складення державного акта, що
посвідчує право власності на земельну
ділянку загальною площею 292 кв.м. у тому
числі 116 кв.м. під капітальною
забудовою, 167 кв.м. під при будинковою
територією, 9 кв.м. під тимчасовою
забудовою, із домоволодіння АДРЕСА_1, з
віднесенням її до земель житлової
забудови, для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1. Земельна ділянка має
обмеження у використанні згідно з
КООВЗД: на частину земельної ділянки
площею 47 кв.м., діють обмеження типу
01.06.23 (водопровід), на частину земельної
ділянки площею 3 кв.м. діють обмеження
типу 02.03.09 «інші земельні сервітути».

Цим же рішенням ОСОБА_2 надано у
власність земельну ділянку площею 292
кв.м для обслуговування житлового
будинку, господарській будівель і
споруд по АДРЕСА_1.

16.02.2012 року на ім'я відповідачки видано
державний акт про право власності на
земельну ділянку серії ЯК №322477, який
був зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №01743.

Як вбачається із наданої представником
Миколаївської міської ради до суду
копії технічної документації, заява
власника суміжної земельної ділянки
ОСОБА_1 про погодження меж земельної
ділянки ОСОБА_2, в цих матеріалах
відсутня.

Як пояснила в судовому засіданні
позивачка, вона не була повідомлена про
виготовлення цієї технічної
документації, її згода щодо меж
земельної діялнки не з'ясовувавлась.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Правові підстави набуття громадянами
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності
визначено ч.1 ст.116 ЗК України. Такою
підставою є рішення органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Як вбачається з ч.2 ст.386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно ст.357 ЦК України частки у праві
спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Виходячи із наведених норм
законодавства, у разі переходу права
власності на об'єкт нерухомого майна до
набувача цього майна відбувається
перехід тих прав на відповідну
земельну ділянку, на яких вона належала
відчужувачу, - права власності або
права користування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Згідно зі ст.21 ЦК України суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади АРК або
органом місцевого самоврядування, якщо
він суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Згідно ч.2 ст.118 ЗК України рішення
органів виконавчої влади та органів
місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
висновку, що прийнятям Миколаївською
міською радою рішення №11/48 від 24.11.2011
року в частині затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державного акту та надання
ОСОБА_2 у власність земельної ділянки
площею 292 кв.м для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд по АДРЕСА_1 порушується право
позивачки ОСОБА_1, яке підлягає
поновленню в судовому порядку.

Тому слід скасувати п.8 та п.8.1. рішення
№11/48 Миколаївської міської ради від
24.11.2011 року, визнати недійсним
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,0292 га по
АДРЕСА_1, що виданий на ім'я ОСОБА_2
16.02.2012 року та зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю за №01743.

При цьому підстав для визнання
вищевказаного рішення в іншій частині
суд не вбачає.

За такого позов підлягає частковому
задоволенню.

У відповідності зі 88 ЦПК України слід
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України
, суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Скасувати п.8 та п.8.1. рішення №11/48
Миколаївської міської ради від 24.11.2011
року.

Визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,0292 га по АДРЕСА_1, що виданий на
ім'я ОСОБА_2 16.02.2012 року та
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №01743.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

Суддя
Подзігун Г.В.

.