Справа № 567/705/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя
Венгерчук А.О.

секретар
Бондарчук О.М.

з участю позивачки
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідачки
ОСОБА_3

представника відповідачів
ОСОБА_4

представника органу опіки і піклування
Ковальчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Острозі справу за
позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_7, що діють у своїх інтересах та в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_8,
ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_10, ОСОБА_11, служба у справах дітей
Острозької районної державної
адміністрації про усунення перешкод в
здійсненні права власності нерухомим
майном,

встановив:

в Острозький районний суд Рівненської
області звернулися ОСОБА_6, ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_7, що діють у своїх
інтересах та в інтересах малолітнього
сина ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_10, ОСОБА_11, служба у справах
дітей Острозької районної державної
адміністрації про усунення перешкод в
здійсненні права власності нерухомим
майном.

Позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_1 посилаються на
те, що вони є власником житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1. Спори з
приводу права власності на зазначене
майно слухались судами неодноразово.
Рішенням Острозького районного суду
Рівненської області від 13 листопада 2013
року визнано за ОСОБА_6 право власності
в спільному майні подружжя на 12 частку
садибного будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
розташовані в АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_1, як спадкоємцем за законом після
смерті батька - ОСОБА_12, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 12
садибного будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
розташовані в АДРЕСА_1. Вказане рішення
суду першої інстанції, залишене без
змін ухвалою апеляційного суду
Рівненської області від 26 грудня 2013
року.

На підставі судових рішень за
позивачами зареєстровано право
власності на вказаний раніше об'єкт
нерухомості.

Раніше 12 частина житлового будинку з
надвірними будівлями належала на праві
приватної власності ОСОБА_9

Однак, рішенням Острозького районного
суду Рівненської області від 26 червня
2013 року визнано протиправним рішення
виконавчого комітету Вельбівненської
сільської ради Острозького району
Рівненської області від 10.05.2011 року № 25
"Про оформлення права приватної
власності на 12 частину житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1".

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно - 12 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_1,
видане 21.07.2011 року виконавчим комітетом
Вельбівненської сільської ради на ім'я
ОСОБА_9

Вказане рішення залишене без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 24 вересня 2013 року.

Цими судовими рішення визнано
незаконними та скасовано
правовстановлюючі документи на 12
частину будинковолодіння, видані на
ім'я. ОСОБА_9 В

Вказують, що згідно ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені цим рішенням,
мають преюдиційне значення при
вирішенні інших справ.

Вважають, що згідно з ст.321 ЦК вони не
можуть повноцінно здійснювати своє
право власності на будинок, вільно на
власний розсуд володіти, користуватися
та розпоряджатися своїм майном, так як
в належному нам будинку на
сьогоднішній день проживають
відповідачі - ОСОБА_3, яка є дочкою
ОСОБА_9, ОСОБА_7 - її чоловік, ОСОБА_8 - їх
син.

Вказують, що відповідачі не проживали у
вказаному будинку протягом більше як
півроку, однак на початку травня 2014
року незаконно, без їх згоди, знову
вселилися в у вказаний будинок та
протиправно користуються належним їм
будинком та господарськими будівлями.

Вважають, що проживання відповідачів
суперечить нормам ст. 383,391 Цивільного
кодексу України, яка передбачає право
власника житлового будинку, квартири
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї.

Вказують, що ОСОБА_9 втратила право
власності на 1/2 частину будинку і
відповідачі як члени її сім'ї втратили
право користування цією частиною, так
як їх право є похідним від права ОСОБА_9

В подальшому збільшили свої позовні
вимоги і просили суд зобов'язати
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 -
звільнити належну їм 12 частину
житлового будинку, а саме приміщення
2-1,2-2,2-3,2-4 жилого будинку, господарські
приміщення Г літню кухню, г - сарай, Б -
сарай, Д - сарай, д - сарай, В -вбиральня.

Крім того, просили зняти з реєстрації
відповідачів ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_8

Під час судового засідання клопотання,
в подальшому, щодо залучення в якості
співвідповідача ОСОБА_10 не заявляли.

Відповідач ОСОБА_9 в судове засідання
не з'явилась про причини неявки суд не
повідомила.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала і
суду пояснила, що в зазначеному будинку
вона проживає з народження і нікуди не
виїжджала. Разом з нею в житловому
будинку зареєстровані її дитина та
брат. ОСОБА_6 є її родичкою і між ними і
її родиною тривалий час існує спір з
приводу 12 зазначеного будинку.

Представник відповідачки ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_7, третьої особи
ОСОБА_10 - ОСОБА_4 позов не визнала і в
судовому засіданні пояснила, що в даний
житловий будинок її довірителі
вселились до оформлення позивачами
правовстановлюючих документів.
Зазначає, що вважає, що попередні
висновки судів про те, що ОСОБА_9 не має
право власності на 12 частину
зазначеного житлового будинку не
вважає належними і допустимими і ними
буде оскаржуватись в установленому
порядку. Зазначає, що вважає, що
зазначений будинок був колгоспним
двором і ОСОБА_9 та члени її родини були
членами колгоспного двору в зв'язку з
чим просила в позові відмовити,
оскільки відповідачі є членами сім'ї
позивачів.

Зазначила, що відповідачі ОСОБА_7
проживають в будинку тривалий час
проводили в ньому ремонт, благоустрій,
перепланування та поліпшення. Частину
надвірних будівель вони побудували
самостійно.

Вказувала, що позивачами та їх
представником жодними доказами не
доведено на яких саме підставах і чому
перелічені позивачами саме такі
житлові приміщення з 12 частини
житлового будинку з зазначеними
приміщеннями та господарськими
будівлями мають бути звільнена.

Представник органу опіки і піклування -
Острозької РДА - Ковальчук І.М. позов не
визнала і суду пояснила, що відповідно
до висновку опіки і піклування -
Острозької РДА слід вважати, що надання
дозволу на виселення та здійснення
зняття з реєстраційного обліку
малолітнього ОСОБА_8 з житлового
будинку за адресою в АДРЕСА_1 порушить
його права та законні інтереси,
висновок підтримала, просила в позові
відмовити.

Третя особа - ОСОБА_10 суду пояснив, що
він прописаний і періодично проживає в
житловому будинку в АДРЕСА_1 разом з
сестрою. Зазначив, що проживає в
будинку з 1984 року, сплачував земельний
податок, приймав участь в будівництві
господарських будівель. Зазначив, що
фактично половиною будинку завжди
користувались ОСОБА_6, ОСОБА_1,
половиною вони. Просив в позові
відмовити.

Третя особа - ОСОБА_11 суду пояснив, що
між його матір'ю і відповідачкою ОСОБА_9
існували цивільно-правові відносини з
приводу продажу 12 частини житлового
будинку в АДРЕСА_1, однак в подальшому 12
частина цього житлового будинку з
надвірними будівлями перестала
належати на праві приватної власності
ОСОБА_9 і стала належати позивачам.
Зазначив, що фактично у будинку
проживають ОСОБА_10 ОСОБА_3 в одній
частині , а ОСОБА_6 з чоловіком в другій.
Просив в позові відмовити.

З матеріалів справи встановлено
наступне.

Відповідно до витягу з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності № 20586352
ОСОБА_1 належить 12 частина житлового
будинку в АДРЕСА_1. (а.с.90)

Відповідно до витягу з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності 21986407
ОСОБА_6 належить 12 частина житлового
будинку в АДРЕСА_1. (а.с.91-92)

Відповідно до довідки № 1125 від 11.06.2014
року ОСОБА_10 зареєстрований від
народження поданий час за адресою -
АДРЕСА_1. (а.с.138)

Відповідно до довідки № 1124 від 11.06.2014
року ОСОБА_3 зареєстрована від
народження та проживає по поданий час
за адресою в АДРЕСА_1 з нею
зареєстрована дитина ОСОБА_8 17.09.2013
року. (а.с.137,139)

Відповідно до довідки № 815 від 31.08.2012
року станом на 1991 рік в 12 будинку за
адресою - АДРЕСА_1 були зареєстровані та
проживали ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_10, ОСОБА_15 (а.с.140)

Згідно із висновком органу опіки і
піклування Острозької
райдержадміністрації про ненадання
дозволу на вселення малолітньої дитини
з житлового приміщення та зняття з
реєстраційного обліку №2003/01-25 від
17.07.2014 року, надання дозволу на
виселення та здійснення зняття з
реєстраційного обліку малолітнього
ОСОБА_8 з житлового будинку за адресою в
АДРЕСА_1 порушить його права та законні
інтереси, тому є неприпустимим.
Зазначають про те, щоб не надавати
дозвіл на виселення та здійснення
зняття з реєстраційного обліку
малолітнього ОСОБА_8 з житлового
будинку за адресою в АДРЕСА_1. (а.с.141-142)

Суд, перевіривши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, третіх
осіб, рахує, що позов не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Позивачі та відповідачі по справі є
родичами.

Справи з приводу визнання право
власності на 12 садибного будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
розташовані в АДРЕСА_1 слухались судами
неодноразово.

Рішенням Острозького районного суду
Рівненської області від 13 листопада 2013
року визнано за ОСОБА_6 право власності
в спільному майні подружжя на 12 частку
садибного будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
розташовані в АДРЕСА_1. Визнано за
ОСОБА_1, як спадкоємцем за законом після
смерті батька - ОСОБА_12, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 12
садибного будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
розташовані в АДРЕСА_1. Вказане рішення
суду першої інстанції, залишене без
змін ухвалою апеляційного суду
Рівненської області від 26 грудня 2013
року.

Рішенням Острозького районного суду
Рівненської області від 26 червня 2013
року визнано протиправним рішення
виконавчого комітету Вельбівненської
сільської ради Острозького району
Рівненської області від 10.05.2011 року № 25
"Про оформлення права приватної
власності на 12 частину житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1". Визнано недійсним свідоцтво
про право власності на нерухоме майно -
12 частину житлового будинку з
надвірними будівлями, які знаходяться
в АДРЕСА_1, видане 21.07.2011 року виконавчим
комітетом Вельбівненської сільської
ради на ім'я ОСОБА_9 (а.с.93-95)

За ухвалою апеляційного суду
Рівненської області від 24 вересня 2013
року рішення Острозького районного
суду Рівненської області від 26 червня
2013 року залишено без змін.

При цьому ухвалою суду встановлено, що
ОСОБА_9 в 12 частині будинку на яке за нею
було зареєстроване право власності в
2011 році, не зареєстрована та не
проживає з 2006 року, а зареєстрована та
проживає за адресою АДРЕСА_2.

Оскільки згідно ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням, що набрало законної сили не
доказуються при розгляді інших справ у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Суду не надано жодних доказів з приводу
того, що відповідач ОСОБА_9 чинить
перешкоди позивачам у користуванні
вказаним житловим будинком і підстав
для задоволення позову про
зобов'язання - ОСОБА_9 - звільнити 12
частину житлового будинку, а саме
приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 жилого будинку,
господарські приміщення Г літню кухню,
г - сарай, Б - сарай, Д - сарай, д - сарай, В -
вбиральня - немає.

Окрім того слід зазначити, що актів
перевірки житлових умов ні позивачами,
ні відповідачами з приводу того хто
прописаний та фактично проживає у
зазначеному будинку суду не надано.

Відповідно до довідки № 5623977 по обліках
Острозького РС УДМС України в
Рівненській області - ОСОБА_7 з 12.03.2003
значиться зареєстрований за адресою
АДРЕСА_3, однак позивачі просили зняти з
реєстрації відповідача ОСОБА_7 з
реєстраційного обліку, за вказаних
обставин підстав для задоволення цих
вимог немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР (від
30.06.83р.) при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
6 місяців. Позивачі вказують, що
відповідачі не проживали у вказаному
будинку протягом більше як півроку,
однак на початку травня 2014 року
незаконно, без їх згоди, знову
вселилися в у вказаний будинок та
протиправно користуються належним нам
будинком та господарськими будівлями,
однак жодних доказів цьому суду не
надають.

Стаття 72 ЖК УРСР (від 30.06.83р.) визначає,
що визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України -
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Члени сім'ї власника, які проживають
разом з ним мають право користуватися
цим помешканням. Припинення даного
права відбувається в разі відсутності
члена сім'ї без поважних причин понад
один рік.

При цьому слід зазначити, що
безпідставне є застосування статті 391
ЦК, на які посилаються позивачі та їх
представник, за відсутності підстав
для виселення, передбачених частиною
першою статті 116 ЖК УРСР, при вирішенні
спорів про усунення перешкод у
користуванні житлом шляхом виселення
членів сім'ї власника.

Відповідно до довідки № 1125 від 11.06.2014
року ОСОБА_10 зареєстрований від
народження поданий час за адресою -
АДРЕСА_1. (а.с.138)

Згідно із довідкою № 1124 від 11.06.2014 року
ОСОБА_3 зареєстрована від народження та
проживає по поданий час за адресою в
АДРЕСА_1 з нею зареєстрована дитина
ОСОБА_8 17.09.2013 року. (а.с.137,139)

Відповідно до довідки № 815 від 31.08.2012
року станом на 1991 рік в 12 будинку за
адресою - АДРЕСА_1 були зареєстровані та
проживали ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_10, ОСОБА_15 (а.с.140)

Відомостей з приводу того хто
зареєстрований та проживає на даний
час в зазначеному будинку, крім вище
зазначених довідок суду не надано.

Пояснення відповідачів та
представника відповідача з приводу
того, що ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - ОСОБА_10 вселялися в
зазначений будинок як члени сім'ї
власника - в тому чисті і як члени сім'ї
позивачки ОСОБА_6, поясненням позивачки
ОСОБА_1 та представника позивачів
ОСОБА_2, як і матеріалами справи не
спростовується.

Виселення є категорією житлового
законодавства, тому при розгляді
цивільних справ за позовом про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК УРСР Розглядаючи
позовні вимоги про усунення перешкод у
користуванні власністю, а саме
житловим приміщенням, шляхом зняття з
реєстрації та покладення зобов'язання
на Відділ громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб (далі ВГІРФО)
ДМУ УМВС провести зняття реєстрації
особи із зазначеної адреси, суд
виходить з того що вимоги про
покладення зобов'язання провести
зняття з реєстрації є передчасними,
оскільки відповідно до вимог статті 7
Закону України від 11 грудня 2003 року N
1382-IV "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду.

Оскільки відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_8,
третя особа - ОСОБА_10 були вселені в
спірний будинок як член сім'ї
позивачів, а згідно з вимогами статті 157
ЖК УРСР членів сім'ї власника житлового
будинку (квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу, виселення
проводиться у судовому порядку без
надання іншого житлового приміщення і
безспірних доказів, які б свідчили про
те, що відповідачі порушують правила
статті 116 ЖК УРСР, суду не надано і на ці
обставини не посилаються позивачі ні в
позовній заяві, ні в судовому
засіданні, тому в задоволенні цих вимог
слід відмовити.

Відповідно до матеріалів справи
відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_8,
зареєстровані та постійно проживають у
житловому будинку позивачів, вселилися
туди як члени сім'ї, набули права
користування житловим приміщенням та
зареєстрували своє місце проживання в
установленому законом порядку.

Реєстрація місця проживання є похідним
правом від права користування житлом, а
тому зняти відповідачів - ОСОБА_3,
ОСОБА_8, та третю особу - ОСОБА_10 з
реєстрації місця проживання, можливе
лише за умови втрати ними права
користування цим житлом чи у зв'язку з
їх виселенням (добровільно чи у
примусовому порядку).

Оскільки члени сім'ї власника житла,
які проживають разом із ним, мають
право користування цим житлом
відповідно до закону. Законом, на який
зроблено посилання в частині першій
статті 405 ЦК, не може бути ЖК УРСР.
Застосування положень ЖК УРСР до цих
відносин не виключається. Але
переважно підлягають застосуванню
норми глави 32 ЦК. Це зумовлено тим, що
для регулювання відносин між власником
житла та членами його сім'ї
законодавець використав правову
конструкцію (сервітут), яка раніше до
цих відносин не застосовувалась. Тому
хоча положення житлового
законодавства і підлягають
переважному застосуванню до житлових
відносин на підставі статті 3 ЖК УРСР,
до правовідносин із приводу сервітуту
вони можуть застосовуватись лише за
аналогією. З урахуванням цього право
членів сім'ї власника помешкання на
користування ним чинним є правило
частини першої статті 405 ЦК, що
передбачає визначення власником
житлових приміщень, які мають право
займати члени сім'ї. Відповідно до
статті 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом із ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником, якщо при їх
вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням.

За вказаних обставин, оскільки інше не
встановлено чинними законами,
договором, то відсутність члена сім'ї
понад один рік без поважних причин є
юридичним фактом, що призводить до
втрати членом сім'ї права користування
помешканням. Застосування в цьому
випадку строку, встановленого статтею
71 ЖК УРСР є неправильним.

Оскільки суду не надано жодних доказів
з приводу того, що відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_7, їх неповнолітній син ОСОБА_8,
третя особа ОСОБА_10 чинять перешкоди
позивачам у користуванні вказаним
житловим будинком, то і підстав для
задоволення позову про їх зобов'язання
- звільнити 12 частину житлового
будинку, з господарсько-побутовими
будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 - не
встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, керуючись
ст. 107 ЖК, ст. 405 ЦК, ст. 116, 71 ЖК УРСР,
ст. 11, 60, 61, 209, ст. 214-215 ЦПК України,
суд,-

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_7, що діють у своїх
інтересах та в інтересах малолітнього
сина ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_10 , ОСОБА_11, служба у
справах дітей Острозької районної
державної адміністрації про усунення
перешкод в здійсненні права власності
нерухомим майном відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Сторони, які не були присутніми під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу в цей же строк з дня
отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Острозького районного
судуВенгерчук А.О.