Дата документу 26.09.2014 Справа № 554/3325/14-ц
Провадження № 2/554/1768/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2014 року Октябрський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

при секретарі - Роєнко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року до суду звернулася
ОСОБА_1 з вказаним позовом, відповідно
до якого прохала суд визнати недійсним
шлюб між нею ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2, зареєстрований 11.11.2011 року у
Центральному відділі ДРАЦС
Полтавського МУЮ, актовий запис № 1709;
стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивачем
зазначено, що вона з відповідачем 11.11.2011
року у Центральному відділі ДРАЦС
Полтавського МУЮ зареєстрували шлюб,
актовий запис № 1709. Від вказаного шлюбу
сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після одруження, а
саме у 2013 році позивач дізналася про те,
що її чоловік страждає на тяжку
психічну хворобу, яку він приховав від
неї при укладенні шлюбу. Відповідач з
2009 року перебуває на обліку в
Полтавському обласному
психоневрологічному диспансері. У
січні 2013 року відповідача було
госпіталізовано до вказаного закладу з
місця роботи з діагнозом «Гострий
психотичний розлад з симптомами
шизофренії». Ще до госпіталізації, під
час загострення хвороби відповідача,
про яку вона не знала, він проявляв до
неї агресію, фізичну силу. Саме
внаслідок вказаної госпіталізації
позивачу стало відому про наявну у
відповідача хворобу ще з 2009 року, однак
про що не було їй повідомлено до
реєстрації шлюбу, під час реєстрації
шлюбу та під час вагітності, ані самим
відповідачем, ані його батьками. 03.04.2013
року у зв'язку з нервовим зривом з
відповідачем стався нещасний випадок -
падіння з п'ятого поверху будинку.
Після цього він проживає разом зі
своїми батьками, які його доглядають.
Позивачем також зазначено, що у зв'язку
з хворобою відповідача та його станом
здоров'я вони почали сваритися, почали
виникати непорозуміння, що завдає їй та
їхній дочці моральних та психологічних
страждань. Позивач, також, зазначала, що
хвороба відповідача є
непередбачуваною та може становити
загрозу психологічному стану її та
доньки. Вказане і стало підставою
звернення позивача до суду з даним
позовом.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про
розгляд справи за її відсутності,
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, прохала суд позов задовольнити.

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_4 надав до суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
проти задоволення позовних вимог
заперечував в повному обсязі, прохав
суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не прибув через неможливість
самостійного пересування. В матеріалах
справи маються його письмові
пояснення, відповідно до яких він
заперечує проти позову в повному
обсязі з наступних підстав. Зазначено,
що він не приховував при укладенні
шлюбу з позивачем того факту, що у 2009
році лікувався у психіатричній лікарні
з діагнозом «Гострого психотичного
розладу з елементами шизофренії».
Даний факт ним було повідомлено
останній ще під час їх сумісного
проживання до реєстрації шлюбу у
березні 2011 року під час їх відвертої
розмови. Про наявну в нього хворобу
повідомляли позивача і його батьки.
Знали про наявність в нього хвороби і
колеги по роботі, друзі, з якими
спілкувалась і позивач. Відповідач
зазначав, що між ними були довірливі
стосунки, він ніколи не застосовував до
позивача фізичну силу. Наявна в нього
хвороба ніяким чином негативно не
впливає на оточуючих, лише той факт, що
він є інвалідом першої групи викликає
необхідність постійного догляду за
ним, який здійснюють його батьки.

Суд, вивчивши матеріали справи,
дослідивши надані докази, встановив
наступне.

Судом встановлено, що 11.11.2011 року
Центральним відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області був
зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1), про
що складено відповідний актовий запис
№ 1709 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1
від 11.11.2011 року).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину,
малолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
згідно з свідоцтва про народження
серії НОМЕР_2, актовий запис № 234).

Як на підставу своїх позовних вимог про
визнання шлюбу недійсним позивач
вказувала про наявність у відповідача
психічного захворювання, що створює
небезпеку для нащадків, про яке їй не
було повідомлено відповідачем ані до
реєстрації шлюбу, ані під час укладення
шлюбу; чоловік приховав від неї наявну
нього з 2009 року хворобу.

Наречені зобов'язані повідомити один
одного про стан свого здоров'я. Держава
забезпечує створення умов для
медичного обстеження наречених (ч. 1, 2
ст. 30 СК України).

Постановою Кабінету міністрів України
від 16 листопада 2002 р. № 1740 затверджено
порядок здійснення добровільного
медичного обстеження наречених, яким
визначено механізм організації
добровільного медичного обстеження
наречених, з метою визначення стану
їх здоров'я для профілактики
захворювань, небезпечних для подружжя
та їх нащадків.

Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що
орган державної реєстрації актів
цивільного стану під час приймання
заяви про реєстрацію шлюбу інформує
осіб, які подають таку заяву, про
можливість здійснення медичного
обстеження та за їх бажанням видає
направлення за зразком, затвердженим
МОЗ.

Як встановлено судом, сторонами не було
виявлено бажання здійснити таке
медичне обстеження.

Згідно з ч. 5 ст. 30 СК України
приховування відомостей про стан
здоров'я одним з наречених, наслідком
чого може стати (стало) порушення
фізичного або психічного здоров'я
іншого нареченого чи їхніх нащадків,
може бути підставою для визнання шлюбу
недійсним.

Статтею 41 СК України передбачено, що
шлюб може бути визнаний недійсним за
рішенням суду, якщо він був
зареєстрований з особою, яка приховала
свою тяжку хворобу або хворобу,
небезпечну для другого з подружжя і
(або) їхніх нащадків.

При вирішенні справи про визнання
шлюбу недійсним суд бере до уваги,
наскільки цим шлюбом порушені права та
інтереси особи, тривалість спільного
проживання подружжя, характер їхніх
взаємин, а також інші обставини, що
мають істотне значення.

У відповідності з роз'ясненнями,
викладеними у п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», при
розгляді судом справ про визнання
шлюбу недійсним слід мати на увазі, що
за наявності одних підстав суд
зобов'язаний, а за наявності інших суд
може визнати шлюб недійсним.

У випадку, передбаченому ст. 41 СК
України, шлюб за рішенням суду може
бути визнаний недійсним. У даному разі
вирішення цього питання залежить від
встановлених судом обставин;
наявності одного факту умисного
приховування відомостей про стан
здоров'я недостатньо для визнання
шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи
справу, судам слід брати до уваги те,
наскільки цим шлюбом порушено права та
інтереси особи, тривалість спільного
проживання подружжя, характер їх
взаємин, а також інші обставини, що
мають істотне значення.

З письмових пояснень відповідача, що не
оспорювалось стороною позивача,
вбачається, що сторони були знайомі з
липня 2010 року, а з березня 2011 року вони
стали проживати однією сім'єю без
реєстрації шлюбу.

Пояснення відповідача про те, що факт
наявності в нього хвороби ним було
повідомлено позивачу ще під час їх
сумісного проживання до реєстрації
шлюбу у березні 2011 року під час їх
відвертої розмови, - не підтверджені
доказами.

Факт того, що позивачу було відомо про
наявність у відповідача хвороби із
спілкування з колегами ОСОБА_2 по
роботі, та його друзями (які, як
вказував відповідач, усвідомлені про
його хворобу), - не підтверджений
доказами.

Також, Відповідач у своїх письмових
поясненнях зазначав, що його батько
ОСОБА_5 у присутності його матері
ОСОБА_6 та сестри ОСОБА_7 під час бесіди
з ним (ОСОБА_2.), при якої була присутня і
позивач ОСОБА_1, турбуючись про сина,
вказував на те, щоб ОСОБА_2 не
переймався занадто роботою, щоб
відпочивав, щоб не трапився подібний
психічний розлад. Ідентичні цьому
відомості також містяться в письмових
поясненнях ОСОБА_6 (мати відповідача) та
ОСОБА_7 (сестри відповідача), що наявні в
матеріалах справи.

Суд критично сприймає вказані письмові
докази, оскільки дані особи не були
допитані в якості свідків по справі, не
надавали присягу свідка, а тому не
несуть відповідальності за свої
свідчення. При цьому, на думку суду,
розмова, про яку свідчать ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, виражала
прояв турботи батька за сином, а не
носила характер повідомлення позивача,
донесення до відому ОСОБА_1 про
наявність в ОСОБА_2 психічного
захворювання з вказівкою на конкретний
діагноз, а саме гострого психотичного
розладу з симптомами шизофренії.

Як встановлено судом з матеріалів
справи сторони з липня 2010 року
познайомились, з березня 2011 року почали
сумісно проживати без реєстрації
шлюбу, 11.11.2011 року сторони
зареєстрували шлюб.

З анамнезу захворювання виписного
епікризу № 1210, що мається в медичний
картці відповідача, судом встановлено,
що вперше психічний стан відповідача
змінився у лютому 2009 року, у зв'язку з
чим останній проходив лікування у
Київській міській клінічній
психоневрологічній лікарні № 1 з 16.02.2009
р. по 20.02.2009 р. з діагнозом «Гострий
поліморфний психотичний розлад з
симптомами шизофренії в зв'язку зі
стресом, параноїчний синдром, з
психомоторним збудженням. Був
виписаний з рекомендаціями
стаціонарного лікування в
психіатричній лікарні за місцем
проживання. Після чого лікувався
амбулаторно в психоневрологічному
диспансері м. Полтави.

Встановлено, що 01.03.2009 року по 16.03.2009 рік
ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному
лікуванні в Криворізький
психіатричній лікарні з діагнозом
«Гострий поліморфний психотичний
розлад з симптомами шизофренії»
(виписной епікриз № 1370).

ОСОБА_2 протягом березня та квітня 2009
року проходив терапію в Полтавський
ПОНД.

24.04.2009 року ОСОБА_2 Полтавським ПОНД
видано довідку про можливість
працювати інженером-програмістом.

В подальшому до 2013 року ОСОБА_2 в ПНД не
звертався. З анамнезу хвороби
вбачається, що з вересня 2009 р. по січень
2013 р. психічний стан ОСОБА_2 був
стабільним.

15.01.2013 року ОСОБА_2 знову був
направлений в Полтавську обласну
психіатричну лікарню ім. О.Ф. Мальцева з
попереднім діагнозом «Гострий
поліморфний психотичний розлад з
симптомами шизофренії».

Згідно з клінічною картою
стаціонарного хворого ОСОБА_2 16.01.2013
року лікарем психіатром поставлений
діагноз заключний клінічний
«Шизофренія, параноїдна форма,
параноїчний синдром з кататонічними
включеннями, епізодичний тип перебігу,
стан ремісії».

Згідно з листа заступника головного
лікаря з медичної частини Полтавської
обласної клінічної психіатричної
лікарні ім. О.Ф. Мальцева ОСОБА_2
перебував на стаціонарному лікуванні в
даній лікарні з 15.01.2013 року.

З аналізу медичної картки ОСОБА_2 судом
встановлено, що на час знайомства
сторін та до моменту реєстрації шлюбу
між ними (з липня 2010 року по 11.11.2011 рік)
ОСОБА_2 не госпіталізовувався до
психоневрологічного диспансеру.
Фактів того, що ОСОБА_1 до реєстрації
шлюбу була присутня під час
відвідування ОСОБА_2 лікаря психіатра, -
судом не встановлено. Таким чином, суд
дійшов висновку, що позивач не могла
знати про наявність у відповідача
захворювання в період, коли вони з
позивачем підтримували близькі
відносини.

Судом встановлено, що 03.04.2013 року з
ОСОБА_2 стався нещасний випадок -
падіння з висоти».

З виписного епікризу № 1944 ОСОБА_2, який
поступив 12.06.2013 року, а 21.06.2013 року
виписаний з Полтавської обласної
клінічної психіатричної лікарні ім.
О.Ф. Мальцева, встановлено діагноз
«Шизофренія, параноїдна форма,
галюцинаторно-параноїдний синдром з
аутоагресивною поведінкою шляхом
падіння з висоти.

Факт того, що позивач ОСОБА_1 не була
обізнана про діагноз відповідача
свідчить і те, що коли під час
перебування у шлюбі відповідача будо
госпіталізовано до лікарні, ОСОБА_1
листом від 03.02.2014 року зверталася до
Полтавської обласної психіатричної
лікарні ім. О.Ф. Мальцева з вимогою
повідомити їй, як дружині, з якого
приводу у лікарні у січні-лютому 2013
року та у червні 2013 року лікувався
ОСОБА_2

Відповідач знав про наявний в нього
діагноз, але під час реєстрації шлюбу з
позивачем приховав свою хворобу, хоча
судом встановлено, і не заперечується
сторонами, що між ними були довірливі
відносини.

Обставини, які виникли між сторонами
унеможливлюють подальше сумісне
проживання сторін, що також не
заперечується сторонами.

На фоні виявлених позивачем відомостей
про хворобу відповідача, стосунки між
сторонами погіршилися, що суперечить
інтересам позивача щодо побудови
сімейних відносин на паритетних
засадах, на почуттях взаємної любові та
поваги, взаємодопомоги і підтримки.
Хвороба відповідача має
непередбачуваний прояв, що негативно
впливає як на позивача, так і на дитину.

Також, слід зазначити, що шизофренія, як
психічний розлад, генетично
унаслідується, тобто може передаватися
нащадкам.

Право позивача знати про небезпечну
хворобу її чоловіка, що може негативно
вплинути на здоров'я нащадків, -
порушено через приховування чоловіком
хвороби.

Враховуючи факт умисного приховування
позивачем відомостей про стан його
здоров'я, наслідком чого може стати
порушення психічного здоров'я їхніх
нащадків, а також ступень порушення
прав та інтересів позивача, тривалість
спільного проживання подружжя,
характер їхніх взаємин, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підстави своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Згідно
з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів і висновків експертів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 212 ЦПК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати

Керуючись ст. 30, п. 3 ч. 1 ст. 41 СК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст. ст. 14, 57-
61, 88, 174, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання шлюбу недійсним -
задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1
(дівоче прізвище ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрований Центральним відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Полтавського міського
управління юстиції Полтавської
області 11 листопада 2011 року, актовий
запис № 1709 - визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Полтавської області через Октябрський
районний суд м. Полтави протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СуддяМ. О. Материнко