ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ Справа
№ 636/4977/13-ц

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ Провадження №
2/636/104/14

18 серпня 2014 року

м. Чугуїв

Чугуївський міський суд
Харківської області у складі:

головуючого - судді Бондар С.Б., за
участю секретаря судового засідання -
Гамоліної О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2, представника
відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_4, в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
приватний нотаріус Чугуївського
районного нотаріального округу -
Царьова Інна Миколаївна, про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу будинку та визнання
права власності на 1/3 частину житлового
будинку з надвірними будівлями,

в
с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4, що дії
в інтересах неповнолітнього сина -
ОСОБА_5, звернувся до Чугуївського
міського суду Харківської області з
зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_5 посилався на те, що з 18 березня
2000 року по 28 жовтня 2008 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від
цього шлюбу є син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
31 липня 2001 року ОСОБА_2 разом зі своїми
дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6, та іншими
співмешканцями використали свою
пільгу по безоплатній передачі житла,
набув право власності на 74/100 частини
комунальної квартири АДРЕСА_1 10 серпня
2001 року ОСОБА_2 звернулася з письмовою
заявою до виконавчого комітету
Дзержинської районної ради м. Харкова
про дозвіл на продаж частки цієї
комунальної квартири у зв'язку з
придбанням трьох кімнатної
ізольованої квартири за адресою:
АДРЕСА_2. На підставі рішення
виконавчого комітету Дзержинської
районної ради м. Харкова від 21 серпня 2001
року, ОСОБА_2 було надано право укласти
договір купівлі-продажу частини
комунальної квартири АДРЕСА_1 від імені
неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з
одночасним укладенням договору
купівлі, або договору міни частини
трикімнатної квартири на ім'я
неповнолітніх. За нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
від 11 жовтня 2001 року, ОСОБА_2, що діяла за
себе особисто та від імені своїх
неповнолітніх дітей, разом з іншими
співвласниками продали, а Приватне
підприємство «Аудиторська фірма
«Глобал Аудіт», в особі: ОСОБА_17, купило
74/100 частини комунальної квартири
АДРЕСА_1. За кошти, отримані від продажу
вищезазначеної частини комунальної
квартири ОСОБА_2 купила житловий
будинок АДРЕСА_5. Таким чином, право
власності на придбаний будинок виникло
лише у ОСОБА_2, а неповнолітній на
момент укладення договору купівлі
продажу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
малолітній - ОСОБА_5 не були включені до
числа власників. Тобто, спірний будинок
був придбаний за кошти, отримані від
продажу належної неповнолітнім дітям
частки у комунальній квартирі
АДРЕСА_1, в якій кожному із сторін,
зокрема, як відповідачці, так і
неповнолітнім, ОСОБА_6 та ОСОБА_5
належала частина цієї комунальної
квартири. Проте, в порушення умов,
викладених в рішенні виконавчого
комітету Дзержинської районної ради м.
Харкова № 151/28, ОСОБА_2 зареєструвала
право власності лише на себе, чим
позбавила неповнолітніх дітей права
власності на частку у придбаному
будинку.

З зазначених підстав ОСОБА_4, в
інтересах неповнолітнього сина -
ОСОБА_5, з яким вони разом проживають в
спірному будинку, звернувся з
зазначеним позовом до суду та просив
визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_5,
посвідчений 15 листопада 2001 року,
приватним нотаріусом Чугуївського
районного нотаріального округу
Царьовою І.М., та визнати за ним право
власності на 1/3 частину цього житлового
будинку з надвірними будівлями.

У судовому засіданні представник
позивача, за довіреністю - ОСОБА_1, позов
підтримав, надав пояснення, аналогічні
до викладених в позовній заяві, просив
поновити пропущений з поважних причин
строк позовної давності для звернення
його довірителя з позовом до суду та
задовольнити позов повністю.

Відповідачка ОСОБА_2, та її
представник, за довіреністю - ОСОБА_3,
проти позову заперечували за його
безпідставністю, недоведеністю,
обґрунтованому на припущеннях, просили
застосувати позовну давність та
відмовити позивачу у задоволенні його
позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідачці та її
представника, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши письмові
докази, оцінивши належність,
допустимість, достовірність,
достатність і взаємний зв'язок доказів
в їх сукупності, суд приходить до
наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2
з 18 березня 2000 року по 28 жовтня 2008 року
знаходилися у зареєстрованому шлюбі,
який розірвано на підставі рішення
Чугуївського міського суду
Харківської області від 28 жовтня 2008
року, що підтверджується свідоцтвом
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1,
виданим 16 березня 2009 року відділом
реєстрації актів цивільного стану по
Чугуївському району Чугуївського
міськрайонного управління юстиції
Харківської області, актовий запис за
№ 22 (а.с.14).

Від шлюбу є неповнолітній син - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_2, виданим 30 травня 2000 року
міським відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Харкова,
актовий запис №1495 (а.с.13).

Місце проживання неповнолітнього
ОСОБА_5 рішенням Чугуївського міського
суду Харківської області від 28 жовтня
2008 року визнано з батьком - ОСОБА_4,
позивачем у справі.

31 липня 2001 року ОСОБА_2 разом зі своїми
дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6, та іншими
співмешканцями: ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16 використали свою пільгу по
безоплатній передачі житла, згідно із
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду», і набули
разом право власності на 74/100 частини
комунальної квартири АДРЕСА_1, на
підставі чого відділом приватизації
житлового фонду Управління
комунального майна та приватизації
Харківської міської ради, було видано
свідоцтво про право власності на житло
від 31 липня 2001 року №1-01=145362-Ц2.

10 серпня 2001 року ОСОБА_2 звернулася з
письмовою заявою до виконавчого
комітету Дзержинської районної ради м.
Харкова з проханням надати дозвіл на
продаж частки комунальної квартири
АДРЕСА_1, що знаходиться за вказаною
вище адресою та належить неповнолітнім
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у зв'язку з придбанням
трьох кімнатної ізольованої квартири
за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15).

21 серпня 2001 року виконавчим комітетом
Дзержинської районної ради м. Харкова
було винесено рішення № 151/28 «Про
надання дозволу на оформлення договору
купівлі-продажу або договору міни
частини комунальної квартири від імені
неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5» (а.с.16).

Відповідно до вказаного рішення,
ОСОБА_2 було надано право укласти
договір купівлі-продажу частини
комунальної квартири АДРЕСА_1, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, від
імені неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з
одночасним укладенням договору
купівлі, або договору міни частини
трикімнатної квартири на ім'я
неповнолітніх.

За нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 11 жовтня 2001 року,
зареєстрованим в реєстрі за № 7799,
ОСОБА_2, яка діяла за себе особисто та
від імені своїх неповнолітніх дітей,
згідно рішення виконавчого комітету
Дзержинської районної ради м. Харкова
№ 151/28, разом з іншими співвласниками
продали, а Приватне підприємство
«Аудиторська фірма «Глобал Аудіт», в
особі: ОСОБА_17, що діяла на підставі
статуту, купило 74/100 частини
комунальної квартири АДРЕСА_1.

За кошти, отримані від продажу
вищезазначеної частини комунальної
квартири ОСОБА_2 купила житловий
будинок АДРЕСА_5, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 15
листопада 2001 року, укладеним між ОСОБА_7
та ОСОБА_2, посвідченим приватним
нотаріусом Чугуївського районного
нотаріального округу Царьовою Інною
Миколаївною, зареєстрованим в реєстрі
за № 2166 (а.с.18). Таким чином, право
власності на придбаний будинок виникло
лише у відповідачки, а неповнолітній на
момент укладення договору купівлі
продажу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
малолітній - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не
були включені до числа власників.

Тобто, спірний будинок АДРЕСА_5 був
придбаний за кошти, отримані від
продажу належної неповнолітнім дітям
частки у комунальній квартирі АДРЕСА_1,
в якій кожному із сторін, зокрема, як
відповідачці, так і неповнолітнім,
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, належала частина цієї
комунальної квартири.

Проте, в порушення умов, викладених в
рішенні виконавчого комітету
Дзержинської районної ради м.
Харкова № 151/28, ОСОБА_2 зареєструвала
право власності лише на себе, чим
позбавила неповнолітніх

дітей права власності на частку у
придбаному будинку. Зазначені
обставині підтверджуються витягом із
протоколу комісії з питань захисту
прав дитини виконавчого комітету
Дзержинської районної ради м. Харкова
від 27 липня 2009 року № 10 (а.с.19).

У витязі із протоколу комісії з питань
захисту прав дитини зазначено, що при
подані заяви про надання дозволу на
оформлення договору купівлі-продажу
частини комунальної квартири АДРЕСА_1,
від імені неповнолітніх ОСОБА_6 та
ОСОБА_5, ОСОБА_2 зазначала, що замість
проданої комунальної квартири,
планується придбання трикімнатної
ізольованої квартири на ім'я дітей.
Проте, ніякої власності на ім'я дітей не
придбала, обов'язки, щодо захисту
майнових прав неповнолітніх, які були
покладенні на неї рішенням виконкому,
ОСОБА_2 не виконала та використала їх на
власну користь.

Враховуючі, те що вищезазначений
договір купівлі-продажу укладено 15
листопада 2001 року, то на спірні
правовідносини поширюються положення
Цивільного кодексу Української РСР від
18 липня 1963 року № І540-VІ та Кодексу про
шлюб та сім'ю України від 20 червня 1969
року № 2006-VІІ.

Відповідно до ст. 2 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, цей Кодекс встановлює
порядок і умови одруження, регулює
особисті і майнові відносини, які
виникають в сім'ї між подружжям, між
батьками і дітьми, між іншими членами
сім'ї, відносини, які виникають у
зв'язку з усиновленням, опікою та
піклуванням, прийняттям дітей на
виховання, порядок і умови припинення
шлюбу, порядок реєстрації актів
громадянського стану.

На підставі вимог ст. 77 Кодексу про шлюб
та сім'ю України, за життя батьків діти
не мають права на їх майно, так само як і
батьки не мають права на майно дітей.

Згідно зі ст. 78 Кодексу про шлюб та сім'ю
України, якщо у неповнолітніх є належне
їм майно, батьки управляють ним як
опікуни і піклувальники без
спеціального на те призначення, але з
додержанням відповідних правил про
опіку і піклування.

У відповідності до вимог ст. 79 Кодексу
про шлюб та сім'ю України, у разі
виникнення спільної власності батьків
і дітей правовідносини щодо цієї
власності регулюються на загальних
підставах Цивільним кодексом
Української РСР.

Згідно до вимог ст. 6 Цивільного кодексу
Української РСР, захист цивільних прав
здійснюється в установленому порядку
судом шляхом визнання цих прав.

Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу
Української РСР, недійсною є та урода,
що не відповідає вимогам закону, в тому
числі ущемляє особисті або майнові
права неповнолітніх дітей.

На підставі вимог ст. 112 Цивільного
кодексу Української РСР, майно може
належати на праві спільної власності
двом чи кільком громадянам.
Розрізняється спільна власність з
визначенням часток (часткова
власність) або без визначення часток
(сумісна власність).

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду
України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»,
судовий захист права приватної
власності громадян здійснюється
шляхом розгляду справ, зокрема, за
позовами про визнання права власності
на майно.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про те, що не включення ОСОБА_6
та ОСОБА_5 в число власників житлового
будинку АДРЕСА_5, при укладенні
договору купівлі-продажу, порушує їх
права та інтереси, враховуючи, що на
момент укладення цього договору, вони
були неповнолітніми.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Цивільного
кодексу Української РСР, правочин,
визнаний недійсним вважається
недійсним з моменту його укладення.

На підставі вимог ст. 60 Цивільного
кодексу Української РСР, недійсні
частини правочину не тягнуть за собою
недійсність інших його частин, якщо
можливо припустити, що правочин був би
укладений і без включення недійсної
його частини.

Згідно до вимог ст. 71 Цивільного
кодексу Української РСР, загальний
строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено (позовна
давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу,
перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналась або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

Згідно ст. 80 Цивільного кодексу
Української РСР, якщо суд, визнає
поважною причину пропуску строку
позовної давності, порушене право
підлягає захистові.

На підставі п. 15 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 20 від 22
грудня 1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», на пред'явлення
позову про витребування належного
громадянинові майна, інших вимог про
захист приватної власності
поширюється встановлений ст. 50 Закону
«Про власність» і ст.71 Цивільного
кодексу Української РСР, трирічний
строк позовної давності, якщо інше не
передбачено законом.

У тих випадках, коли правовстановлюючі
документи на майно, придбане кількома
особами з метою створення спільної
власності, оформлені на одного з них і
всі вони користувалися цим майном,
строк позовної давності для вимог про
право на майно учасника спільної
власності, не зазначеного у
правовстановлюючому документі,
обчислюється відповідно до ст.76
Цивільного кодексу Української РСР, з
дня, коли він дізнався або повинен був
дізнатися, що його право на це майно
оспорюється, а не з часу оформлення
угоди на придбання майна.

Позивач пропустив строк для звернення
до суду з вимогами про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу будинку з поважних
причин, оскільки, не дивлячись на те, що
правовстановлюючі документи на
житловий будинок були оформлені лише
на ОСОБА_2, він був придбаний за спільні
кошти ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Зазначені особи користувалися спірним
будинком, і саме з моменту пред'явлення
ОСОБА_2, 20 серпня 2013 року, позову про
виселення ОСОБА_5 із вказаного будинку,
позивачу стало відомо, що право ОСОБА_5
на це майно оспорюється, тому є
підстави для поновлення ОСОБА_4
пропущеного строку строк для його
звернення з позовом до суду.

Одним із конституційних прав громадян
є право на житло. Гарантіями здійснення
цього права є обов'язок створення
державою умов, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду; надання державою та
органами місцевого самоврядування
відповідно до закону житла безоплатно
або за доступну плату (частини перша,
друга статті 47 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 9
Конституції України, права і свободи
людини закріплюються і в міжнародних
актах, які є частиною національного
законодавства України, у разі надання
Верховною Радою України згоди на їх
обов'язковість. Загальна декларація
прав людини 1948 року передбачає право
кожної людини на такий життєвий рівень,
який є необхідним для підтримання
здоров'я і добробуту її самої та її
сім'ї.

У пункті 1 статті 25 Декларації
зазначено, що необхідний життєвий
рівень забезпечує, зокрема, житло.

Аналогічне положення міститься в
пункті 1 статті 11 Міжнародного пакту
про економічні, соціальні і культурні
права 1966 року, ратифікованого Указом
Президії Верховної Ради УРСР від 19
жовтня 1973 року № 2148-VІІІ, в
якому, крім вказаного, закріплено
обов'язок держав - учасників Пакту
вживати необхідних заходів для
забезпечення здійснення такого права.
Отже, право людини на житло є
загальновизнаним.

Згідно з Конституцією України це право,
як і інші конституційні права, є
невідчужуваним, непорушним і рівним
для всіх без будь-яких обмежень.

Таким чином, частка сторін, а саме:
ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у спірному
будинку має бути пропорційною частці
належних сторонам коштів, які були
використані для придбання будинку
АДРЕСА_5, тобто, коштів виручених від
продажу попередньої квартирі, із яких
кожному зі сторін належало на праві
власності 1/3 частині суми.

Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності.

Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

За правилом ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Вище приведені обставини та факти
у їх сукупності дають суду можливість
зробити висновок про те, що обставини,
на які позивач посилався у позові, як на
підстави своїх вимог, - обґрунтовані,
позов доведений.

З зазначених вище правових
підстав, суд визнає частково недійсним
договір купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_5, посвідчений 15
листопада 2001 року приватним нотаріусом
Чугуївського районного нотаріального
округу Царьовою І.М. і вважає, що за
ОСОБА_4, який діє в інтересах
неповнолітнього сина - ОСОБА_5, повинно
бути визнане право власності на 1/3
частину житлового будинку АДРЕСА_5.

Посилання ОСОБА_2 та її представник, за
довіреністю ОСОБА_3, про застосування
позовної давності, як на підставу для
відмови у задоволенні позовних вимог,
суд вважає недоведеними, такими, що
порушують інтереси неповнолітнього
ОСОБА_5, суперечать вимогам Закону
України «Про охорону дитинства» в
частині позбавлення дитини житла.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з
відповідача підлягає стягненню
судовий збір в дохід держави.
Відповідно до експертного висновку
вартість спірного будинку складає 199336
грн. (а.с.113), а
вартість 1/3 частини будинку складає -
66445,39 грн., тому судовий збір повинен
бути сплачений в розмірі 664,45 грн., однак
враховуючі, що при подачі позову
позивачем сплачено 229,41 грн., які він не
просив стягнути з відповідача, тому
недосплачена зазначена сума судового
збору стягується з ОСОБА_2 в розмірі 435,04
грн. (664, 45 грн. - 229,41грн.).

Враховуючи викладене вище, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про те, що позов
підлягає задоволенню, як такий, що
знайшов своє підтвердження в ході
судового засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88,
209, 212, 214, 215 ЦПК України, Постановою
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
№20 від 22.12.95 року, ст.ст. 78, 142 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, ст. 48, 59, 60, 76, 80
Цивільного кодексу Української РСР 1963
року, ст. 3, 6, 15, 116, 328 Цивільного кодексу
України, ст. З, 118, 119, 120 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш
И В:

Поновити ОСОБА_4 пропущений з поважних
причин строк позовної давності для
звернення з позовом до суду.

Позовну заяву ОСОБА_4, в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний
нотаріус Чугуївського районного
нотаріального округу - Царьова Інна
Миколаївна, про визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу
будинку та визнання права власності на
1/3 частину житлового будинку з
надвірними будівлями - задовольнити в
повному обсязі.

Визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_5,
посвідчений 15 листопада
2001 року приватним нотаріусом
Чугуївського районного нотаріального
округу Царьовою Інною Миколаївною,
зареєстрований в реєстрі за № 2166.

Визнати за неповнолітнім ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/3
частину житлового будинку АДРЕСА_5,
який належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на
підставі договору купівлі-продажу від
15 листопада 2001 року, посвідченого
приватним нотаріусом Чугуївського
районного нотаріального округу
Царьовою Інною Миколаївною,
зареєстрованого в реєстрі за №2166.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на
користь держави в сумі 435,04 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Чугуївський міський суд Харківської
області шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано.

Повний текст судового рішення
виготовлений 18 серпня 2014 року.

Суддя:

С.Б. Бондар