Провадження №2/761/4484/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Сіромашенко Н.В.,

при секретарі
Бульбі І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Державного
казначейства України про зобов'язання
вчинити дії та відшкодування
заподіяної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Державного казначейства України, в
якому просить стягнути завдану
матеріальну шкоду - неповернутий
судовий збір в сумі 573, 50 грн. та
моральну шкоду в розмірі 1500 гривень.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що ухвалою Вищого
господарського суду України від 17
жовтня 2013 року йому було повернуто
сплачений ним судовий збір в розмірі
573,50 грн.

У зв'язку з тим, що відповідачем
вказана ухвала суду не виконується, він
звернувся до суду за захистом свої
прав.

В судове засідання позивач не
з'явився, направив до суду заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував, просив
в задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що для повернення
коштів позивачу в розмірі 573, 50 коп.
відповідачу необхідно було подати
певний пакет належним чином завірених
документів та довіреність про надання
права на отримання коштів належних
позивачу, засвідчену належним чином,
про що повідомлено позивача. Проте,
позивач повторно звернувся до
відповідача із заявою про повернення
коштів, при цьому не усунувши
вищевказані недоліки, яке залишено
відповідачем без виконання. Вказані
кошти не повернуті позивачу не з вини
відповідача.

Суд, вислухавши пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що ухвалою
Вищого господарського суду України від
17 жовтня 2013 року фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 з Державного
бюджету України повернуто судовий збір
в сумі 573,50 грн., сплачений згідно
квитанції № к14/55 від 23 липня 2013 року.

25 листопада 2013 року позивач
звернувся до начальника управління
ДКСУ у Печерському районі м. Києва з
заявою про повернення сплаченого ним
судового збору в розмірі 573, 50
відповідно до ухвали Вищого
господарського суду України від 17.10.2013
р., надавши при цьому оригінал
квитанції на суму 573, 50 грн., вищевказану
ухвалу суду, копію листа начальника
управління ДКСУ у м. Суми № 03-59/1166-4746 та
просив зазначені кошти перерахувати на
рахунок ОСОБА_2, який вказав в заяві.

На заяву про повернення судового
збору в розмірі 573, 50 грн. Головне
управління Державної казначейської
служби України в м. Києві листами від
25.12.2013 року № 06-08/5222 - 18178 та від 21.01.2014 р.
№ 05-08/195-810 повідомило позивача, що для
повернення коштів необхідно надати
належним чином оформлені документи, а
саме: заяву про повернення коштів із
зазначення його банківських
реквізитів, ухвалу Вищого
господарського суду України від 17.10.2013
року по справі № 14/196-09, квитанцію від
23.07.2013 р. № к/14/N/55. У разі повернення
коштів ОСОБА_2 необхідно надати
довіреність про надання права на
отримання коштів, належних йому,
засвідчену із вимогами ЦПК України, та
копію паспорта довіреної особи.

Проте, вказані в листах недоліки
позивач не усунув. Доказів зворотного
суду не надано.

Відповідно до п. 6 «Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників» затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 845 від 03
серпня 2011 року, у разі прийняття
рішення про стягнення коштів стягувач
подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб: заяву про виконання такого
рішення із зазначенням реквізитів
банківського рахунка, на який слід
перерахувати кошти, або даних про
перерахування коштів у готівковій
формі через банки або підприємства
поштового зв'язку, якщо зазначений
рахунок відсутній; оригінал
виконавчого документа; судові рішення
про стягнення коштів (у разі
наявності);оригінал або копію
розрахункового документа (платіжного
доручення, квитанції тощо), який
підтверджує перерахування коштів до
відповідного бюджету. До заяви можуть
додаватися інші документи, які містять
відомості, що сприятимуть виконанню
рішення про стягнення коштів (довідки
та листи органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету, або
органів місцевого самоврядування,
рішення органів досудового
розслідування та прокуратури тощо).

Таким чином, вказаний Порядок містить в
собі спосіб, який встановлюється
органом Казначейства, для виконання
судових рішень.

Виходячи з вищевикладеного, приймаючи
до уваги те, що ухвалою Вищого
господарського суду України від 17
жовтня 2013 року вирішено повернути
судовий збір саме позивачу, з
урахуванням того, що відповідно до
ст.ст.244, 1000, 1003 ЦК України для
здійснення повноважень представництва
від імені особи необхідною умовою є
видача довіреності довірителем
повіреному, суд приходить до висновку
про правомірність дій відповідача щодо
відмови в перерахуванні грошових
коштів на ім'я ОСОБА_2, а тому позовні
вимоги в цій частині є безпідставними.

Враховуючи те, що не підлягають
задоволенню позовні вимоги у
вищевказаній частині, суд приходить
також до висновку про те, що не
підлягають задоволенню і похідні
вимоги, в тому числі, і про
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладені обставини, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1 до Головного управління
Державного казначейства України про
зобов'язання вчинити дії та
відшкодування заподіяної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ: