Справа № 591/6707/14-ц
Провадження № 2/591/2459/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року Зарічний районний
суд м.Суми в складі:

головуючого судді
Клімашевської І. В.

з участю секретаря
Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства «Грандфінресурс» про
визнання недійсним договору та
відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з
газети він дізнався про те, що
відповідач надає позики під дуже
низькій відсоток. Зацікавившись цим,
він звернувся до офісу відповідача де 25
вересня 2013 року уклав договір та
сплатив перший внесок в розмірі 650,00
грн., працівники відповідача
повідомили його про те, що позику він
отримає протягом трьох-п'яти діб.

Однак, у визначений строк позики він не
отримав. Після чого, ознайомившись
уважно з текстом укладеного договору,
зрозумів, що відповідач увів його в
оману щодо змісту укладеного договору.
Вважає, що відповідач умисно обманув
його щодо істотних умов договору. Окрім
того, відповідач здійснює
підприємницьку діяльність без
ліцензії. Такими протиправними діями
відповідача йому завдано і моральної
шкоди. У зв'язку з чим просить визнати
укладений договір недійсним, стягнути
з відповідача в подвійному розмірі
отримане за договором в сумі 1300,00 грн.
та моральну шкоду в сумі 700,00 грн.

Від представника позивача надійшла
заява, в якій він позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
справу розглянути в його відсутність.

Відповідач згідно ст.74 ЦПК України
повідомлявся належним чином про час і
місце розгляду справи, письмових заяв,
клопотань суду не надсилав.

В зв'язку з неявкою сторін в судове
засідання, фіксація судового процесу
за допомогою технічного засобу не
здійснювалась, що відповідає
положенням ст.197 ЦПК України.

Дослідивши подані сторонами докази,
суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 25 вересня 2013 2014
року між позивачем та приватним
підприємством "Гранфінресурс" було
укладено договір №221450 з додаткам №1 та
№2 (а.с.5-8).

Відповідно до умов п. 1.1 договору
відповідач зобов'язався вчинити від
імені та за рахунок учасника - позивача
певні юридичні дії, спрямовані на
придбання товару, або відповідної суми
у позику, зазначеної у Додатку №1 до
даного договору, на умовах діяльності
Програми "Альянс Україна", що міститься
в Додатку №2, в тому числі: сформувати
реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування; організовувати та
проводити захід по розподілу грошового
фонду, здійснити оплату товару на
користь учасника або надати учаснику
відповідну суму у позику; надавати інші
послуги і здійснювати інші правочини.

Також зазначеним договором
передбачені обов'язки учасника,
зокрема, сплатити одноразовий
комісійний внесок.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2
договору, учасник в день підписання
договору сплачує одноразовий
комісійний внесок та адміністративний
платіж, який сплачується не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа
кожного місяця, сплачує загальний
платіж, який включає чистий внесок, за
рахунок якого адміністратор
здійснює оплату вартості товару чи
надає відповідні суми у позику, та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги адміністратора з
організації діяльності програми.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку №2 до
договору, його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є отримання відповідної
суми у позику.

Як вбачається з п. 4.1 ст. 4 додатку
№2, після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім.

Конкретні умови отримання
учасником заявленої суми визначені у
ст. 5 цього додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього ( ст. 12
додатку №2 ).

На виконання умов договору,
позивач 25 вересня 2013 року сплатила
одноразовий комісійний внесок в сумі
650,00 грн., що підтверджується квитанцією
(а.с.9). Відповідно до статті 229 ЦК
України, якщо особа, яка вчинила
правочин, помилялася щодо обставин,
які мають істотне значення, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Істотне значення має помилка
щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
її за призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу, такий
правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо замовчує їх існування.

Суд вважає, що позивачем не були
доведені підстави для визнання
укладеного договору недійсним,
передбачені ст. ст. 229, 230 ЦК України. Не
були надані будь-які докази на
підтвердження обману з боку
відповідача. Не вбачає суд в
діяльності відповідача і ознак
нечесної підприємницької практики
і не має підстав вважати, що розподіл
грошового фонду проходить по
пірамідальній схемі.

Конкретні умови отримання
учасником договору заявленої суми
визначені у статті 4 та 5 додатку №2
до договору .

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім усіх
умов договору і додатків до нього.

Учасник підтверджує, що отримав
усі коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом.(п.13 додатку № 2 ( а.с. 8)

Таким чином, предметом
оспорюваної угоди є надання учаснику
програми "Альянс Україна"
адміністративних послуг, в тому числі
фінансового характеру, з метою
отримання заявленої до надання
грошової суми.

Оплатні послуги адміністратора
при виконанні споживачем всіх умов
договору забезпечуються
не можливість, а реальне отримання
останнім грошової суми за рахунок
фонду реєстру, який формується з
чистих внесків його та інших
учасників, з наступним повним
погашенням цієї суми своїми внесками.
За невиконання цього обов'язку
настає відповідальність, передбачена
ст. 9 додатку № 2 .

Позивач за оспорюваним договором
виявив бажання отримати кошти,
добровільно скориставшись наданими
йому послугами.

Позивач мав можливість до
активізації договору, відповідно до
п.п.1.4 статті 1 договору, розірвати
даний договір і адміністратор згідно
статті 8 договору мав здійснити
повернення сплачених учасником
коштів.

Відповідно до статті 627 ЦК України
та до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Позивач погодився з умовами
договору, підписавши договір з
додатками.

Враховуючи всі вищевикладені
обставини в їх сукупності, суд вважає,
що вимоги позивача про визнання
недійсним договору в зв'язку з обманом
не підлягають задоволенню в зв'язку з
необґрунтованістю.

Але суд вважає такими, що
заслуговують на увагу доводи позивача
про те, що на день укладення договору
відповідач не мав ліцензії на надання
фінансових послуг населення.

Так,з матеріалів справи
вбачається, що ПП "Грандфінресурс" є
Адміністратором соціальної програми
для населення, тобто адмініструє
грошові кошти учасників і його
діяльність регулюється Законом
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг ".

Згідно статті 1 Договору,
відповідач зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок учасника - позивача
певні юридичні дії, спрямовані на
придбання товару, або надати
учаснику відповідну суму позики в тому
числі: сформувати Реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь учасника або
надати учаснику відповідну суму у
позику; надавати інші послуги.

Пунктом 3 частині 1 ст. 9 Закону "
Про ліцензування певних видів
господарської діяльності" зазначено,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягає
господарська діяльність , зокрема з
надання фінансових послуг.

Згідно з п. 1.5 ч. 1 ст. 1 Закону
України " Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг ", фінансова
послуга - це операції з фінансовими
активами, що здійснюються в
інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок інших осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших
осіб фінансових активів, з метою
отримання прибутку , збереження
реальної вартості фінансових активів.
Такими фінансовими послугами, як
зазначено в пунктах 2, 6, 11 ч. 1
ст. 4 цього ж Закону,
вважається довірче
управління фінансовими
активами, надання коштів у позику, в
тому числі й на умовах фінансового
кредиту та адміністрування фінансових
активів для придбання товарів в
групах.

Законом України від 02
червня 2011 року " Про внесення змін
до деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових
послуг" стаття 4 Закону України "
Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг
" доповнена таким видом
фінансової послуги як
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах ( п.
11-1 статті 4 ). Даний закон
набрав чинності з 09
січня 2012 року.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих
положень цього Закону
зазначено : спеціально уповноваженому
органу виконавчої влади у сфері
регулювання ринків фінансових послуг
у шестимісячний строк з дня
опублікування цього Закону розробити
та затвердити ліцензійні умови
здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Згідно п. 3 Прикінцевих положень
цього Закону, фінансові установи
зобов'язані протягом одного року з
дня набрання чинності цим Законом
привести свою діяльність у
відповідності з вимогами цього Закону.

З аналізу вказаного
законодавства вбачається, що
ліцензійні умови для здійснення
діяльності адміністрування
фінансових активів для придбання
товарі у групах мали бути розроблені
та затверджені в шестимісячний
строк з дня опублікування цього закону.
Фінансовим установам цим
законом було надано час протягом
одного року з дня набрання чинності
цим Законом привести свою діяльність
у відповідність до вимог цього
Закону, тобто до 09 січня 2013 року.

Оскільки спірний договір між
сторонами був укладений 25 вересня 2013
року, тобто після 09 січня 2013 року, то
укладення такого договору не
відповідало вимогам законодавства,
оскільки для укладення такого договору
з позивачем відповідач повинен був
отримати у встановленому законом
порядку відповідну ліцензію.

Тому, вчинення відповідачем
вказаного правочину без
відповідного дозволу (ліцензії) в силу
ч.1 ст. 203, ч.ч.1,3 ст. 215 , ст. 227 ЦК України
є підставою для визнання договору
недійсним.

З урахуванням викладеного, позов в
частині визнання угоди недійсною і
поверненню позивачу сплаченої суми є
обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 216 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 650,00 грн.
Підстав для стягнення в подвійному
розмірі немає, оскільки, позивачем не
доведено, що відповідачем він був
введений в оману при укладенні
договору. Так, стягнення сплаченої
позивачем суми у подвійному розмірі не
ґрунтується на вимогах ч. 2 ст. 230 ЦК
України, оскільки сплачені ним суми не
є збитками, і ці кошти підлягають
поверненню позивачу в одинарному
розмірі в порядку реституції за
наслідками недійсної угоди.

Тобто, в частині стягнення суми в
подвійному розмірі треба відмовити за
необґрунтованістю.

Статтею 23 ЦК України передбачається,
що особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає, зокрема, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Однак, на підтвердження вимог позивач
не надав жодних доказів, медичних
документів, показів свідків, тому не
має змоги встановити глибину страждань
позивача.

За таких обставин, в задоволенні вимог
про відшкодування моральної шкоди слід
відмовити, оскільки позивач не надав
суду переконливих доказів на
підтвердження їх заподіяння.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ПП
"Грандфінресурс" на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір №221450 від 25
вересня 2013 року та додатки до нього,
укладений між приватним підприємством
«Грандфінресурс» та ОСОБА_1.

Стягнути з приватного підприємства
«Грандфінресурс» на користь ОСОБА_1 650,00
грн. сплачених за договором №221450 від 25
вересня 2013 року.

В задоволенні позову в іншій частині
відмовити за необґрунтованістю вимог.

Стягнути з Приватного підприємства
"Грандфінресурс" на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Сумської області через
Зарічний районний суд м.Суми протягом
10 днів з дня його проголошення.
Особи, які беруть участь у справі, але
не були присутні під час проголошення
рішення, можуть оскаржити його
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя

І.В.Клімашевська