РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014

Хмельницький міськрайонний суд

в складі : головуючого судді - Салоїд
Н.М.,

при секретареві - Колісник
Л.В.,

за участю представника
позивача - ОСОБА_1,

та представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Хмельницький в залі суду
цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

про встановлення факту проживання
однією сім»єю, визнання права спільної
сумісної власності на квартиру та
вселення

та за об»єднаним позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_3

про визнання права
особистої власності на квартиру

в с т а н о в
и в :

У листопаді місяці 2012 року
позивач ОСОБА_3 звернулася із позовом
до суду, який мотивує тим, що з
відповідачем ОСОБА_4 стали проживали
однією сім»єю та вели спільне
господарство з початку 2007 року та 08
серпня 2008 року зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року від шлюбу народився
син ОСОБА_5.

Під час спільного проживання з
відповідачем за спільні кошти та за
кошти матері, ОСОБА_6 придбали квартиру
за АДРЕСА_8 шляхом дольової участі у
будівництві житла.

14 лютого 2008 року з акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком було укладено договір про
участь у фонді фінансування
будівництва виду «А», а пізніше 11
серпня 2009 року із ЗАТ «Промінвестбанк»
відповідачем було укладено договір
відступлення майнових прав за №508-09/30
згідно умов якого від імені
відповідача було внесено на рахунок
банку повну вартість придбаної
квартири, а банк передав ОСОБА_4 майнові
права на об»єкт інвестування, зокрема
на квартиру АДРЕСА_8 у м. Хмельницькому,
загальною площею 66,56 кв.м.

Після завершення будівництва будинку
сім»я їх сім»я поселилася у вказаній
квартирі та проживали у ній до жовтня
місяця 2012 року. У означеній квартирі
зареєстроване місце проживання усіх
членів сім»ї, в тому числі і сина ОСОБА_7
від першого шлюбу.

На придбання квартири були внесені їх
спільні кошти та кошти її матері, які
вносились від імені відповідача.

02 листопада 2012 року відповідач
самоправно виставив їх із сином речі у
загальний коридор, змінивши замки у
дверях квартири, позбавив таким чином
користуватися власним житлом. Просила
визнати за нею право спільної сумісної
власності на квартиру та вселити її з
малолітнім сином.

Ухвалою суду зустрічний позов ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням та зняття їх із реєстрації
залишено без розгляду.

Ухвалою суду об»єднаний позов ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про визнання права особистої
власності на квартиру. Означений позов
ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що він мав у
особистій власності однокімнатну
квартиру за АДРЕСА_4 у м. Хмельницькому,
мав непогані заробітки на вільну кошти,
які зберігав частково вдома, частково
розміщував у банківських установах на
депозитних вкладах.

Він вирішив продати означену
квартиру та придбати кращу в
новобудові, тому 12.02.2008 року уклав
договір про участь у фонді
фінансування будівництва квартири за
АДРЕСА_8

Згідно означеного договору ним
особисто вносились власні кошти
визначені графіком та умовами
договору. Сплата внесків за цим
договором здійснювалась ним за рахунок
коштів, виручених від продажу квартири
АДРЕСА_2 та решта коштів знаходились на
депозитних рахунках.

08 серпня 2008 року ним був
зареєстрований шлюб із ОСОБА_3, яка на
час укладання цього договору мала у
власності квартиру АДРЕСА_3.

Після укладення цього вони із
ОСОБА_3 мав кожен особисті кошти та
кожен використовував їх окремо.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 19.12.2012 року
шлюб між ними розірвано. Просить
визнати за ним право особистої
власності на квартиру АДРЕСА_8

В судовому засіданні позивач та
її представник заявлені вимоги
уточнили, доповнили їх вимогою
встановлення факту проживання однією
сім»єю із відповідачем без реєстрації
шлюбу із січня місяця 2007 року до його
укладання 08 серпня 2008 року. Заявленого
позову ОСОБА_4 не визнали. Суду
пояснили, що з початку 2007 року, вона
спільно однією сім»єю проживала із
ОСОБА_4 у належній йому квартирі за
АДРЕСА_5 та їх відносини містили ознаки
сім»ї, що підтверджується довідкою
видавництва «Поділля». Всі отримані
доходи вони витрачали спільно на
потреби сім»ї. Вирішили придбати
двокімнатну квартиру для спільного
проживання, для цього відповідачем
було укладено договір про участь у
фінансуванні будівництва. Окрім того
значна частина коштів у будівництво
квартири внесена нею в період шлюбу,
окрема половину коштів внесених ОСОБА_4
в розмірі 120 000, 0 грн. вона внесла за
рахунок депозитних коштів, котрі вона
зняла 13 лютого 2008 року, два наступних
внески за рахунок коштів її матері
ОСОБА_6 в сумі 100 000,0 , четвертий та
додатковий внески внесені в період
шлюбу. Крім того вартість квартири
збільшилась за рахунок проведеного в
ній дороговартісного ремонту. Їх
спільне проживання до шлюбу доводиться
довідкою з місця проживання
видавництва «Поділля», довідкою з
поліклініки №2 лікування старшого сина
та показами свідків ОСОБА_9,
ОСОБА_10ОСОБА_11 Натомість відповідач
ОСОБА_4 жодного доказу в обґрунтування
внесення коштів не представив. Тому він
не є одноосібним власником квартири, а
вона є їх спільною сумісною власністю
подружжя.

Відповідач ОСОБА_4 та його
представник заявленого позову ОСОБА_3
не визнали, заявлений підтримали та
суду пояснили, що в підтвердження
заявлених вимог, позивач ОСОБА_3
посилається на укладання договорів
вкладу (депозиту) з відповідними
банківськими установами та вкладання
коштів з цих вкладів у будівництво
квартири АДРЕСА_8. Однак такі докази є
неналежними, оскільки вони ніяким
чином не підтверджують саме про
перерахування їх замовнику
будівництва. Крім того він не отримував
коштів від матері ОСОБА_3, ОСОБА_6,
оскільки мав свої власні кошти, котрі
тримав на депозитах та значна частина
коштів знаходилась у нього вдома від
продажу квартири.

Ним, 12 лютого 2008 року та акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком було укладено договір про
участь у фонді фінансування
будівництва спірної квартири.
Зобов'язання за цим договором виконані
ним особисто за рахунок власних коштів,
котрі були виручені від продажу
квартири АДРЕСА_4 та за рахунок коштів,
які зберігались у нього вдома та
знаходились на депозитних рахунках.

У вказаній квартирі АДРЕСА_5 проживав
він та його брат. ОСОБА_12 та у 2007 році за
договором купівлі-продажу він її
продав за 40 000 доларів США ОСОБА_13 Він
категорично заперечує факт проживання
однією сім»єю та ведення спільного
господарства із ОСОБА_3, адже позивач є
співвласником квартири АДРЕСА_6, і
ніяким чином у них не було потреби
придбавати спільну таку ж двокімнатну
квартиру.

Не заперечує факту реєстрації у
квартирі ОСОБА_6, але ніяким чином вона
не пов»язана із спільним проживанням
із позивачкою. В період 2007 року вони
зустрічались із ОСОБА_14, однак
спільного проживання, пов»»язаного
спільним побутом та спільним бюджетом
не було. Такі відносини мали характер
знайомства, поодиноких зустрічей,
однак ОСОБА_3 ніколи не проживала у
АДРЕСА_4 довідка видавництва «Поділля»
була фіктивною, що підтвердила в ході
розгляду справи свідок ОСОБА_15

Заслухавши доводи
позивача-відповідача ОСОБА_3 та її
представника, заперечення
відповідача-позивача ОСОБА_4 та його
представника щодо заявленого позову
ОСОБА_3 та доводи в обґрунтування
поданого ним позову, перевіривши
матеріали справи доказами, суд вважає,
що позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом достовірно встановлено, що
відповідачем ОСОБА_4 12 лютого 2008 року
укладений договір із акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком про участь у фінансуванні
будівництва виду «А» за № 198-08/36. За цим
договором ОСОБА_4 передає кошти
управителю (яким є акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк) для здійснення фінансування
будівництва закріпленого за
довірителем об»єкту інвестування за
АДРЕСА_8 загальною площею 66.56 кв.м. за
ціною 1 кв.м. 4500 грн., кількістю кімнат -
дві, загальною вартістю об»єкта
інвестування складає 299 520, 0 грн. шляхом
внесення коштів на особистий рахунок
відкритий управителем.

На підставі цього договору
відповідач (за договором довіритель)
отримує у власність закріплений за ним
об»єкт інвестування після введення
об»єкта будівництва в експлуатацію за
умови: - повної сплати вартості за
об»єкт інвестування відповідно до
графіку, а також розміру винагороди за
управління коштами, визначені умовами
договору.

Свідоцтво про участь у фонді
фінансування будівництва на об»єкт
інвестування спірну квартиру було
видано ОСОБА_4 21 жовтня 2008 року.

Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно ОСОБА_4 на квартиру
АДРЕСА_8 було видано 18.03.2010 року.

Судом безспірно встановлено, що ОСОБА_3
та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 08 серпня
2008 року. Попередній шлюб ОСОБА_3
розірвала 03 серпня 2006 року.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився
син ОСОБА_5.

Позивач ОСОБА_3 обґрунтовує факт
спільного проживання як чоловіка та
жінки без шлюбу із ОСОБА_4 з січня
місяця 2007 року довідкою ТОВ
«Агроімпекс» за №1215 від 01.11.2012 року,
котра на її думку підтверджує факт
реєстрації відповідача у квартирі
ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_9 з 17.10.2007 року
по 13.08.2010 року амбулаторною карткою її
сина ОСОБА_7. Окрім того, факт спільного
проживання її у квартирі АДРЕСА_5, що
належала на праві особистої власності
ОСОБА_4 підтверджується і довідкою
видавництва «Поділля» за №91 від 23
серпня 2006 року, котра підписана
комендантом ОСОБА_24 та головним
бухгалтером ОСОБА_25. як його
співмешканки.

Однак такі докази на думку суду не
можуть бути покладені в основу
підтвердження факту спільного
проживання, виходячи з наступного.

Покази ОСОБА_3 є суперечливими та
неправдивими, позаяк з первинної
позовної заяви позивачки слідує, що
вони із ОСОБА_4 стали проживати у
фактичному шлюбі та вести спільне
господарство лише з початку 2007 року.
Відповідно до довідки №91 від 23.08.2006
року вбачається, що вона зареєстрована
та проживає у АДРЕСА_10 разом із ОСОБА_4
як власником та братом ОСОБА_12 з 23
серпня 2006 року.

Однак вказана довідка спростована в
судовому засіданні показами свідка
ОСОБА_15, коменданта гуртожитку
АДРЕСА_10, котра з 2005 по 2007 рік працювала
прибиральницею та в її обов»язки
входило приймання плати за житло.
Оглянувши вказану довідку видавництва
«Поділля» вона повідомила суду про те,
що в квартирі проживав лише ОСОБА_4 та
підпис як коменданта гуртожитку не
ОСОБА_16 і не ОСОБА_25. як головного
бухгалтера. Крім того, із розмови із
ОСОБА_25. їй стало відомо про те, що в неї
просили видати таку довідку, однак вона
відмовила їй у цьому. Правдивість
показів свідка у суду сумнівів не
викликає, позаяк в день подачі
позивачем вказаного письмового доказу,
допитувався і означений свідок, і на
уточнююче запитання суду вона дала
такі покази. Відповідно до довідки ПАТ
«Видавництво «Поділля» за №13 від 28.01.2013
року довідка ОСОБА_3 про проживання її у
будинку 51/2 не видавалась, і зазначені
підписи посадових осіб ними не
підписувалась.

Тому на рахунок цього ОСОБА_3 висуває
твердження, що вона проживала із ОСОБА_4
з 2006 року, а їх спільне проживання
набуло ознак сім»ї з початку 2007 року.

Поряд із цим копія паспорта ОСОБА_3,
свідчить про те, що вона знята із
реєстрації із квартири АДРЕСА_11 лише 13
листопада 2011 року.

Фактами, що підтверджують їх спільне
проживання на думку позивача є й те, що
витягах із класного журналу і
соціальному паспорті її сина ОСОБА_3
ОСОБА_7 від першого шлюбу є вказівка, що
його батьком є ОСОБА_4 Однак, слід до
таких доказів відноситись критично,
позаяк позивач ОСОБА_3 підтвердила суду
про те, що відомості до цих документів
вносились із її слів, крім того довідка
будинкоуправління №2 за 3623 від 17.05.2013
року свідчить про те, що як матір ОСОБА_3
так і її син ОСОБА_18 були прописані у
власному житлі, що їм обом належить на
праві спільної часткової власності -
квартирі за АДРЕСА_12 у м. Хмельницькому
згідно свідоцтва про право власності
на житло, з 23.05.1996 року та син виписаний
24.05.2000 року у зв»язку із навчанням у м.
Вінниця.

Більш того, записи до класного журналу
вносились на початку навчального 2006
року, тоді коли ще як пояснює позивач їх
відносини ознак сім»ї не мали.

Не заслуговує і на увагу і довідка
дитячої поліклініки №2 про те, що
ОСОБА_18 перебував на диспансерному
обліку за адресою АДРЕСА_7 з 27 жовтня 2006
року, позаяк сторони як сім»я не
проживали, і цей період їх спільного
проживання судом встановити не
вимагається.

Згідно довідки за №31 від 07.11.2012 року у
спірній квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають ОСОБА_4,
ОСОБА_3, син ОСОБА_18 та син ОСОБА_19

В обґрунтування вимог внесення коштів
у придбання спірної квартири матір»ю
позивача ОСОБА_6 в розмірі 100, 0 грн.
позивач надала заяву на видачу готівки
в сумі 101 500, 0 грн. та про цей факт
повідомили свідки матір ОСОБА_6, водій
таксі ОСОБА_20 Однак покази цього свідка
є суперечливими із показами самої
ОСОБА_21, котра показала суду, що таксист
у квартиру для передачі коштів ОСОБА_4
не заходила. Натомість свідок ОСОБА_20
повідомила суду про те, що ОСОБА_6
віддала гроші, однак їх кількості вона
не знала.

Суд не приймає до уваги покази свідків
ОСОБА_6 та водночас і довідку про зняття
цих коштів із депозитного рахунку цим
свідком, покази ОСОБА_20 та позивача
ОСОБА_3 стосовно вкладення у придбання
спірної квартири коштів в сумі 100 000,0
грн. та коштів вкладених самою
позивачкою, знятих із депозитних
рахунків 13 лютого 2008 року, оскільки
будь-якого документального
підтвердження, крім пояснення сторони
та свідків не можуть бути прийняті
судом.

Позивач має у власності дві третіх
частини квартири за АДРЕСА_12, інша одна
третя частина квартири належить її
сину ОСОБА_7 від першого шлюбу. Позивач
була зареєстрована у ній до 13 січня 2011
року.

Суд не бере до уваги довідку
Хмельницької міської лікарні за №15 від
21.02.2013 року про те, що ОСОБА_18 знаходився
на обліку за місцем проживання АДРЕСА_10
з 27.10.2006 по 11.09.2007 року, позаяк він був
зареєстрований за місцем проживання та
реєстрації матері по АДРЕСА_13. Вказана
довідка спростовується довідкою
будинкоуправління №2 за №623 від 17.05.2013
року та посиланням позивача ОСОБА_3 у
позовній заяві щодо спільного
проживання її із ОСОБА_4 лише з початку
2007 року, тоді як означена довідка
містить на посилання перебування на
обліку ОСОБА_18 з 27.10.2006 року. Означена
довідка містить неправдиві відомості,
і суд оцінює її критично та до уваги не
бере.

Підтверджуючи спільне проживання із
ОСОБА_4 витягом із класного журналу за
2006-2007 навчальний рік, ОСОБА_3
посилається на те, що відомості про
батьків у ньому зазначено ОСОБА_4, однак
такі відомості не відповідають
дійсності, позаяк такі відомості
вносяться в класний журнал на початку
навчального року, яким у даному випадку
є 2006 рік. По-перше, батьком сина ОСОБА_7 є
ОСОБА_22, і шлюб позивач з ним розірвала
лише у серпні 2006 року, по -друге
відомості про батьківство вносились в
класний журнал на підставі заяви та
соціального паспорту (заповнені одним
із батьків) при вступі до навчального
закладу. При цьому у соціальному
паспорті Хмельницької гімназії №1 його
батьком зазначений ОСОБА_22 та дописано
не відомою особою іншим чорнилом та
почерком у графі «освіта» ОСОБА_4

Реєстрація ОСОБА_4 за місцем проживання
ОСОБА_6 у м. Вінниця не підтверджує
факту спільного проживання однією
сім»єю сторін, тому суд до уваги її
взяти не може.

Свідок ОСОБА_12, брат позивача
підтвердив, що ОСОБА_3 у квартирі
АДРЕСА_2 взагалі не проживала, та ОСОБА_4
з нею однією сім»єю у цій квартирі не
проживав. Не заперечував про те, що брат
зустрічався із ОСОБА_3, однак їх
відносини не мали ознак сім»ї аж ніяк
не мали.

Покази позивача ОСОБА_3 є неправдивими
та суперечливими, вони не узгоджуються
із показами її ж свідків, допитаних
судом. Так, із показів ОСОБА_3 слідує, що
таксист, котра привезла матір ОСОБА_6
для передачі коштів у квартиру не
піднімалась, тоді як сама ОСОБА_6, що
таксист знаходилась у квартирі в
момент передачі грошей в сумі 100 000, 0
грн.

Не доводять факту спільного проживання
сторін і покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_23
та ОСОБА_10 стосовно спільного
проживання однією сім»єю сторін з 2006
року та проживання їх спільно протягом
двох місяців у неї на квартирі, суд
оцінює їх критично, оскільки сама
позивач, котра давала покази суду в
перших судових засіданнях не
посилалась на те, що вона із ОСОБА_4 ще й
проживала на квартирі у своєї рідної
тітки ОСОБА_10 спільно однією сім»єю,
вони є неправдивими та суперечливими.

ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_4 не
мав коштів для придбання житла, бо всі
гроші тримав на депозитних рахунках,
однак ним продана однокімнатна
квартира АДРЕСА_10 у м. Хмельницькому за
40, 0 доларів США. Означений факт
підтвердила свідок ОСОБА_13 в судовому
засіданні, а також і укладений між ними
попередній договір ним укладались
депозитні договори, натомість ОСОБА_3
не довела зворотного.

Судом достовірно установлено, що
ОСОБА_4 відповідно до укладеного
договору вніс на користь управителя за
договором 306 944,00 грн. за двокімнатну
квартиру НОМЕР_1 загальною площею 66,56
кв.м.. відповідно до копії свідоцтва про
участь у фонді фінансування
будівництва вказані кошти вносились у
чотири етапи: з них до шлюбу - 15.02.2008 року
- 120 000,0 грн.; 18.03.2008 року 64 000,0 грн. та
02.04.2008 року 36 000, 0 грн. на загальну суму
220 000,0 грн., перебуваючи у шлюбі 90 944,0
грн. та доплата за надлишок реальної
частки квартири (загальна площа 68,3
кв.м.) в сумі 5220,0 грн. на загальну суму 96
164,0 грн.

Згідно вимог частини 2 статті 3
Сімейного кодексу України сім»ю
складають особи, які спільно
проживають, пов»язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов»язки.

Не заслуговують на увагу
пояснення позивача та її представника
стосовно спільного проживання та
ведення спільного господарства нею та
ОСОБА_4, позаяк факт придбання
автомобілів кожною стороною якраз і
свідчить те, що сторони окремо
визначали комплекс придбаного ними
майна за власні кошти, а не спільно
проживали як сім»я вказує позивач. Не
заслуговує на увагу і посилання
позивача та її представника на
підтвердження вимог стосовно
спільного бюджету. Окрім того вона не
довела, що саме ці кошти зняті з
депозитного рахунку використані на
оплату вартості спірної квартири.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України
визначено, що особистою приватною
власністю дружини (чоловіка) є майно,
набуте нею (ним) за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй (йому) особисто.
Відповідно до ч.6 ст. 57 СК України, суд
може визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно,
набуте нею, ним за час їхнього окремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до
шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Суд враховує те, що більшу частину
коштів - вартість спірної квартири
відповідач оплатив до реєстрації шлюбу
з позивачем, а саме: 220 000,00 грн, повна
вартість квартири становить 310 944,00 грн,
враховуючи те, що сторонами у шлюбі
внесено 90 944, 0 грн. та 06 липня 2010 року
було здійснено доплату за 1,74 кв. м.
спірної квартири у розмірі 5 220,0 грн,
тобто внесені кошти під час шлюбу, а
тому частина квартири вартістю 96 164 грн,
яка складає 15/100 частки квартири, а тому
частка позивача складає 15/100 частки
спірної квартири.

При цьому суд не бере до уваги висновок
експерта щодо вартості спірної
квартири та висновку спеціаліста про
виконання додаткових робіт, оскільки
для вирішення спору вона значення не
має.

Суд не бере до уваги і позицію
відповідача-позивача ОСОБА_4 стосовно
того, що кошті внесені в рахунок
укладеного ним договору належали йому
особисто та кожен із них, перебуваючи у
шлюбі кожен із них мав свій власний
бюджет. І з цих підстав його позов в
повному обсязі задоволеним бути не
може, оскільки під час шлюбу у вартість
квартири були внесені кошти в сумі 96 164,0
грн., і спростованими вони бути не
можуть. Не заслуговують на увагу і
надані письмові докази придбання
будівельних матеріалів, витрачених для
ремонту квартири, однак такі докази теж
не підтверджують їх витрачання саме у
ремонт спірної квартири.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Тому з наведених підстав подані
сторонами позови підлягають
частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст.10,60,212, 215 ЦПК України, ст. ст. 57
Сімейного кодексу України , суд -

в и р і ш и в
:

Позови задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
15/100 частини квартири за АДРЕСА_8 та
визнати за ОСОБА_4 право власності на
85/100 частини квартири НОМЕР_1 у
житловому будинку АДРЕСА_8

Вселити ОСОБА_3 із малолітнім ОСОБА_19,
ІНФОРМАЦІЯ_3 у квартиру за АДРЕСА_8

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом 10 днів з часу
його проголошення до апеляційного суду
Хмельницької області.

Суддя :