Справа №592/6116/14-ц
Провадження №2/592/1605/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07.08.2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в
особі судді Князєва В.Б., при секретарі
Кучерявій Т.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» про визнання
недійсним договору, стягнення
одноразового комісійного внеску,
щомісячного внеску, комісії та
моральної шкоди, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом,
який мотивує тим, що з метою отримання
позики, звернувся до відповідача та 20
вересня 2013 року уклав договір № 221403, за
умовами якого сплатив 650 грн.
одноразового комісійного внеску, 42 грн.
комісії; крім того, сплачував за
кредитом щомісячні внески в сумі 277,78
грн. і 50 грн. адміністративних витрат на
загальну суму 2294,46 грн. Після уважного
ознайомлення з умовами договору
зрозумів, що його умисно ввели в оману
щодо істотних умов договору. Окрім
того, позивач дізнався, що ТОВ
"Гранфінресурс" здійснює
підприємницьку діяльність без
ліцензії. Вважаючи, що він помилився
щодо суттєвих умов договору, що
працівник відповідача при укладенні
договору ввів його в оману, що
відповідач порушив його права як
споживача своєю нечесною
підприємницькою діяльністю, тому
позивач просить суд визнати недійсним
договір № 221406 від 20 вересня 2013 року і
додатки до нього, стягнути з
відповідача 650 грн. сплаченого
одноразового комісійного внеску, 2294,46
грн. щомісячного внеску, 42 грн. комісії
та 3000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Відповідач, будучи належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явився,
не надавши з цього приводу ніяких заяв
чи клопотань.

Судом встановлено, що 20 вересня 2013 року
між сторонами було укладено договір
№221403 разом з додатками до нього (а.с. 9,
10, 11-14, 15).

Відповідно до умов п. 1.1 договору
відповідач зобов'язався вчинити від
імені та за рахунок учасника - позивача
певні юридичні дії, спрямовані на
отримання відповідної суми у позику,
зазначеної у Додатку № 1 до даного
договору, на умовах діяльності
Програми "Альянс Україна", що міститься
в Додатку № 2, в тому числі: сформувати
Реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування; організовувати та
проводити захід по розподілу грошового
фонду, надати учаснику відповідну суму
у позику; надавати інші послуги і
здійснювати інші правочини.

Також зазначеним договором
передбачені обов'язки учасника,
зокрема, сплатити одноразовий
комісійний внесок.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги
адміністратора з організації
діяльності програми.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку №2 до
договору, його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є отримання відповідної
суми у позику.

Як вбачається з п. 4.1 ст. 4 додатку №2,
після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд Реєстру є достатнім.

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього.

На виконання умов договору, позивач 20
вересня 2013 року сплатив 650 грн.
одноразового комісійного внеску, 42 грн.
комісії, 50 грн. адміністративних
витрат. А також сплачував щомісячні
внески в сумі 277,78 грн. Всього було
сплачено на загальну суму 2294,46 грн. (а.с.
16, 18-21).

Позивач стверджує, що вказані платежі
здійснював з метою отримання у
найближчий час позики у розмірі 10000 грн.
для ремонту будинку. З часом він
зрозумів, що позики не отримає і доля
його грошей стала невідомою. Позов про
визнання угоди недійсною він
обґрунтував посиланням на ст. ст. 229, 230
ЦК України, ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів" вважаючи, що
помилився при укладенні договору, а
відповідач ввів його в оману нечесною
підприємницькою діяльністю,
утворенням пірамідальної схеми.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом. У разі визнання правочину
недійсним особа, яка помилилася в
результаті її власного недбальства,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні завдані їй збитки.

Як вбачається із ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину. Сторона, яка
своєю необережною поведінкою сприяла
помилці, зобов'язана відшкодувати
другій стороні завдані їй збитки.

Статтею 19 Закону України "Про захист
прав споживачів" заборонена нечесна
підприємницька практика. До такої
практики віднесена будь-яка діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить
споживача в оману - п. 2 абзацу другого ч.
1 ст. 19. Забороняються як такі, що
вводять в оману утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції - п. 7 ч. 3 ст. 19.
Перелік форм підприємницької
діяльності, що вводить в оману, не є
вичерпним - ч. 2 ст. 19 правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19
Закону України "Про захист прав
споживачів" нечесна підприємницька
практика забороняється. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Забороняються як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, указаний Закон установив
недійсність правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів із метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Оскільки позивач сплачував кошти не за
товар, а за можливість отримання позики
у сумі 10000 грн., приватне підприємство
без залучення власних коштів формувало
групи клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалася виплата позик окремим
клієнтам, що є компенсацією за рахунок
коштів інших учасників групи, суд
знаходить, що є підстави для визнання
вказаного договору нікчемним, то і для
визнання договору недійсним.

Така правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 27 березня 2013 року у справі № 6-22цс13
та постанові від 23 травня 2012 року у
справі № 6-35цс12, які відповідно до вимог
ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими
для всіх судів України.

Задовольняючи позов про визнання угоди
недійсною та про повернення позивачеві
сплачених ним коштів в одинарному
розмірі на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК
України, суд також приймає до уваги те,
що укладений сторонами договір не
містить строків та (або) термінів
отримання учасником товару/позики, не
передбачає будь-якої відповідальності
ТОВ „Гранфінресурс" за невиконання
умов договору та будь-яких гарантій
отримання учасником товару/позики.
Натомість договором передбачено, що у
випадку неналежного виконання умов
договору або не сплати запропонованих
адміністратором платежів, учасник
позбавляється права на придбання
товару/позики, втрачає сплачений
адміністративний платіж і
позбавляється права на участь у
наступному найближчому заході. У разі
виявлення учасником бажання розірвати
договір протягом 3 календарних днів з
моменту його підписання та виконання
ним умов ст.8 Договору, відповідач
повертає учаснику 70% внесеного ним
вступного платежу, в інших випадках
розірвання договору - вступний платіж
та адміністративні витрати учаснику не
повертаються, повернення коштів
відбувається після закриття реєстру.

Таким чином, суд вважає, що умови
оспорюваного договору є
несправедливими та непрозорими,
унаслідок чого утворюється істотний
дисбаланс договірних прав і обов'язків
на шкоду споживачеві і на користь
відповідача, і що ТОВ „Гранфінресурс"
здійснює нечесну підприємницьку
практику, оскільки фонди групи з
придбання товару/позики формуються
виключно за рахунок внесків інших
клієнтів системи, без залучення коштів
товариства, а розподіл коштів фонду
групи між клієнтами являє собою
реалізацію діяльності пірамідальної
схеми.

Є підстави вважати, що діяльність
відповідача ввела споживача в оману,
оскільки програма "Альянс Україна"
формується виключно за кошти учасників
програми без залучення коштів ТОВ
"Гранфінресурс". Оплата товару
здійснюється за кошти, внесені
учасниками програми і в подальшому
учасник, який отримав товар, сплачує
внески, які фактично компенсують кошти
іншим учасникам програми, тобто один
учасник програми за свої власні кошти,
без інвестування коштів відповідача
оплачує товар іншому учаснику
програми.

Рішення про передачу товару або позики
залежить лише від волі відповідача,
який на власний розсуд приймає таке
рішення і позивач позбавлений
можливості вплинути на це рішення,
оскільки немає можливості отримати
інформацію про фінансовий стан інших
учасників групи.

Умовами оспорюваного договору на
позивача покладено обов'язок суворо
дотримуватися умов договору, в той час
як у договорі відсутні умови, які б
передбачали настання негативних
наслідків для відповідача за
невиконання умов Договору, що свідчить
про істотний дисбаланс договірних прав
та обов'язків і є порушенням прав
позивача.

У спірному договорі умова про надання
грошей у позику залежить від певних
обставин, які можуть взагалі не
настати, а тому така умова є
несправедливою відносно позивача та
вказує, що правочин не направлений на
реальне настання правових наслідків.

Крім того, оспорюваний Договір та
Додатки до нього укладені в рамках
створеної відповідачем системи, яка
полягає у створенні груп учасників, які
бажають придбати товар з розстроченням
платежу на досить тривалий час в
порядку та на умовах, передбачених
Договором та Додатками до нього. Така
система вводить в оману споживачів
шляхом залучення їхніх коштів з метою
реалізації діяльності пірамідальної
схеми, що в свою чергу здійснюється за
кошти, внесені учасниками програми і
відповідач без інвестування коштів
оплачує товар іншому Учаснику
Програми; також є несправедливою умова
про надання грошей у позику за умови
сплати позивачем найбільшої суми, що
значно перевищує суми інших учасників,
проте позивач не володіє інформацією
щодо необхідності сплати конкретної
суми, яка повинна перевищувати суму
інших учасників для отримання бажаної
позики.

Вбачається, що за умовами договору
позивач мав сплачувати кошти не за сам
товар (позику), а за можливість
одержання права на купівлю товару
(отримання позики). ТОВ „Гранфінресурс"
без залучення власних коштів формувало
групи клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалась передача права на
купівлю товару (отримання позики)
одному з учасників групи, що є
компенсацією за рахунок коштів інших
учасників групи, залучених до умов
діяльності програми "Альянс Україна".

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що досягнута між сторонами
угода порушує права позивача, а
діяльність відповідача з реалізації
послуг з адміністрування системи є
такою, що вводить споживача в оману.
Виглядають переконливими доводи
позивача про те, що оспорюваний договір
він уклав під впливом недобросовісних
дій відповідача, які полягали у
навмисному створенні у нього
помилкового уявлення про обставини,
які мають істотне значення: природи
правочину, умов, за яких він міг
отримати позику, інших прав та
обов'язків сторін у правочині та ін.

Є такими, що заслуговують на увагу
доводи позивача про те, що оспорюваний
правочин він уклав внаслідок помилки,
причиною якої, зокрема, стали
відсутність у нього юридичної освіти
та наявність певних складнощів у
вивченні ним змісту договору, який
виготовлений дуже дрібним шрифтом, а
також помилкове сприйняття ним змісту
і умов договору. Він неправильно
сприйняв фактичні обставини правочину,
що вплинуло на його волевиявлення.
Заслуговують на увагу доводи позивача
про те, що у випадку вірного розуміння
ним усіх умов договору він ніколи б
його не уклав.

Як вбачається з доводів позивача,
укладаючи оспорюваний договір, він мав
на меті отримати у ТОВ "Гранфінресурс"
позику в сумі 10000 грн. і якщо б він
усвідомлював усі умови, за яких вона
може бути йому видана, він би ніколи
такий договір не укладав.

Суд приймає також до уваги той факт, що
на день укладення договору відповідач
не мав ліцензії на надання фінансових
послуг населення.

З урахуванням викладеного, суд
знаходить обґрунтованим позов в
частині визнання угоди недійсною і
поверненню позивачеві сплаченої суми.
За таких обставин, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 650
грн. сплаченого одноразового
комісійного внеску, 2294,46 грн.
щомісячного внеску, 42 грн. комісії.

В частині позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди суд
вважає необхідним відмовити, оскільки
позивач не надав суду переконливих
доказів на підтвердження її
заподіяння. Тому в цій частині позов
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 203, 215, 216, 227, 229, 230 ЦК України, ст. ст. 10,
11, 57-60, 64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» про
визнання недійсним договору, стягнення
одноразового комісійного внеску,
щомісячного внеску, комісії та
моральної шкоди задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір №221403 з
додатками до нього, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Гранфінресурс" та
ОСОБА_1 від 20 вересня 2013 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранфінресурс" на
користь ОСОБА_1 650 грн. сплаченого
одноразового комісійного внеску, 2294,46
грн. щомісячного внеску і 42 грн.
комісії.

В іншій частині позовних вимог
відмовити у зв'язку з
необґрунтованістю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранфінресурс" на
користь держави судовий збір в сумі
243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Сумської області через Ковпаківський
районний суд м. Суми. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.Б. Князєв