Справа №784/157/14 09.07.2014 09.07.2014 09.07.2014
Провадження №22-ц/784/1988/14
Головуючий у першій
інстанції: Кокорєв В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Шаманської
Н.О.,

при секретарі судового засідання:
Свіщуку О.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_3 та її
представника - ОСОБА_4, відповідачів -
ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 4 червня 2014 р.
ухваленого за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7

про виселення та стягнення коштів за
комунальні послуги,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 р. ОСОБА_3 звернулась з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення
та стягнення коштів за комунальні
послуги.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка зазначала, що вона є
власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 30
липня 2013 р. В зазначеній квартирі
зареєстровані та проживають
відповідачі, які права власності на
квартиру не мають, договору найму вона
з ними не укладала, своєї згоди на їх
подальше проживання у своїй квартирі
не надавала.

Посилаючись на те, що відповідачі не
набули самостійного права на
користування спірною квартирою,
оскільки вселились в неї як члени сім'ї
попереднього власника, з нею
відповідачі не мають ані сімейних, ані
договірних відносин, добровільно
виселитись не бажають, позивачка
просила усунути перешкоди у
користуванні власністю, шляхом
виселення їх зі спірної квартири. Крім
того, посилаючись на те, що відповідачі
за увесь час користування її квартирою
не сплачували за житлово-комунальні
послуги, уточнивши вимоги під час
судового розгляду, просила стягнути з
них у солідарному порядку на її користь
кошти, сплачені за житлово-комунальні
послуги в сумі 645,56 грн. за період з
01.09.2013 по 28.02.2014.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 березня 2014 р. до участі
у справі у якості співвідповідача було
залучено ОСОБА_6 в інтересах якої діє
законний представник - її мати ОСОБА_5
та у якості третьої особи - службу у
справах дітей Адміністрації
Ленінського району м. Миколаєва.

Рішенням цього ж суду від 4 червня 2014 р.
в задоволенні вимог про виселення
відповідачів відмовлено. Стягнуто в
солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6
на користь ОСОБА_3 кошти, сплачені за
житлово-комунальні послуги в сумі 564
грн. 73 коп. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість судового рішення в
частині відмови у задоволенні позову
про усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом виселення, просила
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, про задоволення цих позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню на підставі наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про виселення відповідачів, суд
першої інстанції виходив з того, що за
своєю правовою природою право
відповідачів на користування спірною
квартирою є особистим сервітутом,
оскільки договору найму між сторонами
укладено не було, а за таких обставин,
факт переходу права власності на
квартиру не є підставою для припинення
сервітуту та не позбавляє відповідачів
права користування чужим майном -
спірною квартирою.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що з 9 липня 2009
р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за згоди
попереднього власника - ОСОБА_8
зареєстровані та проживають в
квартирі АДРЕСА_1.

30 липня 2013 р. ОСОБА_8 подарувала
вищезазначену квартиру ОСОБА_3 ( а.с.6,7).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику права вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника жилого будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
врахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз наведених правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що
виникнення права членів сім'ї власника
будинку (квартири) на користування цим
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку
(квартири) права власності на цей
будинок (квартиру), а відтак -
припинення прав власності особи на
будинок (квартиру) припиняє право
членів сім'ї на користування цим
будинком (квартирою).

Таким чином, права членів сім'ї
власника житла на об'єкт власності є
похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника жилого
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, закон не передбачив при цьому
перехід прав і обов'язків від
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом (житлового
сервітуту) членів сім'ї колишнього
власника у випадку зміни власника
будинку (квартири).

Однак розглядаючи справу, суд першої
інстанції на зазначені вимоги закону
уваги не звернув та не врахував, що
ОСОБА_3 набула право власності на
спірну квартиру на підставі договору
дарування та після зміни власника
спірної квартири, відповідачі не
набули самостійного права на житло з
підстав, передбачених законом (найм,
оренда, вселення наймачем чи на
підставі ордера тощо (ст. 810 ЦК України,
ст. ст. 61, 64 ЖК України), а тому
безпідставно відмовив у задоволенні
позовних вимог про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення.

За такого, рішення суду в частині
відмови у задоволенні позову про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів
виходить з того, що ОСОБА_3 є новим
власником спірної квартири, яка не
давала згоди на вселення у неї
відповідачів, а ОСОБА_8 втратила право
користування нерухомістю, у договірних
відносинах з власником (позивачем) не
перебуває, а тому члени сім'ї
попереднього власника, права яких є
похідними від прав власника,
підлягають виселенню з квартири як
тимчасові мешканці за ст. 98 ЖК України.

Посилання відповідачів на те, що
питання про їх виселення уже
вирішувалось судом, не може бути
підставою для відмови у задоволенні
позову чи закриття провадження у
справі, оскільки спір був розглянутий
між іншими сторонами (за позовом
попереднього власника - ОСОБА_8.) та з
інших підстав ( а.с. 58-62).

Рішення суду в частині стягнення 564 грн.
73 коп. сплачених позивачкою за
житлово-комунальні послуги сторонами
не оскаржувалось, а тому апеляційним
судом в цій частині не перевірялось.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України рішення
суду в частині стягнення судових
витрат слід змінити, збільшивши
стягнення судових витрат з ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 з 2 грн. 83 коп.
до 121 грн. 08 коп., з кожної.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів ,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 4 червня 2014 р. в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про виселення скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди в
користуванні власністю.

Виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з
квартири АДРЕСА_1.

Рішення в частині стягнення судових
витрат змінити, збільшити стягнення
судових витрат з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_3 з 2 грн. 83 коп. до 121 грн. 08
коп., з кожної.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: