Справа № 463/700/14
Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/6592/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ПАТ КБ
«Приватбанк» на рішення
Личаківського районного суду м.Львова
від 28 серпня 2014 року в справі за
позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет
іпотеки і виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено
в задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки і
виселення.

Рішення суду оскаржило ПАТ КБ
«Приватбанк». В апеляційній скарзі
представник стверджує про порушення
норм матеріального та процесуального
права, недоведеність обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що положення закону про
мораторій не можуть бути застосовані
до спірних правовідносин, оскільки
вони регулюються вимогами ст.ст. 33,40 ЗУ
«Про іпотеку», ст.109 ЖК, та такі
положення не скасовують та не
зупиняють дію законів, які
встановлюють підстави звернення
стягнення, а стосуються стадії
примусового виконання судових рішень.
Вважає, що у позивача виникло право на
захист свого порушеного права шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Оскільки в судове засідання не
з"явились особи, які беруть участь у
справі, колегія суддів вважає, що
розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197
ЦПК України слід проводити без участі
останніх та без здійснення фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

А відтак рішення суду переглядається в
межах доводів апеляційної скарги ПАТ
КБ «Приватбанк».

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

Відповідно до кредитного договору від
15.06.2007 року, ОСОБА_2 отримала від
«Приватбанку» кредит в розмірі 40 000
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 10,08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 14.06.2027 року.

В забезпечення виконання зобов»язань
за кредитним договором «Приватбанк» і
відповідач 15.06.2007 року уклали договір
іпотеки, відповідно до якого
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме квартиру загальною площею
62,3 кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Заборгованість відповідачки станом на
24.03.2009 року складала 43 444,94 грн.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право у разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання, одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки у встановленому
законом порядку на підставі рішення
суду при цьому є підстави для виселення
всіх мешканців квартири..

Статтею 32 вказаного Закону
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.
Виселення проводиться у порядку,
встановленому законом.

За положенням ч. 3 ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після
прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору,
всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно
звільнити житловий будинок чи
житлове приміщення протягом одного
місяця з дня отримання цієї вимоги,
якщо сторонами не погоджено більший
строк. Якщо громадяни не звільняють
жиле приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення
суду.

Відповідно до Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 07
червня 2014 року, не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці та за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обгрунтовано виходив
з того, що стягнення на предмет іпотеки
фактично зумовлене невиконанням
боржником своїх зобов»язань, які
забезпечені іпотекою, що дає підставу
іпотекодержателю звернути стягнення
на предмет іпотеки, однак у зв»язку з
прийняттям закону про мораторій, таке
стягнення під час дії мораторію є
неможливим.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та доказам, що містяться в
матеріалах справи.

Суд першої інстанції вірно врахував,
що загальна площа спірної квартири
складає 62,3 квм., в такій проживає
відповідачка, яка є громадянкою
України, вказана квартира перебуває в
іпотеці для забезпечення належного
виконання умов кредитного договору,
який є споживчим, та що такий кредит був
наданий в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги, які
зводяться до посилання про те, що Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» стосується стадії примусового
виконання судового рішення, колегією
суддів не приймається до уваги,
оскільки саме нормами даного Закону
встановлено тимчасову заборону у
визначених цим законом випадках на
примусове стягнення нерухомого
житлового майна, яке вважається
предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону
України «Про іпотеку».

Таким чином, висновки суду першої
інстанції відповідають обставинам
справи і нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не свідчать
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права, про
неправильність висновків суду, такі не
грунтуються на матеріалах справи та
спростовуються дослідженими доказами.

В зв"язку з наведеним колегія
суддів вважає, що суд, дослідивши
докази та давши їм належну оцінку,
ухвалив рішення про задоволення
позову, що відповідає вимогам закону, а
тому нема підстав для його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ
«Приватбанк» відхилити.

Рішення Личаківського
районного суду м.Львова від 28 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення та може
бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді:
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.

З оригіналом згідно

Судове рішення набрало законної сили

Суддя Апеляційного суду

Львівської області
Павлишин О.Ф.

Дата оформлення

Помічник судді
Калитовська І.О.