Справа № 357/3376/2014-ц Головуючий у І
інстанції Гапоненко А.П.Провадження №
22-ц/780/4915/14 Доповідач у 2
інстанції ЛащенкоКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

13 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Антоненко В. І., Березовенко Р.
В.,

при секретарі: Горошук І. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 20 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Шкарівська
сільська рада Білоцерківського району
Київської області про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловим будинком,

встановила:

В березні 2014 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2, третя особа Шкарівська
сільська рада Білоцерківського району
Київської області про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловим будинком.

В обґрунтуванні позовних вимог
посилався на те, що він являється
власником будинку АДРЕСА_1

Крім позивача у будинку зареєстровані
його колишня дружина - ОСОБА_3 та його
син - ОСОБА_2, який 13 років не проживає в
даному житловому будинку, житлом не
цікавиться, не має потреби в ньому, не
несе ніяких витрат по його утриманню,
не сплачує комунальні послуги,
особистих речей його у будинку не має.
На даний час син проживає в м. Біла
Церква. Факт реєстрації відповідача у
належному позивачу будинку
перешкоджає йому вільно користуватися
та розпоряджатися власним житлом, тому
позивач звернувся до суду з даним
позовом, яким просить суд визнати
відповідача ОСОБА_2, таким, що втратив
право на користування будинком АДРЕСА_1

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 червня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати рішення суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів
апеляційної

скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється
власником будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
приватної власності на 12частину
житлового будинку, виданого на
підставі договору дарування від 08
травня 1987 року та свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом на іншу 12
частину житлового будинку (а. с. 8-10).

Згідно довідки Шкарівської сільської
ради про склад сім`ї та прописку від 19
лютого 2014 року, у будинку зареєстровані
колишня дружина позивача ОСОБА_3 та
його син ОСОБА_2

Відповідач користується будинком та
господарськими спорудами, приймає
участь у догляду з прибудинковою
територією, провідує свою матір. Дані
обставини не заперечує позивач і
підтвердили у судовому засіданні
свідки.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають вимогам закону.

Відповідно до вимог ст.405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власником.

Член сім»ї власника житла втрачає
право користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

За таких обставин суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у позові про
визнання відповідача таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач працює в іншому населеному
пункті, не можуть бути підставою для
визнання члена сім»ї таким, що втратив
право користування житлом.

Відповідно до акту обстеження умов
проживання від 28 квітня 2014 року, на який
посилається відповідач як доказ
відсутності відповідача в будинку,
працівниками сільської ради
засвідчено, що ОСОБА_3, мати
відповідача, проживає в спірному
будинку з 2012 року одна. В зазначеному
акті не засвідчується відсутність
відповідача протягом тривалого строку
в спірному будинку. З урахуванням
зазначеного колегія суддів вважає, що
позивачем не доведена відсутність
користування будинком відповідачем
без поважних причин.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 20
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді