АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 1905/1333/2012Головуючий у 1-й
інстанції Піцик В.М. Провадження №
22-ц/789/1258/14 Доповідач - Парандюк
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 р. колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Храпак Н. М., Дикун С. І.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представника
апелянта

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на ухвалу Заліщицького
районного суду від 12 листопада 2012 року
по справі за поданням відділу
державної виконавчої служби
Заліщицького районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1,
колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2012 року відділ державної
виконавчої служби Заліщицького
районного управління юстиції
звернувся до суду із поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України до виконання
зобов'язання згідно зведеного
виконавчого провадження №30616705 про
стягнення з ОСОБА_1 в користь КС
"Самопоміч" боргу в розмірі 186500,74 грн.

Ухвалою Заліщицького районного суду
від 12 листопада 2012 року подання відділу
ДВС Заліщицького РУЮ про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1 задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
жительку АДРЕСА_1, до виконання нею
зобов'язань згідно судових наказів
№2-н-74, 2-н-77, 2-н-78 від 14.06.2010 року, виданих
Заліщицьким районним судом
Тернопільської області 06.07.2010 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
ухвалу суду скасувати та постановити
нову ухвалу, якою в задоволенні подання
відділу ДВС Заліщицького РУЮ
відмовити. Вважає дану ухвалу
постановленою з порушенням норм
матеріального та процесуального права
з підстав недоведеності відділом ДВС
факту ухилення з її боку від виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представника апелянта, перевіривши
законність ухвали суду в межах доводів
апеляційної скарги, ознайомившись з
матеріалами справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Задовольняючи подання відділу ДВС
Тернопільського районного управління
юстиції, суд першої інстанції виходив з
наявності у ОСОБА_1 боргу та існування
загрози невиконання зобов'язань
останньою щодо його повернення, і у
зв'язку з цим - наявності правових
підстав для обмеження боржника у праві
виїзду за межі України.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може, оскільки даний висновок не
відповідає дійсним обставинам справи,
зроблений з порушенням норм
процесуального права.

Судом встановлено, що на виконанні у
відділі ДВС Заліщицького районного
управління юстиції знаходяться судові
накази №2-н-74, 2-н-77, 2-н-78 від 14.06.2010 року,
видані Заліщицьким районним судом
Тернопільської області про стягнення
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 заборгованості в користь КС
"Самопоміч" на загальну суму 186500,74 грн.

21.03.2011 року державним виконавцем
відділу ДВС Заліщицького РУЮ винесено
постанови про відкриття виконавчого
провадження з виконання судових
наказів №2-н-74, 2-н-78, виданих 14.06.2010 року
Заліщицьким районним судом
Тернопільської області про стягнення
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 заборгованості в користь КС
"Самопоміч" на загальну суму 137220,96
грн.(а.с.4,6)

23.03.2011 року державним виконавцем
відділу ДВС Заліщицького РУЮ винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання судового
наказу №2-н-77, виданого 14.06.2010 року
Заліщицьким районним судом
Тернопільської області про стягнення
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 заборгованості в користь КС
"Самопоміч" в розмірі 49279,78 грн.(а.с.8)

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

В силу вимог ст.13 Загальної декларації
прав людини кожна людина має право
вільно пересуватися й обирати собі
місце проживання в межах любої держави.
Кожна людина має право залишати
будь-яку країну, включаючи свою власну,
і повертатися у свою країну.

Закон України "Про порядок
виїзду з України і В"їзду в Україну
громадян України" від 21.01.1994 р. регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в"їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв"язання спорів
у цій сфері.

Пункт 2 ст.6 вище згаданого закону
передбачає як підставу для тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон
наявність невиконаних зобов"язань, але
лише до моменту виконання зобов"язань,
або розв"язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом випадка,
або забезпечення зобов"язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закоо ну України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи,
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України, як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК
України, згадане подання розглядається
судом негайно, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Із матеріалів справи вбачається, що на
виконання зведеного виконавчого
провадження, виданого Заліщицьким
райсудом, 17 квітня 2013 року проведено
опис та арешт автомобіля марки MERSEDES BENS
д.н. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, що й
підтвердив представк апелянта. Крім
того, ОСОБА_1 умисно не ухиляється від
виконання покладених на неї
зобов"язань по рішенню суду, а сприяє
його виконню, про що свідчить зменшення
суми боргу.

Отже, в контексті вищезазначених норм
права, державний виконавець повинен
був довести факт свідомого ухилення
ОСОБА_1 від виконання судового рішення,
тобто наявності у боржника реальної
можливості (майна, грошових коштів)
виконати зобов'язання, однак за
відсутності спроб зробити це з
неповажних причин.

Проте, в порушення вимог вказаної норми
закону, суд першої інстанції не не
звернув уваги на те, що юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду законом
передбачені не за наявності факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання, у зв'язку з чим дійшов
помилкового висновку, що наявність
заборгованості у боржника свідчить про
існування загрози невиконання ним
зобов'язання.

Саме по собі факт невиконання чи
неналежного (несвоєчасного) виконання
боржником зобов'язань протягом строку,
вказаного державним виконавцем в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

Таким чином, з врахуванням наведеного,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність в матеріалах справи
доказів, які б свідчили про те, що
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду та вжиття державним
виконавцем усіх заходів для
забезпечення виконання судового
рішення.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана
ухвала суду першої інстанції є такою,
що постановлена з порушенням норм
процесуального права, а тому
відповідно до ст.312 ЦПК України
підлягає скасуванню з постановленням
нової ухвали про відмову в задоволенні
подання відділу ДВС Тернопільського
районного управління юстиції.

Керуючись ст.ст.305 ч.2, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2,
313, 314, 315 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Заліщицького районного суду від
12 листопада 2012 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у
задоволенні подання відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Т.С. Парандюк