Справа № 683/2320/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року
м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області

в складі: головуючої -
судді Сагайдак І.М.

секретаря
Матвіюк О.В.

з участю: позивачки
ОСОБА_1 та її представника -

адвоката Віхерко Н.О.;

представника
відповідача Кравчук Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом ОСОБА_1 до
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання
права власності на будинковолодіння в
порядку спадкування,

в с т а н о в
и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом до
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області і просить
встановити факт прийняття нею спадщини
після смерті ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, та визнати за нею в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_4 право власності на житловий
будинок з господарськими спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого
позову посилається на те, що ОСОБА_5
була її бабою, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
До складу спадкового майна увійшов
житловий будинок АДРЕСА_1, який вона
успадкувала після смерті чоловіка
ОСОБА_6 Вона є єдиною спадкоємицею
майна померлої, оскільки донька
померлої ОСОБА_7, яка являється для неї
матір»ю, померла раніше ОСОБА_4, а саме
ІНФОРМАЦІЯ_3. Зазначає, що вона
прийняла спадщину, фактично вступивши
в управління та володіння спадковим
майном, оскільки з 1995 року проживала
разом із ОСОБА_4 та доглядала її. Після
смерті баби вона залишилась проживати
у спірному будинку, користується усіма
речами померлої, присадибною ділянкою,
підтримує будинок у належному стані.
Тому просить встановити факт прийняття
нею спадщини після смерті ОСОБА_4

Крім того, зазначає, що позбавлена
можливості оформити свої спадкові
права на спірний будинок у
нотаріальній конторі, оскільки при
оформлені спадщини ОСОБА_4 після смерті
чоловіка ОСОБА_6 державним нотаріусом
була допущена помилка і в якості
правовстановлюючого документа на 75/100
частин житлового будинку зазначено
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 20 жовтня 1951 року, тоді як це
право належало ОСОБА_6 на підставі
договору дарування від 06 грудня 1977
року. Крім того, ОСОБА_4 не видано
свідоцтво про право на спадщину на 25/100
частин будинковолодіння, яке належало
ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 20 жовтня 1951
року.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник - адвокат
Віхерко Н.О. підтримали заявлені
позовні вимоги та просять позов
задоволити.

Представник відповідача Кравчук
Ю.Г. проти позову не заперечує.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до роз»ясень, даних в п.1
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» №7 від 30.05.2008 року,
відносини спадкування регулюються
правилами ЦК України, якщо спадщина
відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У
разі відкриття спадщини до зазначеної
дати застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила Цивільного кодексу УРСР, у тому
числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції
1963 року) спадкування здійснюється за
законом і за заповітом.

При спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти (у тому числі усиновлені),
дружина і батьки (усиновителі)
померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963
року).

Згідно ч.2 ст.529 ЦК України онуки і
правнуки спадкодавця є спадкоємцями за
законом, якщо на час відкриття спадщини
немає в живих того з їх батьків, хто був
би спадкоємцем; вони успадковують
порівну в тій частці, яка належала б при
спадкоємстві за законом їх померлому
родителю.

За змістом частин першої та другої
статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець
визнається таким, що прийняв спадщину,
як у разі подання ним у шестимісячний
строк відповідної заяви до державної
нотаріальної контори, так і в разі
фактичного його вступу в управління
або володіння спадковим майном, що
означає можливість спадкоємця мати
майно у своєму віданні, вчинення ним
відповідних дій стосовно зазначеного
майна до закінчення шестимісячного
строку з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень п.113 Інструкції
«Про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженої
наказом Мінюсту України №18/5 від 18.06.1994
року, яка була чинною на момент
відкриття спадщини, доказом вступу в
управління чи володіння спадковим
майном може бути, зокрема те, що
спадкоємцем було взято майно
спадкодавця, наявність у спадкоємця
правовстановлюючих документів,
виданих відповідними органами на ім»я
спадкодавця на майно, користування
яким можливе лише після належного
оформлення прав на нього.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла ОСОБА_4, яка є бабою для
позивачки ОСОБА_1 Донька ОСОБА_4 та мати
позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто ще до відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_4 За
повідомленням Старокостянтинівської
державної нотаріальної контори та
Хмельницького обласного державного
нотаріального архіву спадкова справа
до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4
не заводилась. На день своєї смерті
ОСОБА_4 була зареєстрована одна в
будинку АДРЕСА_1. У цьому ж будинку
разом з нею з 1995 року постійно
проживали її донька ОСОБА_7 та онука
ОСОБА_1 Остання після смерті матері
ОСОБА_7 залишилась проживати у спірному
будинку разом із бабою ОСОБА_4,
здійснювала за нею догляд, а після її
смерті залишилась проживати надалі,
користуючись усім належним бабі
майном.

Зазначені обставини підтверджуються:
свідоцтвом про смерть ОСОБА_4;
свідоцтвом про смерть ОСОБА_7;
свідоцтвом про народження ОСОБА_7;
свідоцтвом про одруження ОСОБА_7
внаслідок чого вона змінила прізвище
на ОСОБА_7; свідоцтвом про народження
ОСОБА_1; довідкою відділу РАЦС
Старокостянтинівського районного
управління юстиції у Хмельницькій
області №36 від 09 лютого 2007 року про
шлюб ОСОБА_1, в якому вона змінила
прізвище на ОСОБА_1; довідкою
Старокостянтинівського комбінату
комунальних підприємств №002164 від 08
серпня 2014 року про склад сім»ї ОСОБА_4
на день її смерті; повідомленням
Старокостянтинівської державної
нотаріальної контори від 09 вересня 2014
року, повідомленням Хмельницького
обласного державного нотаріального
архіву від 17 вересня 2014 року про те, що
спадкова справа до майна ОСОБА_4 не
заводилась, а також наявними у
позивачки оригіналами особистих
документів ОСОБА_4

Крім того, допитані судом свідки
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали, що
позивачка ОСОБА_1 з 1995 року почала
проживала разом із бабою ОСОБА_4 в
будинку АДРЕСА_1, проводила поховання
баби й після її смерті залишилась
проживати у будинку та користується
усіма належними бабі речами.

З огляду на викладене, суд вважає, що
ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.529 ЦК УРСР 1963
року є єдиною спадкоємицею після
смерті ОСОБА_4 й прийняла спадщину
після смерті баби шляхом вступу в
управління та володіння спадковим
майном.

До складу спадкового майна після
смерті ОСОБА_4 увійшов житловий будинок
з господарськими спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1. Зазначене
будинковолодіння ОСОБА_4 успадкувала
після смерті свого чоловіка ОСОБА_6,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Так, з матеріалів інвентарної справи
№3021 на будинковолодіння АДРЕСА_1
вбачається, що 25/100 частин зазначеного
будинковолодіння належало на праві
власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва
про право на спадщину, яке видано 20
жовтня 1951 року нотаріусом
Старокостянтинівської державної
нотаріальної контори Білоножко З.Г. до
майна ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.
75/100 частин зазначеного
будинковолодіння належало ОСОБА_6 на
підставі договору дарування,
укладеного 06 грудня 1977 року між ним та
ОСОБА_14, яка діяла від свого імені та
від імені ОСОБА_15, та ОСОБА_16 Право
власності ОСОБА_6 на зазначене
будинковолодіння зареєстровано у
встановленому законом порядку у
Старокостянтинівському БТІ відповідно
29 жовтня 1951 року під №1233 та 05 січня 1978
року під №3021.

З матеріалів спадкової справи №212, яка
заведена у 1995 року
Старокостянтинівською державною
нотаріальною конторою до майна
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6
вбачається, що єдиним спадкоємцем
ОСОБА_6 була його дружина ОСОБА_4, яка у
встановленому законом порядку
прийняла спадщину, отримавши 25 липня 1995
року свідоцтво про право на спадщину за
законом на 75/100 частин житлового
будинку та господарських споруд, що
розташовані по АДРЕСА_1.

Зі змісту зазначеного свідоцтва про
право на спадщину за законом від 25
липня 1995 року вбачається, що в якості
правовстановлюючого документа на
підставі якого 75/100 частин
будинковолодіння належало ОСОБА_6,
державний нотаріус Шовтенко Н.П.
зазначила свідоцтво про право на
спадщину від 20 жовтня 1951 року.

Разом з тим, на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 20 жовтня 1951 року
ОСОБА_6 отримав у спадок лише 25/100 частин
спірного будинковолодіння, а 75 /100
частин будинковолодіння йому належало
на підставі договору дарування від 06
грудня 1977 року, примірник якого був у
спадковій справі №212, яка заведена
після смерті ОСОБА_6, однак помилково не
зазначений нотаріусом у свідоцтві про
право на спадщину за законом від 25
липня 1995 року.

Свідоцтво про право на спадщину за
законом на 25/100 частин
будинковолодіння, яке належало ОСОБА_6
на підставі свідоцтва про право на
спадщину від 20 жовтня 1951 року
нотаріусом не видавалось. Отже, право
власності на 25/100 частин
будинковолодіння ОСОБА_4 за життя не
оформила.

Відповідно до роз»ясень, даних в п.23
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» №7 від 30 травня 2008
року, за наявності умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають. У разі відмови нотаріуса
в оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

16 жовтня 2014 року державним нотаріусом
Старокостянтинівської державної
нотаріальної контори Заворотною Т.В.
винесено письмові відмову ОСОБА_1 у
оформленні спадщини на спірне
будинковолодіння через помилку у
свідоцтві про право на спадщину за
законом від 25 липня 1995 року та через не
оформлення ОСОБА_4 права на 25/100 частин
спірного будинковолодіння.

Разом з тим, надані та досліджені судом
докази вказую на те, що
будинковолодіння АДРЕСА_1 належало на
праві власності ОСОБА_6, спадщину після
смерті якого прийняла його дружина
ОСОБА_4, до якої перейшло право на
зазначене будинковолодіння. Оскільки
ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після
смерті ОСОБА_4, тому за нею слід визнати
право власності на спірне
будинковолодіння.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
ст.524, ч.1, ч.2 ст.529, ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року), суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1
спадщини після смерті баби ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.
Старокостянтинів Хмельницької
області.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
баби ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
право власності на житловий будинок з
господарськими спорудами, що
розташований по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: