АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4060/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2523/14
Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Чічіля В.А.

при секретарі Самойловій М.Д.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "ПриватБанк" Шуліки
Аліни Володимирівни

на рішення Ленінського районного суду
м. Полтави від 25 червня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду із вказаним позовом
та, остаточно визначившись із
позовними вимогами відповідно до заяви
від 28 січня 2014 року (а.с. 97), просило
стягнути з ОСОБА_1 на їх користь
заборгованість на суму 51 013,46 грн. за
кредитним договором №б/н від 29 липня 2008
року.

В обґрунтування позовних вимог
вказувало, що відповідно до укладеного
договору №б/н від 29 липня 2008 року
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7000 грн.
у вигляді встановленого ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

В порушення умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконував, у зв'язку з
чим станом на 31 серпня 2013 року
утворилась заборгованість у сумі 51 013,46
грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 25 червня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено у зв'язку зі
спливом строків позовної давності.

Вказане рішення в інтересах ПАТ КБ
«ПриватБанк» в апеляційному порядку
оскаржила Шуліка А.В., та просила
скасувати його та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також неповне
з'ясування обставин справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга Шуліки А.В. в інтересах ПАТ КБ
«ПриватБанк» не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 29 липня 2008 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір №б/н,
відповідно до якого ОСОБА_1 отримав
кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 30% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

В порушення умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконував, у зв'язку з
чим станом на 31 серпня 2013 року
утворилась заборгованість у сумі 51 013,46
грн.

Встановлено, що термін дії картки,
виданої на підставі кредитного
договору №б/н від 29 липня 2008 року,
визначено 2 роки, таким чином строк дії
картки закінчився 30 липня 2010 року.

Судом також встановлено, що відповідач
перестав сплачувати кошти по кредиту з
грудня 2008 року, таким чином, позивач
дізнався про порушення свої прав ще у
2008 році.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
суд першої інстанції виходив з того, що
строк позовної давності почав спливати
у грудні 2008 року, а отже минув на момент
подачі позовної заяви у жовтні 2013 року.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду місцевого суду оскільки
він узгоджується з матеріалами справи
та нормами чинного законодавства, що
регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем було заявлено клопотання
про застосування строків позовної
давності (а.с. 47).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Отже, судом першої інстанції дійшов до
правильного висновку про те, що строк
позовної давності має обчислюватись з
грудня 2008 року.

Доводи апелянта про те, що строк дії
договору не закінчився, а отже
безпідставним є застосування строків
позовної давності, суперечать нормам
чинного законодавства.

Так, відповідно до правової позиції,
яка висловлена Верховним Судом України
в постанові від 19 березня 2014 року
(справа № 6- 14 цс 14) відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, з урахуванням того, що
строк дії картки закінчився у липні 2010
року, то строк позовної давності на
повернення кредиту в повному обсязі
сплив у липні 2013 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що
між сторонами було укладено договір
про продовження строків позовної
давності, а отже безпідставним є
застосування загального строку
позовної давності не узгоджується з
матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

В матеріалах справи не міститься
жодних домовленостей щодо строків
позовної давності. При цьому,
встановлення у кредитному договорі
строку дії договору, на який
посилається апелянт, не можна вважати
продовженням строку позовної давності.

Твердження апелянта про
невідповідність рішення суду першої
інстанції вимогам законності та
обґрунтованості жодним чином не
підкріплені, а отже не можуть бути
взяті до уваги.

Виходячи з викладеного, судова колегія
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини та
надано їм належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення місцевого суду, судовою
колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.
308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "ПриватБанк" Шуліки
Аліни Володимирівни - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 25 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
О.Ю. Кузнєцова

Судді
Л.М. Хіль

В.А. Чічіль

З РИГІНАЛОМ ЗГІДНО: