Номер провадження: 22-ц/785/9007/14
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова
О.Г.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 6 серпня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконавчого
комітету Южненської міської ради
Одеської області, про визнання
недійсним договору дарування,
застосування наслідків недійсності
правочину, визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року позивач
звернувся до Южненського міського суду
Одеської області із вищезазначеним
позовом ( т.1. а.с. 3-5, 244-246).

Ухвалою Южненського міського
суду Одеської області від 24.02.2014 року
справу в порядку п.3 ч.1, ч.2 ст. 116 ЦПК
України передано до Комінтернівського
районного суду Одеської області.

Позивач просив суд визнати
недійсним договір дарування від 08.06.2011
року, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5.,посилаючись на його
фіктивність, застосувати наслідки
недійсності правочину, а також визнати
недійсним та скасувати свідоцтво про
право власності на нерухоме майно № 1643
від 04.05.2011 року, яке видано виконавчим
комітетом Южненської міської ради
Одеської області.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідачів в
судовому засіданні заперечував проти
позовних вимог.

Представник виконавчого комітету
Южненської міської ради Одеської
області подав клопотання про розгляд
справи у свою відсутність.

Судом ставилось питання про
необхідність участі у справі
приватного нотаріуса Южненського
міського нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_7, однак було
встановлено, що нотаріус помер, а
Головне управління юстиції в Одеській
області повідомило, що приймати участь
у даній справі в якості третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору
не буде.

Рішенням суду у задоволенні
позову відмовлено.

На рішення суду представник
позивача приніс апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким задовольнити
позов, посилаючись на те, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, а також, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України ,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень,
а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив матеріали справи, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні
встановлено наступне.

10.07.1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено шлюб, який рішенням
Южного міського суду Одеської області
від 21.02.2008 року розірвано.

20.03.2002 року на підставі договору
купівлі - продажу, посвідченого
Державним нотаріусом Южненської
міської державної нотаріальної
контори Одеської області,
зареєстрованого у реєстрі за № 951,
ОСОБА_4 придбала у власність квартиру
АДРЕСА_1

Вказаний договір був
зареєстрований в Южненському БТІ
Одеської області 10.04.2002 року ( реєстрова
книга № 14 пр, реєстр.20, сторін.104).

Заочним рішенням Южного міського суду
Одеської області від 18 січня 2011 року №
2-111/11,що (згідно запису на зворотній
стороні рішення набрало законної сили
31 січня. 2011 року), за ОСОБА_4 визнано
право особистої власності на квартиру
АДРЕСА_1

04.05.2011 року виконавчим комітетом
Южненської міської ради Одеської
області, на підставі рішення
виконавчого комітету Южненської
міської ради Одеської області від
21.01.2010 року, на ім'я ОСОБА_4 видано
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з
реконструкцією квартири (збільшені
загальна та житлова площа, змінена
конфігурація приміщень).
12.05.2011 року за ОСОБА_4 зареєстровано
право власності на квартиру АДРЕСА_1 -
витяг № 29934685 про державну реєстрацію
прав, реєстраційний номер 33555117.

8.06.2011 року ОСОБА_4 подарувала
ОСОБА_5. квартиру АДРЕСА_1, що посвідчено
приватним нотаріусом Южненського
міського нотаріального округу
Одеської області ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за № 995.

21.06.2011 року за ОСОБА_5 здійснено
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер
335551117, витяг № 30372935 про державну
реєстрацію прав).

Ухвалою Южного міського суду
Одеської області від 16.06.2011 року заочне
рішення Южного міського суду Одеської
області від 18 січня 2011 року № 2-111/11 -
скасовано, справу призначено до
розгляду в загальному порядку.

Рішенням Южного міського суду
Одеської області від 06.06.2012 року у
справі № 2-453/2011 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4
визнано право власності на 12 частини
квартири за кожним на квартиру АДРЕСА_1
Рішенням апеляційного суду
Одеської області від 13.11.2012 року
рішення Южного міського суду Одеської
області від 06.06.2012 року у справі № 2-453/2011
скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Частинами 1, 5 ст.203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього
Кодексу

В силу ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

В силу ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

В силу ч.1 ст.182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Як встановлено судом, правовою
підставою для державної реєстрації
права власності за ОСОБА_4 стало
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане 04.05.2011 року на
підставі рішення виконавчого комітету
Южненської міської ради Одеської
області від 21.01.2010 року.

Сторони розірвали шлюб у 2008
році.

Отже право власності на нерухоме
майно у ОСОБА_4 виникло не під час
перебування у шлюбі з ОСОБА_3, у зв'язку
із чим, у нотаріуса не було правових
підстав вимагати згоди на відчуження
квартири у ОСОБА_3

Твердження ОСОБА_3, що за ним
рішенням Южного міського суду Одеської
області від 06.06.2012 року у справі № 2-453/2011
визнано право приватної власності на
одну другу частину квартири АДРЕСА_1
спростовуються рішенням апеляційного
суду Одеської області від 13.11.2012 року,
яким рішення Южного міського суду
Одеської області від 06.06.2012 року у
справі № 2-453/2011 скасовано, а після
скасування рішення з позовом до
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
визнання за ним права власності на 12
спірної квартири він не звертався.

В силу п.27 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень,затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703, документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, серед
іншого, є свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком (підпункт 7).

Таким чином, в межах предмету та
правової підстави позову, оскільки
скасоване заочне рішення не було
правовою підставою для державної
реєстрації за ОСОБА_4 речового права на
квартиру АДРЕСА_1 то підстав для
скасування спірного договору
дарування, спірного свідоцтва про
право власності не має.

Відповідно до ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинений без
наміру створення правових наслідив,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

В силу ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо
договір про відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації.

Як вже зазначалось вище, в силу ч.1
ст.182 ЦК України право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Довід апеляційної скарги про те,
що суд першої інстанції зробив
неправильний висновок щодо
відсутності фіктивності договору
дарування, судовою колегією не
приймається до уваги, оскільки Пленум
Верховного Суду України у п. 24
постанови від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснив, що в разі, якщо
на виконання правочину було передано
майно, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний. А інших
підстав для визнання договору
дарування недійсним не заявлялось.

Інші доводи апеляційної скарги
також не приймаються до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
письмових доказів на підтвердження
доводів апеляційної скарги до
апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу,
прийшла до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319,
324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від 6
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак її може
бути оскаржено до суду касаційної
інстанції, на протязі двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В.Ісаєва

Судді:
О.С. Комлева

О.Г. Журавльов