________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/5004/14-ц
Провадження № 2/520/4246/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного
управління Держземагенства в Одеській
області,виконавчого комітету Одеської
міської ради, третя особа - Одеська
міська рада про скасування державного
акту,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2014 року позивач звернулась до суду
з позовом та просила ухвалити рішення,
яким скасувати державний акт на право
приватної власності на землю, виданий
ОСОБА_1 за №2234 на підставі рішення
виконкому Одеської міської ради від
31.08.1998 року; скасувати державний акт на
право приватної власності на землю,
виданий ОСОБА_2 за №2358 на підставі
рішення виконкому Одеської міської
ради від 31.08.1998 року; скасувати рішення
Одеської міської ради народних
депутатів від 31.08.1998 року №836.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є
співвласницею 22/50 домоволодіння по
АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2 є
співвласником 14/25 цього домоволодіння.

Позивач стверджує, що ОСОБА_2, вводячи в
оману не тільки її, а і органи
виконавчого комітету Одеської міської
ради, незаконно здобув зайві 0,01 га
належної їй земельної ділянки.

Вищевказане і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду
сповіщені належним чином у порядку
ст.74, 76, 77 ЦПК України.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 позов
підтримав в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представники відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судовому засіданні
заперечували проти задоволення позову,
посилаючись на його безпідставність.
Крім того, просили застосувати
наслідки пропуску строку позовної
давності.

Представники відповідачів Головного
управління Держземагенства в Одеській
області, виконавчого комітету Одеської
міської ради та третьої особи
Одеської міської ради у судове
засідання не з`явились, про час та місце
його проведення сповіщались належним
чином, причини неявки суду не
повідомили.

Суд, вислухавши представників сторін,
оглянувши матеріали по справі, вважає
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу
України виключно судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Відповідно до ст. 14 Конституції України
право власності на землю гарантується,
це право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами і
державою виключно відповідно до
закону.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності, право приватної
власності є непорушним, примусове
відчуження об'єктів права приватної
власності може бути застосоване лише
як виняток з мотивів суспільної
необхідності, на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього і повного відшкодування
їх вартості. Примусове відчуження
таких об'єктів з наступним повним
відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками
домоволодіння розташованого за
адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету
Одеської міської ради від 31.08.1998 року за
№ 836 було передано у безоплатну
приватну власність гр. ОСОБА_2 земельну
ділянку, площею 450 кв.м. по АДРЕСА_1, для
обслуговування житлового будинку та
господарських прибудов.

Крім того, передано у безоплатну
приватну власність гр. ОСОБА_1 земельну
ділянку площею 695 кв.м. по АДРЕСА_1, для
обслуговування житлового будинку та
господарських прибудов.

На підставі вищевказаного рішення
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали Державні
акти на право приватної власності на
землю, згідно яких вбачається, що
ОСОБА_2 передано у приватну власність
земельну ділянку площею 0,0450 гектарів,
ОСОБА_1 - 0,0695 гектарів.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
В даному випадку таким документом є
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності
на земельну ділянку виникає із моменту
державної реєстрації цих прав.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач
посилається на довідку № 68 від 24.04.2007
року виданої директором
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю Агрофірма
«Нива», згідно якої вбачається, що
відповідно запису в земельно-шнуровой
книзі № 164 стр. 153 за ОСОБА_1 числиться
земельна ділянка площею 0,08 га. Проте
під час оформлення документів ОСОБА_2,
який діяв за її згодою ввів в оману не
тільки її, а і органи виконавчого
комітету Одеської міської ради,
незаконно здобув зайві 0,01 га належної
позивачу земельної ділянки.

Однак суд вважає, що вказані твердження
є безпідставними та необгрунтованими,
так як ОСОБА_2 не є представником
ОСОБА_1, а від так не міг діяти від її
імені щодо виготовлення та отримання
Державного акту на право приватної
власності на землю. Жодних доказів
цьому позивач суду не надала.

Позивач також стверджує, що про
вказані порушення їй стало відомо лише
у грудні 2013 року, коли ОСОБА_2 пересунув
огорожу у бік її земельної ділянки,
захопивши таким чином 0,01 га ділянки.

Проте суд не може погодитьсь з даними
твердженнями позивача, через те, що в
матеріалах справи міститься Акт
встановлення та погодження меж
земельної ділянки в натурі від 07.09.1998
року, підписаний в тому числі гр.
ОСОБА_1, згідно якого вбачається, що
площа земельної ділянки належна ОСОБА_2
становить 0,0450 га.

Також ОСОБА_1, укладаючи з ОСОБА_3
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 17 листопада 1999 року,
повинна була знати про межі та розміри
своєї земельної ділянки.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що між сторонами спір щодо
меж земельної ділянки виник ще в 2005
році, про що свідчать численні позовні
заяви, які в подальшому по суті не
розглядались.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Так початок перебігу строку позовної
давності, на думку суду, починається з
1999 року - дня отримання позивачем
власного державного акту, в якому були
зазначені межі та площа належної їй
земельної ділянки, та укладання між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу земельної ділянки.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якої пов'язано його початок.

Тобто, починаючи з 17.11.1999 року позивач
протягом 3-х років до 17.11.2002 року міг
звернутися з відповідним позовом до
суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється у три
роки.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
завою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Таким чином, оскільки представником
відповідачів подана заява про
застосування строку позовної давності,
при цьому, позивач не звертався до суду
з заявою про поновлення цього строку з
належним обґрунтуванням причин його
пропуску, суд вважає необхідним
застосувати до заявлених позовних
вимог строк позовної давності та
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.16, 328, 330, 387, 388, 393 ЦК України, ст.ст.125,
126, 155 Земельного Кодексу ст.ст. 88, 213, 215
ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Головного управління
Держземагенства в Одеській області,
виконавчого комітету Одеської міської
ради, третя особа - Одеська міська рада
про скасування державного акту-
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через Київський
районний суд м.Одеси.

Суддя
Куриленко О. М.