Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, до приватного
акціонерного товариства «Страхова
група «ТАС», треті особи: орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Ізюмської міської ради Харківської
області, ОСОБА_6 про стягнення шкоди,
завданої смертю фізичної особи, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 29 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 з
позовом до приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС» (далі
- ПрАТ «СГ «ТАС»). В обґрунтування вимог
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 сталася
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП), в результаті якої загинув її
чоловік ОСОБА_8 У нього на утриманні
знаходились дві дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Згідно вироку Балаклійського
районного суду Харківської області від
11 вересня 2012 року винним у скоєнні
ДТП визнано ОСОБА_6 Належний ОСОБА_6
автомобіль «Сканія», державний номер
НОМЕР_1, був застрахований у ПрАТ «СГ
«ТАС». Відповідно до п. 2 страхового
полісу ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну життю і здоров'ю особи
складає 100 000 грн. 11 квітня 2013 року
позивач звернулася до відповідача про
виплату шкоди в розмірі 100 000 грн. У
відповідь отримала лист у якому
відповідач просив надати відповідні
документи та заповнити бланки заяв, при
цьому бланки додані не були.
Посилаючись на те, що відповідач
добровільно не сплатив страхові
виплати, позивач просила стягнути з
ПрАТ «СГ «ТАС» на свою користь в
інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 100 000 грн у
відшкодування шкоди, завданої втратою
годувальника.

Рішенням Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 24
березня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто на користь ОСОБА_3 в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з
ПрАТ «СГ «ТАС» 100 000 грн у рахунок
відшкодування шкоди, завданої смертю
їх батька. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 29 травня
2014 року рішення Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 24 березня 2014 року
скасовано. Ухвалено нове рішення про
відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що в період з 1997
року до ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_3
проживали однією сім'ю без реєстрації
шлюбу. Від спільного проживання
народилися діти: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 18
жовтня 2012 року задоволено заяву ОСОБА_3
та встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_8 та
ОСОБА_3 у період з 1997 року до
ІНФОРМАЦІЯ_3.

ІНФОРМАЦІЯ_3 сталася ДТП за участю
автомобіля марки «Сканія», державний
номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 та
автомобіля марки «Шкода», під
керуванням ОСОБА_8, державний номер
НОМЕР_2, у результаті якої останній
загинув.

Відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АА 6956958 між
ОСОБА_6 та відповідачем ПрАТ «СГ «ТАС»
укладено договір страхування
власників наземних транспортних
засобів від 13 вересня 2011 року
строком на 12 місяців.

Згідно з п. 2 страхового полісу ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
життю і здоров'ю особи складає 100 000 грн,
майну - 50 000 грн., сума франшизи
встановлена в розмірі 1 000 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що в оскільки в результаті ДТП
настала смерть потерпілого ОСОБА_8,
непрацездатні особи, які були на його
утриманні, мають право на
відшкодування шкоди, передбаченої ст.
1200 ЦК України. При цьому суд зазначив,
що підстави для зменшення розміру
відшкодування відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позову, апеляційний суд
зазначив, що позивач отримує пенсію по
втраті годувальника на дітей померлого
у розмірі, який перевищує частку
доходів померлого, яка б припадала на
їх утримання за життя батька.

Такі висновки апеляційного суду
відповідають вимогам закону та
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України в
разі смерті потерпілого право на
відшкодування шкоди мають
непрацездатні особи, які були на його
утриманні або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
а також дитина потерпілого, народжена
після його смерті. Шкода
відшкодовується, зокрема, дитині - до
досягнення нею вісімнадцяти років
(учню, студенту - до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ним двадцяти трьох років).

Згідно з ч. 3 ст. 1200 ЦК України особам,
які втратили годувальника, шкода
відшкодовується в повному обсязі без
урахування пенсії, призначеної їм
внаслідок втрати годувальника, та
інших доходів.

Разом з тим, ураховуючи підстави та
зміст позовних вимог, пред'явлених до
страхової компанії, з якою у винної в
ДТП особи - ОСОБА_6 було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власників
наземних транспортних засобів,
посилання ОСОБА_3 на вказані вище
положення ЦК України є
необґрунтованими, оскільки відносини у
сфері обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів врегульовано Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», який є спеціальним у
застосуванні до спірних правовідносин
у порівнянні з нормами ЦК України.

За змістом п. п. 27.1, 27.2, 27.4 ст. 27 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (у редакції чинній на момент
смерті потерпілого) право на отримання
відшкодування за шкоду, пов'язану із
смертю потерпілого, мають особи, які
знаходилися на утриманні потерпілого,
та особи, які взяли на себе витрати з
поховання. У зв'язку із смертю
годувальника в результаті
дорожньо-транспортної пригоди право на
страхове відшкодування мають: діти (в
тому числі усиновлені) - до досягнення
ними повноліття; непрацездатна вдова
(вдовець), непрацездатні батьки - до
відновлення ними працездатності, а
також працездатна вдова (вдовець), якщо
у сім'ї є діти віком до восьми років;
інші члени сім'ї, які знаходилися на
утриманні потерпілого.

У зв'язку із смертю годувальника
відшкодовується частина неотриманих
доходів потерпілого, яка кожному
утриманцю належала б при його житті, за
вирахуванням пенсій, наданих
утриманцям внаслідок втрати
годувальника.

Порядок проведення розрахунку розміру
страхового відшкодування утриманцям у
зв'язку із смертю годувальника
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 31
грудня 2004 року № 1776.

Судами встановлено, що на день смерті
ОСОБА_8 на його утриманні були його діти
ОСОБА_4, ОСОБА_5, та дружина ОСОБА_3
Середньомісячний дохід ОСОБА_8
становив 1 738 грн 46 коп., що
підтверджується довідками про доходи.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд,
встановивши у відповідності зі ст. ст.
10, 60, 214, 303, 315 ЦПК України, фактичні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи,
перевіривши надані у справі докази на
предмет їх достатності, допустимості
та належності, керуючись ст. 1200 ЦК
України, ст. 27 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та Порядком проведення
розрахунку розміру страхового
відшкодування утриманцям у зв'язку із
смертю годувальника внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для стягнення на
користь ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з ПрАТ
«СГ «ТАС» відшкодування шкоди,
завданої втратою годувальника,
виходячи з того, що отримувана нею
пенсія по втраті годувальника
перевищує частку доходів, яка кожному
утриманцю належала б при його житті.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судом
першої інстанції або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги
висновків суду апеляційної інстанції
не спростовують та не дають підстав
вважати, що при розгляді справи
апеляційного судом допущено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення спору, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 29 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

В.П. Гончар

І.К. Парінова

В.О. Савченко