Справа №2-4244/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва у складі

головуючого судді: Оксюти Т.Г.

при секретарі: Горупа В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні, в залі суду, в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання права власності та
визнання недійсним правочину
відчуження автомобіля, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
права власності та визнання недійсним
правочину відчуження автомобіля.

В ході розгляду справи позивач
неодноразово збільшував та уточнював
позовні вимоги та згідно останніх
уточнень позивач просив встановити
факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сім'єю
без реєстрації шлюбу в період з березня
2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 50,60
кв.м., житловою площею 21,20 кв.м.; паркінг
В-9 за адресою: АДРЕСА_1, площею 23,50 кв.м.;
земельну ділянку кадастровий номер
: 01 : 072 : 0043 за адресою: АДРЕСА_2,
площею 0,0673 га.; житловий будинок
АДРЕСА_2, загальною площею 232,30 кв.м.,
житловою площею 83,40 кв.м.; автомобіль
«Honda Civic», д.н. НОМЕР_3; автомобіль «Land Rover
Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_7); на 1/2
частину квартири АДРЕСА_3; грошові
кошти в сумі 4800,00 доларів США, що
перебувають в індивідуальному сейфі
ОСОБА_4 за НОМЕР_8, що розташований у ПАТ
«Укрсоцбанк», за адресою: Київська обл.,
м. Буча, вул. Енергетиків, 8; грошові
кошти в сумі 92100,00 доларів США та 5000,00
швейцарськх франків, що перебувають в
індивідуальному сейфі ОСОБА_4 за
НОМЕР_9, що розташований у АТ
«Райффайзен Банк Аваль», за адресою: м.
Київ, бул. Л. Українки, 26.

Визнати недійсним правочин відчуження
автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» (номер
шасі НОМЕР_7).

Витребувати автомобіль «Land Rover Range Rover
Evoque» (номер шасі НОМЕР_7) від ОСОБА_3

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4, з якою він
з березня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_3
проживав однією сім'єю, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет.

Зазначив, що вони з 2002 року по 2008 рік
разом проживали за адресою: АДРЕСА_4, а з
2008 року по 2014 рік проживали за адресою:
АДРЕСА_2.

Вони сплачували сумісні рахунки,
купували необхідні для сумісного
проживання речі, дбали один про одного,
підтримували морально та матеріально,
жили в мирі і злагоді та вважали себе
подружжям, робили ремонт у квартирі,
їздили разом у відпустки.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина.

В період спільного проживання ОСОБА_1
разом з ОСОБА_4, ними спільно було
придбано наступне майно:

квартира за адресою: АДРЕСА_1;

паркінг В-9 за адресою: АДРЕСА_1;

земельна ділянка кадастровий номер
: 01 : 072 : 0043 за адресою: АДРЕСА_2,
площею 0,0673 га. та житловий будинок на
вказаній земельній ділянці;

автомобіль «Honda Civic», д.н. НОМЕР_3;

автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер
шасі НОМЕР_7);

майно та грошові кошти, які перебувають
на зберіганні в індивідуальних
банківських сейфах в ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та в ПАТ «Укрсоцбанк».

Вважає, що за ним, в порядку ст. 1264 ЦК
України, повинно бути визнано право
власності на 1/2 частину майна, яке
набуте ним та ОСОБА_4 за час перебування
у шлюбних стосунках та проживання
однією сім'єю.

Крім вказаного майна до спадкового
майна відноситься 1/2 частина квартири
за адресою: АДРЕСА_3, яку ОСОБА_4
отримала у спадок від матері.

Зазначив, що він як єдиний спадкоємець
четвертої черги прийняв спадщину
звернувшись з відповідною заявою до
Ірпінської державної нотаріальної
контори про прийняття спадщини за
законом.

При зверненні із заявою про прийняття
спадщини позивачу стало відомо, що із
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_4 також звернувся
відповідач ОСОБА_2, який вважає себе
спадкоємцем, проте жодних документів
підтверджуючих ступінь споріднення із
померлою він не надав.

Зазначив, що ОСОБА_2 одноособово
заволодів та здійснив незаконне
відчуження автомобіля «Land Rover Range Rover
Evoque» (номер шасі НОМЕР_7), а ОСОБА_3
заволодів автомобілем на підставі
недійсного правочину та зареєстрував
на себе спірний автомобіль.

На підставі вищевикладеного просив
позов задовольнити.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 заперечував
посилаючись на недоведеність його
вимог щодо перебування у шлюбних
відносинах з ОСОБА_4 та факту
проживання з нею однією сім'єю.

Зазначав, що ОСОБА_2 є племінником, тому
має одноособово успадкувати все
належне на день смерті померлої майно.

З урахуванням викладеного просив у
задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про дату та час розгляду
справи повідомлений належним чином,
про причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані повідомляти суд про
причини неявки в судове засідання. У
разі неповідомлення суду про причини
неявки вважається, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, не
з'явилися в судове засідання без
поважних причин.

З урахуванням викладеного, суд вважає
за можливе розглянути справу у
відсутність відповідача ОСОБА_3

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, представника
відповідача ОСОБА_2, свідків, вивчивши
та дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
померла ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_10,
виданим Виконавчим комітетом
Ворзельської селищної ради м. Ірпеня
Київської області.

Як пояснив в судовому засіданні
позивач, він з березня 2002 року по
ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав однією сім'єю з
ОСОБА_4, вели спільне господарство, мали
спільний бюджет.

Позивач просив встановити факт, що
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сім'єю
без реєстрації шлюбу в період з березня
2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, на що слід
зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають. Члени сім'ї пов'язані між
собою: спільним життям її
членів;взаємною матеріальною і
моральною підтримкою; взаємним
вихованням ними одне одного,
насамперед підростаючого покоління;
взаємозв'язок членів сім'ї спільними
правами і обов'язками; спільним
використання доходів і веденням
домашнього господарства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України
суд розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу за таких
умов: має місце спільне проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю, термін
спільного проживання (не менше п'яти
років); мета встановлення факту
(розподіл спільно набутого майна,
спадкування за законом).

Факт проживання позивача ОСОБА_1 з
ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу в період з березня 2002 року по
ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджується
наступним.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 пояснив, що він був знайомий з
померлою ОСОБА_4 з 1980 р., крім того вона
була його кумою.

Протягом життя та до дня смерті
товаришували сім'ями, підтримували
близькі дружні стосунки.

ОСОБА_8 підтвердив той факт, що померла
проживала з позивачем однією сім'єю.
Був свідком, як вона разом з позивачем
робили покупки, разом відпочивали,
разом святкували всі родинні свята та
відвідували їх сім'ю як подружжя.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснив, що познайомився з померлою
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в зв'язку з придбанням
ними земельної ділянки та будівництвом
на ній будинку по АДРЕСА_2. Вони
звертались до нього як керівника
агенції нерухомості та директора
будівельної фірми, з приводу
будівництва спірного будинку. Він
особисто був свідком, того що позивач
разом з ОСОБА_4 купували вказану
земельну ділянку. Також він
організовував та контролював весь хід
будівництва будинку по АДРЕСА_2, як
виконроб. Стверджував, що всі проектні
рішення, організаційні питання з
приводу будівництва позивач та ОСОБА_4
узгоджували між собою та приймали
колегіально.

Будинок будували для себе, з метою
проживання. На будівництві часто був
присутній ОСОБА_1, який контролював хід
та якість виконуваних робіт на правах
чоловіка ОСОБА_4

Зазначив, що позивач неодноразово
розраховувався за етапи виконання
будівельних робіт. Крім того, по факту
завершення значних етапів робіт,
позивач разом з померлою ОСОБА_4
організовували певні святкування.

Взаємовідносини позивача з померлою
охарактеризував як звичайні сімейні.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що вона була знайома з
померлою ОСОБА_4 з 1977 року, є її
однокурсницею, в подальшому спільно
працювали, підтримували дружні
стосунки протягом життя, спілкувалися
щоденно.

Також ОСОБА_4 була її хрещеною матір'ю.

Свідок підтвердила той факт, що померла
ОСОБА_4 з 2002 року по день смерті
проживала з позивачем ОСОБА_1 однією
сім'єю, як чоловік та дружина. Була
свідком їх спільного проживання,
ведення господарства та побуту. На всіх
святкуваннях та подіях вони були разом,
відпочивати їздили разом, спільно
робили покупки, всі значні події
планували разом.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснила, що з 1988 року вона знайома та
працювала з померлою ОСОБА_4 В
подальшому ОСОБА_4 стала хрещеною
матір'ю її дитини. Спілкувалися дуже
часто, підтримували дружні стосунки.

Свідок зазначила, що з березня 2002 року
ОСОБА_4 та позивач стали спільно
проживати по бульвару Л. Українки.

В 2008 році переїхали у спільно
збудований будинок у м. Ворзелі.

Пояснила, що неодноразово була свідком
того, що позивач з ОСОБА_4 спільно
приймали рішення майже з усіх питань.
Разом вели господарство, планували
бюджет, підтримували один одного
морально.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснила, що була знайома з померлою
ОСОБА_4 з 1977 року, працювали разом в
Ірпінському райсуді.

До дня смерті ОСОБА_4, вони підтримували
близькі дружні стосунки, спілкувалися
та бачилися фактично щоденно. Їй, як
свідку, достовірно відомо, що з березня
2002 року позивач та ОСОБА_4 стали спільно
проживати однією сім'єю в квартирі по
бульвару Лесі Українки. Неодноразово
залишалась у них ночувати та бачила, що
позивач постійно проживає в якості
чоловіка.

Зазначила, що між ними були дуже хороші
сімейні стосунки, вони все робили
спільно, вели господарство,
облаштовували оселю, робили покупки,
разом відпочивали.

З 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільно
розпочали будівництво житлового
будинку в м. Ірпіні та в 2008 році
переїхали до нього на постійне
проживання. Була неодноразовим
свідком, як позивач знаходився та
контролював процес будівництва. В
будинку постійно проживав, виконував
чоловічу роботу, готував їжу, тощо.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснив, що протягом останніх 20 років
знайомий з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 З 2002 року
знає їх як одну сім'ю. Неодноразово
приїжджаючи з м. Москви у робочих
питаннях постійно зупинявся у них, як
сім'ї, - спочатку в квартирі по бульвару
Л. Українки, а з 2008 року - в житловому
будинку у м. Ворзель.

Зазначив, що його завжди зустрічав в
аеропорту ОСОБА_1, привозив до
помешкання. При цьому, в нього були
ключі від будинку, гаража, автомобілів.
Тобто, він себе поводив як звичайний
господар та чоловік.

Крім того зазначив, що приблизно в 2007
році до нього звернулися позивач та
ОСОБА_4, як подружжя, з проханням надати
їм позику в розмірі 100000 доларів США на
будівництво будинку для їх сім'ї.
Оскільки він дуже довіряв вказаній
сім'ї та мав з ними дружні стосунки,
свідок погодився та надав вказані
кошти у позику, які вони протягом
декількох років повернули.

Наявність будь-яких особистих близьких
стосунків з померлою ОСОБА_4 свідок
ОСОБА_6 категорично заперечував.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
пояснила, що знає померлу ОСОБА_4 та
ОСОБА_14, як сім'ю, яка купувала в неї
квартиру по бульвару Л. Українки. Після
придбання квартири постійно бачила їх
разом біля будинку, вони разом робили
покупки на Печерському ринку, разом
щовечора ставили автомобілі на
стоянку.

Свідку відомо, що в 2008 році ОСОБА_4, та
позивач переїхали до будинку по
АДРЕСА_2, де спільно проживали. В 2013 році
свідок вирішила продати належний їй
автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер
шасі НОМЕР_7) та повідомила про це
позивача. В подальшому позивач разом з
ОСОБА_4 звернулися до неї з пропозицією
купити її автомобіль. Свідок
стверджувала, що ОСОБА_4 наполягала щоб
придбаний автомобіль був оформлений на
ім'я позивача, однак він відмовився з
мотивів що є значно старшим за неї.
Свідок підтвердила, що за автомобіль з
нею розраховувався особисто позивач. В
подальшому свідок неодноразово бачила
як позивач керував вказаним
автомобілем, часто возив ОСОБА_4,
особливо у вечірню та темну пору доби,
оскільки вона мала поганий зір.

Між позивачем та ОСОБА_4 були сімейні
стосунки чоловіка та дружини.

Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх
достовірними і такими, що не викликають
сумніву в їх правдивості, оскільки
свідки не заінтересовані в справі і
підстав для обмови позивача або
відповідачів у них немає, їх покази не
суперечать іншим матеріалам справи.
Тому і підстав для сумніву у
правдивості пояснень позивача, у суду
немає.

Крім того, факт проживання позивача
ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з березня 2002
року по ІНФОРМАЦІЯ_3 також
підтверджується фотографіями зі
спільних свят та відпочинку, довідкою
про оплату позивачем робіт по
виготовленню та монтажу пам'ятника.

Що стосується пояснень свідків ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, то суд не приймає їх до
уваги, оскільки їх пояснення є такими,
що не розкривають об'єктивної картини
справи, з огляду на наступне.

Зокрема свідок ОСОБА_15 в судовому
засіданні пояснила, що з ОСОБА_4 знайома
приблизно з 80-их років. Між ними були
хороші стосунки. Вони зустрічалися
приблизно раз на місяць, в т.ч. на
спільних святкуваннях сімейних свят.

Свідок стверджувала, що у ОСОБА_4 та
позивача були суто дружні стосунки.
Вона бачила його у будинку на всіх
святкуваннях, однак зазначила, що він в
будинку не ночував. Разом з тим, свідок
пояснила, що також жодного разу у
будинку не залишалась.

Свідок ОСОБА_15 заперечувала наявність
сімейних стосунків між позивачем та
ОСОБА_4 з тих мотивів, що їй відомо про
взаємовідносини ОСОБА_4 з іншим
чоловіком - ОСОБА_6 Вважає, що саме з ним
у ОСОБА_4 були близькі стосунки.

Разом з тим, суд критично ставиться до
пояснень вказаного свідка, оскільки
такі доводи повністю спростовуються
особистими поясненнями свідка ОСОБА_6,
який категорично заперечив наявність
близьких стосунків з померлою та
підтвердив той факт, що товаришував з
нею та позивачем, як з сім'єю.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні
пояснив, що знав ОСОБА_4 в зв'язку з
наданням їй епізодичних послуг з
ремонту, монтажу та обслуговування
електрообладнання. Зазначив, що був
рекомендований для проведення цих
робіт своїм виконробом ОСОБА_18 Бував в
будинку протягом останніх п'яти років
коли раз на 3-4 місяці, коли кожного
місяця.

Під час виконання ним електроремонтних
робіт займався своєю роботою, та нікого
окрім ОСОБА_4 в будинку не бачив. Іноді
навіть проводив роботи за відсутності
ОСОБА_4 Між ними були суто ділові
стосунки, про особисте життя ОСОБА_4, з
ким вона проживає, йому нічого не
відомо.

Суд вважає, що надані пояснення свідка
не містять жодних даних щодо предмету
доказування та спору, тому до уваги не
приймаються.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що є сусідом
померлої ОСОБА_4, його будинок
розташований поряд по АДРЕСА_2.

Зазначив, що кожного дня вітався з
ОСОБА_4, мав добросусідські стосунки,
однак позивача ніколи не бачив. В ході
відповідей на питання свідок вказав, що
бачив позивача, але лише декілька
разів.

Свідок стверджував, що у нього з
померлою були дружні стосунки, однак
жодного разу він у неї на родинних
святах не був, з колом її спілкування не
знайомий, про особисте життя, з ким вона
проживала, йому нічого не відомо. До 2008
року про обставини її життя йому також
нічого не відомо.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
покази даного свідка також не містять
жодних даних, які стосуються предмету
спору, а тому в основу рішення
покладені бути не можуть.

Також, слід зазначити, що участь свідка
в судовому засіданні і дача правдивих
показань - обов'язок, який
забезпечується цивільною
процесуальною відповідальністю і
кримінальною відповідальністю.

На об'єктивність і повноту показань
свідків про відомі їм обставини можуть
впливати інші існуючі неправові
зв'язки між свідками і сторонами -
товариські, родинні, громадські,
моральні та психологічні фактори, які
при дослідженні і оцінці показань
свідків судом підлягають урахуванню.

При дослідженні і оцінці показань
свідків підлягають врахуванню
нормативно встановлені умови:
можливість їх використання в
цивільному процесі, відношення їх до
даної справи і стосунки з сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, характер їх заінтересованості
в справі.

Для можливого використання показань
свідків у справі встановлені дві умови:
правильність сприйняття обставин, що
мають значення для справи, і дача про
них правильних показань.

Сприйняття може відбуватися в
безпосередній або в опосередкованій
формі. Особисте сприймання свідком дій
(бездіяльності) чи подій може
відтворюватися по-різному під впливом
об'єктивних умов - відстань, видимість,
стан погоди і часу, суб'єктивних умов -
гострота зору, притуплення слуху тощо.

При опосередкованому сприйнятті
свідок довідується про факти з
повідомлень інших осіб, тому
створюються умови для неправильного їх
сприйняття.

З урахуванням наведеного та зважаючи
на те, що кожний із допитаних в судовому
засіданні свідків, свідчив на користь
відповідача у справі, який заявляв
клопотання про допит даних свідків в
судовому засіданні, а також те, що
вказані свідки об'єктивної картини
справи не розкривають, суд критично
ставиться до показів вищевказаних
свідків в даній справі та не приймає їх
до уваги.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про доведеність
факту сумісного проживання ОСОБА_1 та
померлої ОСОБА_4 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з березня по
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач просив визнати за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 50,60 кв.м., житловою
площею 21,20 кв.м.; паркінг В-9 за адресою:
АДРЕСА_1, площею 23,50 кв.м.; земельну
ділянку кадастровий номер : 01 : 072 :
0043 за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0673 га.;
житловий будинок АДРЕСА_2, загальною
площею 232,30 кв.м., житловою площею 83,40
кв.м.; автомобіль «Honda Civic», д.н. НОМЕР_3;
автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер
шасі НОМЕР_7); грошові кошти в сумі 4800,00
доларів США, що перебувають в
індивідуальному сейфі ОСОБА_4 за
НОМЕР_8, що розташований у ПАТ
«Укрсоцбанк», за адресою: Київська обл.,
м. Буча, вул. Енергетиків, 8; грошові
кошти в сумі 92100,00 доларів США та 5000,00
швейцарськх франків, що перебувають в
індивідуальному сейфі ОСОБА_4 за
НОМЕР_9, що розташований у АТ
«Райффайзен Банк Аваль», за адресою: м.
Київ, бул. Л. Українки, 26; на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_3.

Як на підставу своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що вказане
майно було придбано ним та ОСОБА_4 в
період їх проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, а тому 1/2 частина
вказаного майна належить йому на праві
спільної сумісної власності, а інша 1/2
частина вказаного майна належить йому
в порядку спадкування за законом після
померлої ОСОБА_4

Що стосується квартири АДРЕСА_3, то
зазначив, що ОСОБА_4 належала вказана
квартира на підставі свідоцтва про
право на спадщину, однак за життя вона
подарувала 1/2 частину вказаної
квартири, тому спадковим майном є інша
1/2 частина цієї квартири, яка підлягає
визнанню за ОСОБА_1 на праві власності в
порядку спадкування за законом, на що
слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 СК України
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного доходу. Вважається,
що кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

На підставі ст. 61 СК України кошти
внесені на особистий рахунок до
банківської установи за час спільного
проживання чоловіка і жінки однією
сім'єю є об'єктом права спільної
сумісної власності і за подружжям
зберігається право на половину
банківського вкладу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його не
дійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року № 11
роз'яснено, що під час застосування ст.74
СК України, що регулює поділ майна осіб,
які проживають у фактичних шлюбних
відносинах судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають в
будь-якому іншому шлюбі й між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

З матеріалів справи вбачається, що під
час проживання однією сім'єю в період з
березня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було
набуте наступне майно:

квартира АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 17.10.2013
року, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_19;

паркінг В-9 за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі договору купівлі-продажу
машиномісця від 17.10.2013 року,
посвідченого приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_19;

земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2,
на підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 07.02.2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Ірпінського МНО, та на підставі якого
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№784777;

житловий будинок АДРЕСА_2, на підставі
свідоцтва про право власності від
21.04.2008 року, виданого на підставі
рішення виконавчого комітету
Ірпінської міської ради №67/1 від 12.03.2008
року;

автомобіль «Honda Сiviс», що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_11;

автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque», що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_12;

грошові кошти в сумі 4800,00 доларів США,
що перебувають в індивідуальному
сейфі, що розташований у ПАТ
«Укрсоцбанк», та підтверджується
повідомленням ПАТ «Укрсоцбанк»
№301.1-186/85-2814 від 19.09.2014 року;

грошові кошти в сумі 92100,00 доларів США
та 5000,00 швейцарських франків, що
перебувають в індивідуальному сейфі
ОСОБА_4, що розташований у АТ
«Райффайзен Банк Аваль», та
підтверджується повідомленням АТ
«Райффайзен Банк Аваль» від 16.09.2014 року
за №81-6-5-00/3428-БТ.

Вищезазначене майно є об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_4

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що частина
позивача у праві спільної сумісної
власності становить 1/2 частину
вищезазначеного майна, у зв'язку з чим
за ним слід визнати право власності на
1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 50,60 кв.м., житловою площею 21,20
кв.м.; 1/2 частину паркінгу В-9 за адресою:
АДРЕСА_1, площею 23,50 кв.м.; 1/2 частину
земельної ділянки, кадастровий номер
:01:072:0043, за адресою: АДРЕСА_2,
площею 0,0673 га; 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_2, загальною площею 232,30
кв.м., житловою площею 83,40 кв.м.; 1/2
частину автомобіля «Honda Сiviс»,
державний номер НОМЕР_3; 1/2 частину
автомобіля Land Rover Range Rover Evoque (номер шасі
НОМЕР_7); на грошові кошти в сумі 2400,00
доларів США, що перебувають в
індивідуальному сейфі ОСОБА_4 за
НОМЕР_8, що розташований у ПАТ
«Укрсоцбанк», за адресою: Київська
область м. Буча, вул. Енергетиків, 8; на
грошові кошти в сумі 46050,00 доларів США
та 2500,00 швейцарських франків, що
перебувають в індивідуальному сейфі
ОСОБА_4 за НОМЕР_9, що розташований у АТ
«Райффайзен Банк Аваль» за адресою: м.
Київ, бул. Л. Українки, 26.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання права власності на іншу 1/2
частину зазначеного майна ОСОБА_4 в
порядку спадкування за законом, суд
приходить до висновку, що вони не
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 після
смерті ОСОБА_4, відкрилась спадщина.

Згідно ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі
відсутності заповіту, право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу. Право на спадкування виникає у
день відкриття спадщини.

Померла ОСОБА_4 заповіту не залишила,
тому спадкування має відбуватися за
законом.

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи №26 заведеної щодо майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4
Ірпінською міською державною
нотаріальною конторою, із заявами про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_4, у визначений ст. 1270 ЦК України
строк, звернулися позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2

Таким чином, позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2 є такими, що прийняли
спадщину в порядку встановленому ст. 1269
ЦК України.

Інших спадкоємців, які за законом
прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4
згідно матеріалів спадкової справи не
має та судом не встановлено.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

З урахуванням встановлених судом
обставин, зокрема з урахуванням 1/2
частини позивача у праві спільної
сумісної власності, до обсягу
спадкового майна ОСОБА_4 відноситься
наступне майно:

1/2 частина квартири АДРЕСА_1;

1/2 частина паркінгу В-9 за адресою:
АДРЕСА_1;

1/2 частина земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2;

1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_2;

1/2 частина автомобіля «Honda Сiviс»;

1/2 частина автомобіля «Land Rover Range Rover
Evoque»;

1/2 частина грошових коштів в сумі 4800,00
(чотири тисячі вісімсот) доларів США, що
перебувають в індивідуальному сейфі
ОСОБА_4 за НОМЕР_8, що розташований у ПАТ
«Укрсоцбанк», за адресою: Київська
область м. Буча, вул. Енергетиків, 8;

1/2 частина грошових коштів в сумі 92100,00
доларів США та 5000,00 швейцарських
франків, що перебувають в
індивідуальному сейфі ОСОБА_4 за
НОМЕР_9, що розташований у АТ
«Райффайзен Банк Аваль» за адресою: м.
Київ, бул. Л. Українки, 26.

Також до складу спадщини входить 1/2
частина квартири АДРЕСА_3, набута
ОСОБА_4 за життя в порядку спадкування,
інша 1/2 частина якої, ще за життя була
подарована ОСОБА_4 іншій особі.

Згідно положень ст. 1258 ЦК України,
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
належить до четвертої черги
спадкоємців відповідно до положень ст.
1264 ЦК України, як особа, що проживала зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_2 є племінником
померлої ОСОБА_4, що підтверджується
актовим записом про його народження.

Згідно з ч.3 ст. 1266 ЦК України племінники
спадкодавця спадкують ту частку
спадщини, яка належала б за законом
їхнім матері, батькові (сестрі, братові
спадкодавця), якби вони були живими на
час відкриття спадщини.

У відповідності до положень ст. 1266 ЦК
України відповідач ОСОБА_2 за правом
представлення має право на спадкування
тієї частки спадщини, яка належала б за
законом його батьку ОСОБА_20, якби він
був живим на час відкриття спадщини.

ОСОБА_20, як брат ОСОБА_4, якби він був
живим на час відкриття спадщини, мав би
право на спадкування, як особа, яка
належить до другої черги спадкоємців
за законом, у відповідності до ст. 1262 ЦК
України.

Таким чином, ОСОБА_1 належить до
четвертої черги спадкоємців за
законом, а відповідач ОСОБА_2 за правом
представлення належить до другої черги
спадкоємців за законом.

Тому, відповідно до положень ч. 2 ст. 1258
ЦК України позивач ОСОБА_1 не одержує
права спадкування за законом, оскільки
існує спадкоємець попередньої черги,
якого не усунено від права на
спадкування та який прийняв спадщину в
силу ст. ст. 1269, 1270 ЦК України.

Підстав для зміни черговості одержання
права на спадкування, передбачених ст.
1259 ЦК України, судом встановлено не
було.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення вимог
позивача в частині визнання права
власності на майно померлої ОСОБА_4 в
порядку спадкування.

Що стосується вимог позивача про
визнання недійсним правочину
відчуження автомобіля «Land Rover Range Rover
Evoque» (номер шасі НОМЕР_7) та
витребування зазначеного автомобіль
від ОСОБА_3, то слід зазначити наступне.

У відповідності до ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Судом встановлено, що автомобіль «Land
Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_7)
дійсно був оформлений на ім'я ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, у
відповідності до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу.

11.06.2014 року судом вжито заходів
забезпечення позову у вигляді
накладення арешту на автомобіль «Land Rover
Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_7), на
виконання чого ухвалу суду було
направлено до УДАІ в Києві та в
Київській області.

Як вбачається з матеріалів, які були
витребувані з УДАІ Київської області, -
08.08.2014 року була здійснена
перереєстрація транспортного засобу
«Land Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_7)
на ім'я відповідача ОСОБА_3 згідно
довідки-рахунку, за якою ОСОБА_4 продала
автомобіль «Land Rover Range Rover Evoque» (номер
шасі НОМЕР_7).

З приводу відчуження автомобіля «Land Rover
Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_7) відкрито
кримінальне провадження, яке триває.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
незаконно, без відповідної правової
підстави того, що заволодів ним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

У відповідності до п. 7 постанови
пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» за змістом
статті 216 ЦК України та виходячи із
загальних засад цивільного
законодавства суд може застосувати з
власної ініціативи реституцію як
наслідок недійсності оспорюваного
правочину.

Оскільки судом визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину автомобіля «Land
Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_7), суд
приходить до висновку про визнання
недійсним правочину відчуження
автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» (номер
шасі НОМЕР_7) та витребування
зазначеного автомобіль від ОСОБА_3

У зв'язку з недійсністю правочину
відчуження автомобіля, реєстрація
автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» (номер
шасі НОМЕР_7) на ім'я відповідача ОСОБА_3
підлягає скасуванню.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позивач
частково довів ті обставини на які він
посилався як на підставу своїх
позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України,
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 79 ЦПК України
до витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать: витрати,
пов'язані з проведенням огляду доказів
за місцем їх знаходження та вчиненням
інших дій, необхідних для розгляду
справи.

З урахуванням предмету позову при
поданні позовної заяви було сплачено
судовий збір за вимоги майнового
характеру у розмірі 3654,00 грн. та за
вимоги немайнового характеру 121,80 грн.

Крім того, витрати пов'язані із
розглядом вказаної справи також
складаються з: судового збору в сумі
121,80 грн. сплаченого за забезпечення
доказів по справі, судового збору в
сумі 121,80 грн. сплаченого за
витребування доказів по справі,
судового збору в сумі 121,80 грн.
сплаченого за забезпечення позову,
судового збору в сумі 121,80 грн.
сплаченого за забезпечення доказів по
справі, судового збору в сумі 121,80 грн.
сплаченого за забезпечення доказів
шляхом розкриття банківської таємниці.

Загальна сума понесених позивачем
судових витрат складає 4384,80 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку про стягнення з
відповідача ОСОБА_2 судових витрат в
сумі 4263,00 грн. та з ОСОБА_3 судового
збору в сумі 121,80 грн.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його не
дійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року № 11,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», ст.ст.
3, 60, 61, 74 СК України, ст.ст. 203, 216, 321, 387, 391,
1218, 1223, 1258, 1262, 1264, 1266 ЦК України, ст. ст. 10,
27, 28, 29, 30, 57-58, 60, 77, 79, 169, 208-209, 212-215, 218, 256
ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання права власності та
визнання недійсним правочину
відчуження автомобіля - задовольнити
частково.

Встановити факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період з березня 2002 року по
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_4, право власності на:

1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 50,60 кв.м., житловою площею 21,20
кв.м.;

1/2 частину паркінгу В-9 за адресою:
АДРЕСА_1, площею 23,50 кв.м.;

1/2 частину земельної ділянки,
кадастровий номер :01:072:0043, за
адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0673 га;

1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2,
загальною площею 232,30 кв.м., житловою
площею 83,40 кв.м.;

1/2 частину автомобіля «Honda Сiviс»,
державний номер НОМЕР_3;

1/2 частину автомобіля Land Rover Range Rover Evoque
(номер шасі НОМЕР_7);

грошові кошти в сумі 2400,00 (дві тисячі
чотириста) доларів США, що перебувають
в індивідуальному сейфі ОСОБА_4 за
НОМЕР_8, що розташований у ПАТ
«Укрсоцбанк», за адресою: Київська
область м. Буча, вул. Енергетиків, 8;

грошові кошти в сумі 46050,00 (сорок шість
тисяч п'ятдесят) доларів США та 2500,00 (дві
тисячі п'ятсот) швейцарських франків,
що перебувають в індивідуальному сейфі
ОСОБА_4 за НОМЕР_9, що розташований у АТ
«Райффайзен Банк Аваль» за адресою: м.
Київ, бул. Л. Українки, 26.

Визнати недійсним правочин відчуження
автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque» (номер
шасі НОМЕР_7) на ім'я ОСОБА_21.

Витребувати автомобіль «Land Rover Range Rover
Evoque» (номер шасі НОМЕР_7) від ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1.

Скасувати реєстрацію автомобіля «Land
Rover Range Rover Evoque» (номер шасі НОМЕР_7),
здійснену на ім'я ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5, АДРЕСА_3)
на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4, АДРЕСА_5)
судові витрати в сумі 4263,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_6, АДРЕСА_6)
на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4, АДРЕСА_5)
судові витрати в сумі 121,80 грн.

У задоволені решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня наступного
після проголошення рішення.

Суддя