Справа № 466/8610/13
Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/4333/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
заступника прокурора Львівської
області та державного територіально -
галузевого об'єднання «Львівська
залізниця» на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 24 квітня 2014
року у справі за позовом заступника
прокурора Львівської області в
інтересах держави в особі міністерства
інфраструктури України, від імені
якого діє державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» до Брюховицької
селищної ради, ОСОБА_4, третя особа -
відділ держземаганства у м. Львові про
визнання незаконним та скасування
рішення, державного акта на землю -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням відмовлено у
задоволенні зазначеного позову, яким
заступник прокурора Львівської
області просив визнати недійсним та
скасувати рішення сесії Брюховицької
селищної ради від 20.10.2005 року №521 «Про
передачу у приватну власність
громадянам земельних ділянок в смт.
Брюховичі» за яким ОСОБА_4 безоплатно
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,0360 га для ведення
садівництва на вул. Бічна Фруктова в
смт. Брюховичі. Просив визнати
недійсним також державний акт на право
власності на землю серії ЯГ №045154 від
10.05.2006 року, який ОСОБА_4 виготовила
підставі вказаного рішення.

Рішення оскаржили заступник прокурора
Львівської області та державне
територіально - галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» (далі - ДТГО
«Львівська залізниця»). Просять його
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення вимог прокурора.
Посилаються на те, що суд невірно
встановив фактичні обставини справи і
неправильно застосував норми
матеріального права. Крім цього
висновок суду про те, що ДТГО
«Львівська залізниця» не є належним
позивачем і не сплачує земельного
податку суперечить матеріалам справи.
Посилаються апелянти і на те, що
Брюховицька селищна рада не довела
належності спірної земельної ділянки
комунальній власності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора Садлівського В.В., а також
представників ДТГО «Львівська
залізниця» Кривяка Д.Р. і Янковської
І.М. на підтримання скарги, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги колегія суддів не
знаходить законних підстав для їх
задоволення з огляду на викладені
мотиви.

Встановлено, що п. 1.4 рішення від 20.10.2005
року №521 Брюховицької селищної ради
«Про передачу у приватну власність
громадянам земельних ділянок в смт.
Брюховичі» затверджено технічну
документацію для видачі державного
акта на землю і передано безоплатно
ОСОБА_4 у приватну власність земельну
ділянку площею 0,036 га для ведення
індивідуального садівництва на вул.
Бічна Фруктова в смт. Брюховичі.

10.05.2006 року виконавчим комітетом
Брюховицької селищної ради ОСОБА_4
видано державний акт про право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
045154.

Перед ухваленням рішення про передачу
у приватну власність ОСОБА_4 земельної
ділянки КП «Картограф» виготовлено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив із норм ст. 60 ЦПК
України, правильно зазначивши про
обов'язок сторін доказування обставин,
на які вони посилаються як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Так, місцевий суд вірно виходив із того,
що прокурор не надав доказів на
підтвердження накладення спірної
земельної ділянки площею 0,0179 га на
смугу відведення земель ДТГО
«Львівська залізниця».

На обґрунтування цього доводу прокурор
послався на викопіювання з плану
геодезичної зйомки, проведеної ПП
«Центром ринкових досліджень».

Аналізуючи цей доказ, суд першої
інстанції правильно зазначив, що цей
доказ не є належним, так як схема
розташування смуги відведення ДТГО
«Львівська залізниця» з нанесенням
координат земельної ділянки ОСОБА_4
здійснені на підставі системи
координат 1963 року та плану схеми 1962
року, виготовлена в камеральних умовах
без виходу на місцевість. По
встановленню меж земельної ділянки це
підприємство не працювало і таких
робіт не виконувало.

Натомість, при підготовці технічної
документації для передачі ОСОБА_4 у
приватну власність земельної ділянки
КП «Картограф» виконувала роботи з
виходом на місцевість з додержанням
передбачених законодавством
нормативних актів (п. 2.4. пояснювальної
записки до технічної документації). Із
схеми розташування і інших документів
випливає, що спірна земельна ділянка
належить до земель селищної ради, із
землями транспорту не межують.

Ці суперечності позивачем не були
усунуті, не надали спростувань і
апелянти суду апеляційної інстанції.

При цьому слід зазначити, що смуга
відведення, визначена у 1962 році
департаментом Південно-Західної
залізниці у «Плане полосы отвода
Рудно-Подборцы» Львовской железной
дороги» Брюховицькій селищній раді, як
і іншим державним органам, передана не
була і ніде не обліковувалася.

Про це свідчить той факт, що при
вивченні та погодженні в управлінні
земельних ресурсів (відділі приміських
територій м. Львова) проекту технічної
документації на передачу земельної
ділянки ОСОБА_4, виконаної КП
«Картограф», сумнівів у належності
земельної ділянки до земель селищної
ради не було.

Посилання ДТГО «Львівська залізниця»
на сплату земельного податку не
заслуговує на визнання, оскільки він не
є категоричним доказом користування
саме спірною землею. Так, у відповідній
довідці (а.с. 40) зазначена загальна сума
сплаченого податку та загальна площа
оподатковуваного об'єкту. Натомість, як
зазначалося вище, позивач не довів, що
площа накладання земельної ділянки
відноситься до наданої ОСОБА_4
земельної ділянки.

Жодних розмежувань, узгоджень меж
землекористування ДТГО «Львівська
залізниця» із селищною радою не
проводила, хоч остання до них
зверталася.

Таким чином колегія суддів приходить
до переконання, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційних скарг не
спростовують правильність його
висновків і тому рішення слід залишити
без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 309, 317 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

апеляційні скарги заступника
прокурора Львівської області та
державного територіально - галузевого
об'єднання «Львівська залізниця»
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 24 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: