Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
с.м.т. Новотроїцьке

Новотроїцький районний суд
Херсонської області в складі:

Головуючого судді -
Бугрименка В.В.

при секретарі -
Голумбієвській С.Ф.

представника позивача -
ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника позивача -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог приватний нотаріус
ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання
правочину недійсним

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з
вказаним позовом мотивуючи його тим, що
йому на праві власності належала
квартира АДРЕСА_1 в с.м.т. Новотроїцьке
Херсонської області. В червні місяці 2010
року його було обвинувачено у вчиненні
злочину, взято під варту, під якою він
перебував до квітня місяця 2012 року. З
метою недопущення накладення арешту на
вказану квартиру у зв'язку із
забезпеченням можливого цивільного
позову у кримінальній справі, за
порадою юриста, вирішив переоформити
квартиру на батьку - відповідача у
справі, розуміючи, що такий правочин не
буде відповідати його дійсній волі. З
метою оформлення домовленостей, до
слідчого ізолятору в м.Генічеськ
прийшов його батько з чоловіком який
назвався нотаріусом та наказали
підписати йому якийсь документ.
Зважаючи на те, що він перебував у
місцях позбавлення волі і батько був
для нього авторитетом, підписав
документ не ознайомлюючись із змістом.
Навесні 2013 року дізнався, що підписаний
ним документ був довіреністю на ім'я
ОСОБА_5, на вчинення дій по продажу
належної йому квартири. в травні місяці
2013 року дізнався про продаж квартири
батьку. Посилаючись на п.п.1.3 ст. 203 ЦК
України та на порушення положень
Інструкції про вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України, зокрема
викладених в п.11, п.п.1, 2, 4 глави 6, просив
визнати недійсним правочин -
довіреність від 23 грудня 2010 року,
видану позивачем на ім'я ОСОБА_5 та
зареєстровану в реєстрі за №2040.

В судове засідання позивач не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник
відповідача позов підтримав з підстав
викладених у позовній заяві, просив
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, подав заяву в якій просить
розглянути справу за його відсутності,
позов визнає.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник в судовому засіданні позов
не визнали, вважали доводи позивача
безпідставними та необґрунтованими,
просили в задоволенні позову
відмовити.

Третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_6 пояснив, що довіреність позивач
видавав за власним бажанням, вказана
довіреність була ним посвідчена за
місце знаходження нотаріальної
контори в місті Генічеську, ОСОБА_4 було
роз'яснено наслідки вчинення таких дій.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_7 дав показання, що в 2010
року працював в ізоляторі тимчасового
утримання в м. Генічеську. Ні позивача,
ні відповідача не знає, з приводу
видання ОСОБА_4 довіреності нічого
пояснити не може.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши докази
подані сторонами, суд дійшов висновку,
що в задоволенні позову має бути
відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст.244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі. Таким чином довіреність є
одностороннім правочином.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був
власником квартири АДРЕСА_1. 23 грудня
2010 року позивач, видав нотаріально
посвідчену довіреність на ім'я ОСОБА_5,
якою надав останньому право укласти
від його імені договір купівлі-продажу
вище зазначеної належної йому
квартири. 25 лютого 2011 року ОСОБА_5
продав квартиру відповідачу - ОСОБА_2 У
зв'язку з притягненням ОСОБА_4 до
кримінальної відповідальності, він з 18
червня 2010 року по 22 квітня 2011 року
перебував під вартою.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та
6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до
ч.ч.1, 3 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п.11 глави 2 та
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України за № 20/5 від 3 березня 2004
року ( далі - Інструкції), чинної на час
вчинення правочину, нотаріальні дії
вчиняються у приміщенні державної
нотаріальної контори, у державному
нотаріальному архіві, приміщенні, яке є
робочим місцем (конторою) приватного
нотаріуса. В окремих випадках, коли
фізична особа не може з'явитися в
зазначене приміщення, а також коли того
вимагають особливості посвідчуваного
правочину, такі нотаріальні дії можуть
бути вчинені поза вказаними
приміщеннями, але в межах
нотаріального округу. Розділом 16
Інструкції визначено обов'язкові
складові довіреності

Згідно оспореної довіреності, її
укладено у тій же формі, що передбачена
для укладення договорів відчуження
нерухомого майна, довіреність видано в
м.Генічеськ, тобто в межах
нотаріального округу приватного
нотаріуса ОСОБА_6, на спеціальному
бланку та зареєстровано в реєстрі за
№2040, довіреність підписана позивачем і
вказаний факт ним не заперечується.

За таких обставин, форма вчинення
правочину (довіреності) та його зміст
відповідав вимогам законодавства
чинного на час його вчинення.

Зі змісту довіреності вбачається
ОСОБА_4, перед її підписанням був
ознайомлений нотаріусом з загальними
вимогами додержання яких є необхідним
для чинності правочину, він
усвідомлював значення своїх дій,
волевиявлення його було вільним та
відповідало його внутрішній волі.
Позивач не посилається на наявність
чинників, які б могли викривити його
уяву про зміст правочину (омана, обман)
або, що було створено бачення
наявності внутрішньої волі за її
відсутності (погроза, насилля).
Оскільки, спірний правочин є
одностороннім, на думку суду, позивач
не міг не розуміти які саме дії він
вчиняє, а його доводи про підписання
довіреності без ознайомлення з її
змістом є голослівними.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з цим, позивачем на
підтвердження своїх вимог не надано
належних та допустимих доказів. При
цьому доводи останнього про те, що
довіреність видавалася в слідчому
ізоляторі міста Генічеськ є
голослівними. З довідки приватного
нотаріуса ОСОБА_6 за №105 від 24 жовтня 2014
року вбачається, що довіреність від
імені ОСОБА_4 була посвідчена 23 грудня
2010 року за робочим місцем приватного
нотаріуса - АДРЕСА_2. Зворотне позивачем
не доведено. Із відповіді на запит
представника позивача до Генічеського
РВ УМВС України в Херсонській області
за №45/12471 від 8 вересня 2014 року
вбачається, що документально
підтвердити факт утримання 23 грудня 2010
року ОСОБА_4 в ізоляторі тимчасового
утримання Генічеського РВ не має
можливості у зв'язку з тим, що
документація яка велась в 2010 році
знищена. Посилання у вироку
Генічеського районного суду
Херсонської області від 6 лютого 2011
року відносно ОСОБА_4, що останній з 18
червня 2010 року по 22 квітня 2011 року
перебував під вартою, не спростовує
встановленого.

Суд не приймає в якості належного
доказу показання свідка ОСОБА_7
оскільки його показання не містять
інформації щодо предмету доказування,
оскільки про обставини видачі
довіреності позивачем йому нічого не
відомо.

За таких обставин в задоволенні
позову має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 15, 60, 61, 88, 209,
213-218, 223 ЦПК України, на підставі ст.203, 204,
215, 244 ЦК України, Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від 6
листопада 2009 року, Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
за № 20/5 від 3 березня 2004 року суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Новотроїцький районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
В.В.
Бугрименко