інстанції Пухній О.М.Провадження №
22-ц/780/4385/14 Доповідач у 2
інстанції Суханова Є.М.Категорія 40
УХВАЛА

Іменем України

29 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М.В., Малорода О.І.,

при секретарі: Горошук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 29 травня 2014 року за позовом ОСОБА_2
до заступника директора з
навчально-виховної роботи Броварської
спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №
5 Дайнеко Надії Олексіївни, Броварської
спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №
5 про захист честі, гідності,
спростування відомостей та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Дайнеко Н.О. -
заступника директора з навчально -
виховної роботи Броварської
спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №
5 та до Броварської спеціалізованої
школи І-ІІІ ступенів № 5 про захист
честі, гідності, спростування
відомостей та відшкодування моральної
шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що він
працює в ВДАІ Броварського МВ РУМВС
України у Київській області на посаді
інспектора ДПС. Його дружина ОСОБА_4
працює вчителем початкових класів
Броварської спеціалізованої школи
І-ІІІ ступенів № 5 та класним
керівником 2-В класу. 23 серпня 2013 року з
метою допомогти дружині підготувати
клас до навчального року позивач
прийшов до школи, проте його з дружиною
не пустили до класу з мотивів
відсутності погодження на це
адміністрації школи. З цього приводу
позивач зателефонував заступнику
директора з навчально - виховної роботи
Дайнеко Н.О. та пояснив, що він має право
як батько відвідати школу сина та
допомогти дружині у прибиранні
кабінету.

У вересні 2013 року позивачу стало
відомо, що Дайнеко Надія Олексіївна,
заступник директора шкоди з
навчально-виховної роботи Броварської
спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №
5, 27 серпня 2013 року написала заяву до
директора Броварської спеціалізованої
школи І-ІІІ ступенів № 5, начальника
управління освіти, науки та молоді
Броварської міської ради Київської
області, начальника ВДАІ Броварського
району в Київській області з проханням
надати їй допомогу та підтримку щодо
вирішення питання про втручання
позивача в навчально-виховний процес
школи № 5, неодноразових погроз
особисто Дайнеко Надії Олексіївні та
іншим працівникам освіти.

Заяву Дайнеко Н.О. мотивувала тим, що 23
серпня 2013 року ОСОБА_2 погрожував по
телефону особисто відповідачу та іншим
працівникам освіти.

Обставини, викладені у заяві Дайнеко
Н.О. не відповідають дійсності,
оскільки позивач жодного разу не
погрожував ні особисто відповідачу, ні
тим більше іншим працівникам освіти.
Складена Дайнеко Н.О. заява є такою, що
принижує честь й гідність позивача та є
надуманою з перекручуванням фактів.
Таким чином, відповідач розповсюдила
відомості про особу ОСОБА_2, які не
відповідають дійсності та порочить
його честь та гідність.

Крім того, 27 вересня 2013 року управління
освіти, науки та молоді Броварської
міської ради Київської області листом
№ 1-10/86 повідомило позивача про те, що
звернення Дайнеко Н.О. не знайшло свого
підтвердження.

Позивач ОСОБА_2 працює в ОВС 10 років,
співпрацює з кваліфікованими колегами,
професіоналами своєї справи, які
шанують його та поважають, заява
відповідача, адресована керівництву
позивача та управлінню освіти, науки та
молоді Броварської міської ради
Київської області, обурила та
засмутила позивача, адже негативні
відзиви на його адресу мають
негативний вплив на ділову репутацію
позивача. У зв'язку з вищевикладеним
ОСОБА_2 був змушений звернутися до суду
із зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач Дайнеко Н.О. та її
представник Телешев С.П., який є й
представником Броварської
спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №
5, позовні вимоги не визнали, просили
відмовити у задоволенні позову.
Відповідач Дайнеко Н.О. пояснила, що
дійсно 23 серпня 2013 року між сторонами
відбулася телефонна розмова з приводу
того, що позивача та його дружину не
пускають до класу № 106, оскільки вона
була переведена на іншу посаду. У
зв'язку з цим позивач зазначив -
«розберемось», що вона сприйняла як
погрозу на її адресу та на адресу
керівництва школи. Тому й звернулася до
начальника управління освіти, науки та
молоді Броварської міської ради
Київської області Онищенка В.І., як до
свого керівництва, який уповноважений
провести відповідну перевірку за даним
фактом. До начальника ВДАІ
Броварського району в Київській
області заява не направлялася.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 29 травня 2014
року у задоволенні позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з висновками суду,
наведеними у рішенні, апелянт подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати дане рішення та ухвалити
нове по суті позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона не
обґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, обґрунтовував свої
висновки наступним.

У ст. 34 Конституції України кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 68 Конституції
України, кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції та законів
України, не посягати на права і свободи,
честь і гідність інших людей. Праву на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань
відповідає обов'язок не поширювати про
особу недостовірну інформацію та таку,
що ганьбить її гідність, честь чи
ділову репутацію.

Згідно із ст. 32 Конституції України,
судовий захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї. Ніхто не може
зазнавати втручання в його особисте і
сімейне життя, крім випадків,
передбачених Конституцією. Не
допускається збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Судом першої інстанції було вірно
встановлено, що відповідно до вимог ст.
277 ЦК України, фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.
Поширювачем інформації, яку подає
посадова чи службова особа при
виконанні своїх посадових (службових)
обов'язків, вважається юридична особа,
у якій вона працює.

Судом встановлено, що 27 серпня 2013 року
заступником директора з
навчально-виховної роботи Броварської
спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №
5 Дайнеко Н.О. на ім'я директора
Броварської спеціалізованої школи
Броварської спеціалізованої школи
І-ІІІ ступенів № 5 Федоренка П.М.,
начальника управління освіти, науки та
молоді Броварської міської ради
Онищенка В.І., начальника ВДАІ
Броварського району Київської області
Нікітенка В.В. написано заяву про те що,
23 серпня 2013 року о 19 год. 30 хв. вона мала
телефонну розмову з ОСОБА_2, в якій
ОСОБА_2 погрожував особисто їй,
директору шкоди № 5 Федоренку П.М., та
начальнику управління освіти Онищенку
В.І.

Також судом з'ясовано, що вказана заява
була подана тільки начальнику
управління освіти, науки та молоді
Броварської міської ради Онищенку В.І.,
що сторони не заперечували у судовому
засіданні.

27 вересня 2013 року заступник начальника
освіти Теплюк Л.М. направила лист на
адресу Дайнеко Н.О. про те, що її
звернення до управління освіти, науки
та молоді розглянуто. Щодо втручання у
навчально-виховний процес гр. ОСОБА_2,
його погроз на її адресу та адресу
директора школи, начальника управління
освіти не підтвердились.

В судовому засіданні встановлено, й
даний факт не оспорюється сторонами, що
дійсно 23 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та
заступником директора з
навчально-виховної роботи Броварської
спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №
5 Дайнеко Н.О. відбулася телефонна
розмова, під час якої ОСОБА_2 зазначив
фразу « розберемось», яка Дейнеко Н.О.
була сприйнята як погроза, оскільки
зміст розмови був про роботу його
дружини ОСОБА_4 у Броварській
спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №
5 та про те, що його з дружиною без
погодження з адміністрацією та
керівництвом школи не допускають до
кабінету №106, а також щодо переведення
його дружини на іншу посаду, з чим не
погоджувався позивач.

Пункт 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року №1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
передбачає, що вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 471 Закону України
"Про інформацію", оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що з
викладеним, та відповідно до статті 277
ЦК України, не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати.

Також відповідно до положень ст. 40
Конституції України, усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
ст.40 Конституції України, а не
поширення недостовірної інформації.
Дана позиція також відображена у п. 16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №1 «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
від 27.02.2009 року.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року №1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позовних вимог про
захист честі, гідності та ділової
репутації є сукупність наступних
обставин: поширення інформації, тобто
доведення її до відома хоча б одній
особі у будь-який спосіб; поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача;
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

За змістом ст.277 ЦК України та п. 18
вищезазначеної Постанови, позивач
повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права, або завдає
шкоди відповідним особистим
немайновим благам.

Відповідно до ч. 2 ст. 471 ЗУ «Про
інформацію», оціночним судженням, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Зважаючи на викладене, суд першої
інстанції вірно прийшов до висновку, що
в даному випадку мало місце оціночне
судження Дейнеко Н.О. щодо
висловлювання позивача -
«розберемось», що є вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача, яку було сприйнято як
погрозу керівництву школи у зв'язку із
спірними трудовими відносинами
дружини позивача з керівництвом школи.

Проте, усупереч зазначеним положенням
законодавства, позивач не довів у
визначений законом спосіб тієї
обставини, що в наслідок поширення
даної інформації було порушено його
особисті немайнові права, з
урахуванням того, що вказана заява до
його керівництва не направлялася, що
ним визнано в судовому засіданні. Також
не наведено, який саме негативний вплив
мало звернення Дайнеко Н.О. до свого
керівництва, тобто до начальника
управління освіти, науки та молоді
Броварської міської ради Онищенка В.І.
із заявою про допомогу у вирішенні
питання.

За правилами ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» N 4 від
31.03.95, відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Позивачем ОСОБА_2 не було доведено
заподіяння йому моральної шкоди,
моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, з чого
виходить позивач при її визначенні.

Таким чином, суд першої інстанції,
оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов
до законодавчо обґрунтованого
висновку, з яким погоджується колегія
суддів, що у задоволенні позовних вимог
треба відмовити.

Нових доказів або обставин, які б могли
призвести до скасування рішення суду,
передбачених вимогами ст. 309 ЦПК
України, апелянт на надав.

Апеляційна скарга не обґрунтована та
задоволенню не підлягає.

Рішення суду відповідає вимогам
діючого законодавства, зібраним по
справі доказам, яким судом надана
належна процесуальна оцінка.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України,
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 29 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: