Справа № 583/3577/14-ц
10 листопада 2014 року
Охтирський міськрайонний суд Сумської
області в м. Охтирка Сумської області
головуючого-судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Охтирка Сумської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів, суд
08 жовтня 2014 року до Охтирського
міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів згідно розписки, у
якому просить суд стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на його користь
грошові кошти у розмірі 26 000,00 гривень,
індекс інфляції у розмірі 3 503,21 гривень,
три відсотки річних у розмірі 585,53
гривень та сплаченого судового збору у
розмірі 300,89 гривень.
Позивач ОСОБА_1 свої вимоги мотивує, тим
що у листопаді 2013 року ним було
передано у борг відповідачу ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 26 000 (двадцять
шість тисяч) гривень 00 коп., про що між
ними було складено боргову розписку.
Згідно зазначеної розписки ОСОБА_2
зобов'язується сплатити борг на його
користь у строк до 15 грудня 2013 року.
Письмова боргова розписка була
складена у присутності працівників
кредитної спілки «Довіра», а саме:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Зазначені
грошові кошти ОСОБА_2 необхідні були
для розвитку його приватного
підприємництва. На даний час за
відповідачем ОСОБА_2 є заборгованість
перед позивачем ОСОБА_1 за отримані у
борг грошові кошти; у встановлений у
розписці строк він борг не повернув.
Крім того, з відповідачем ОСОБА_2
відсутній будь-який зв'язок. Враховуючи
вищевикладене, позивач ОСОБА_1 змушений
був звернутися до суду за захистом
своїх порушених прав та інтересів
згідно чинного законодавства України.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
пояснив суду, що 15 листопада 2013 року у
присутності працівників кредитної
спілки «Довіра» він дав у борг
відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у
розмірі 26 000 (двадцять шість тисяч)
гривень 00 коп., про що між ними було
складено боргову розписку. Згідно
даної розписки відповідач ОСОБА_2
зобов'язаний був повернути борг у строк
до 15 грудня 2013 року, але на день
звернення його до суду з позовом,
відповідач отримані свою обіцянку не
виконав, кошти не повернув, натомість
переховується від нього та уникає
будь-якого спілкування. Позивач ОСОБА_1
просить суд стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у
розмірі 26 000,00 гривень, індекс інфляції
у розмірі 3 503,21 гривень, три відсотки
річних у розмірі 585,53 гривень та
сплаченого судового збору у розмірі
300,89 гривень. В судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 також зазначив, що він
не заперечує проти ухвалення заочного
рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився з невідомих суду причин,
хоча про день та час розгляду справи
був повідомлений завчасно та належним
чином.

Жодних належних та допустимих доказів
про повернення боргу позивачу ОСОБА_2
не надав суду.

За даних обставин суд вважає за можливе
провести розгляд справи без участі
відповідача, відповідно до вимог Ст. 169
Цивільного процесуального Кодексу
України.

Суд вважає, що згідно Ст. 224 Цивільного
процесуального Кодексу можливо
провести заочний розгляд даної
цивільної справи.

Як зазначає ч. 1, ч. 2 Ст. 224 Цивільного
процесуального Кодексу, у разі неявки в
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи. У разі
участі у справі кількох відповідачів
заочний розгляд справи можливий у
випадку неявки в судове засідання всіх
відповідачів.

У судовому засіданні була допитана як
свідок керівник кредитної спілки
«Довіра» ОСОБА_7, яка пояснила суду, що
дійсно 15 листопада 2013 року у її
присутності та присутності інших двох
працівників кредитної спілки «Довіра»
позивач ОСОБА_1 дав у борг відповідачу
ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 26 000
(двадцять шість тисяч) гривень 00 коп.,
про що між ними було складено
відповідну боргову розписку, на якій
також є її особистий підпис та підписи
двох працівників кредитної спілки
«Довіра» ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Суд, вивчивши та проаналізувавши
матеріали справи, дослідивши письмові
докази, наявні у матеріалах цивільної
справи, дійшов висновку, що позов є
обґрунтованим і підлягає повному
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами
існують договірні відносини позики.
Підтвердженням укладення сторонами
договору позики є розписка від 15
листопада 2013 року, згідно якої позивач
ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові
кошти у розмірі 26 000 (двадцять шість
тисяч) гривень 00 коп., у присутності
громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та
зобов'язується сплатити відсотки за
користування грошима та повернути
отриману у борг суму до 15 грудня 2013
року.

Згідно ч. 2 Ст. 1047 Цивільного кодексу
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що на даний час
відповідачем ОСОБА_2 позика - грошові
кошти в сумі 26 000 (двадцять шість тисяч)
гривень 00 коп. позивачу ОСОБА_1 не
повернута.

Відповідно до Ст. 1049 Цивільного кодексу
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Як зазначає Ст. 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, з викладеного вбачається,
що між сторонами виникли цивільні
правовідносини. У цих правовідносинах
порушено право позивача, так як згідно
до Ст. 1049 Цивільного кодексу України
позичальник зобов'язаний повернути
позику позикодавцеві у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Згідно п. 3 ч. 1 Ст. 208
Цивільного кодексу України у письмовій
формі належить вчиняти правочини
фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує у двадцять і більше разів
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу.

Як передбачено Ст. ст. 638, 639 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною. Договір може
бути укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Стаття 640 Цивільного кодексу України
визначає момент укладення договору, а
саме: договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції; якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України
встановлені вимоги щодо форми договору
позики, а саме: договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми; на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Крім того, норми статті 1048
Цивільного кодексу України
передбачають, що позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банкуУкраїни. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Відповідно до Ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання і
зобов'язаний на вимогу кредитора
сплатити суму боргу. Боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
весь час прострочення, а також три
процента річних від прострочення
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Крім того, у судовому засіданні будо
встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є
фізичною особою - підприємцем, як це
вбачається з копій наступних
юридичних документів: ліцензії
Міністерства транспорту та зв'язку
України НОМЕР_3 від 23 травня 2006 року;
Витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців НОМЕР_4 від 07 червня 2011
року; довідки про взяття на облік
платників податків від 12 вересня 2003
року; Свідоцтва НОМЕР_5 про реєстрацію
платника податку на додану вартість
НОМЕР_6; Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця
НОМЕР_7 від 11 вересня 2003 року; Виписки з
єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців
серії ААВ № 318936 від 11 вересня 2003 року.

Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 18
вересня 2013 року, який розглядав справу
№ 6-63 цс 13, предметом якої був спір про
стягнення боргу за договором позики,
зробив правовий висновок про те, що
письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

Стягуючи 3 відсотки річних від
простроченої суми боргу з відповідача
ОСОБА_2 слід керуватися вимогами ч. 2 Ст.
625 Цивільного кодексу України.
Прострочення даного зобов'язання
виникло у відповідача з 15 грудня 2013
року, і триває до часу пред'явлення
вимоги позикодавцем, тобто до 15 вересня
2014 року, тому кількість днів
прострочення боргу складає 274 днів (за
2013 рік - 16 днів, за 2014 рік - 258 днів).
Враховуючи вищевикладене, 3 відсотки
річних від простроченої суми боргу має
становити: (26 000,00 гривень * (3 % / 100 %) /365
днів) * 274 днів = 585,53 гривні.

За статистичним визначенням індекс
споживчих цін - це показник, який
характеризує зміни у часі загального
рівня цін на товари та послуги, які
купує населення для невиробничого
(власного) споживання. Він є показником
зміни вартості фіксованого набору
споживчих товарів та послуг постійної
якості з постійними характеристиками у
поточному періоді порівняно з
базисним.

Нараховуючи суму індексу інфляції за
весь час прострочення боргу, суд
керується Листом Державного комітету
статистики (Держкомстату) від 13 лютого
2009 року за № 11/1 - 5/73.

В класичній статистиці замість індексу
інфляції використовується тотожний
термін - індекс споживчих цін, тому в
офіційних джерелах міститься значення
не індексу «інфляції», а саме індексу
«споживчих цін».

Індекси споживчих цін (індекси
інфляції) визначаються Державною
службою статистики України та
підлягають обов'язковому
опублікуванню в офіційних друкованих
засобах масової інформації, зокрема у
газеті «Урядовий кур'єр».

Індекси споживчих цін за період
грудень 2013 року - серпень 2014 року
складають:

-грудень 2013 року - 100,50 %;

-січень 2014 року - 100,20 %;

-лютий 2014 року - 100,60 %;

-березень 2014 року - 102,20 %;

-квітень 2014 року - 103,30 %;

-травень 2014 року - 103,80 %;

-червень 2014 року - 101,00 %;

-липень 2014 року - 100,40 %;

-серпень 2014 року - 100,80 %.

Відповідно загальна сума інфляційних
витрат за період грудень 2013 року -
серпень 2014 року складають 3 503,21 гривень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
ОСОБА_9 необхідно стягнути борг -
грошові кошти у розмірі 26 000,00 гривень,
індекс інфляції у розмірі 3 503,21 гривень,
три відсотки річних у розмірі 585,53
гривень.

Відповідно до Ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України
сторони мають рівні права щодо надання
доказів і кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підстави своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених Цивільного
процесуального кодексу України.

Статтею 60 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень і
такі докази подаються сторонами, однак
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Докази повинні бути належними та
допустимими, як того вимагають Ст. ст. 58,
59 Цивільного процесуального кодексу
України.

При винесені рішення суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення, суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо,
а також достатній взаємозв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні в якому наводить мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд при винесені судового рішення
враховує, що згідно Ст. 214 Цивільного
процесуального кодексу України під
час ухвалення рішення суд повинен
з'ясувати чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити, або в позові
відмовити.

Згідно Ст. 88 Цивільного процесуального
кодексу України з відповідача на
користь позивача необхідно стягнути
судові витрати по справі, а саме
судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок
три) гривні 60 коп.

На підставі викладеного,
керуючись Ст. ст. 202, 208 - 210, 526, 530, 625, 638 -
640, 1046 - 1050 Цивільного кодексу України,
Ст. ст. 10, 60, 88, 169,224, 202-203, 270 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

Вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів -
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
фізичної особи НОМЕР_1, що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
фізичної особи НОМЕР_2, що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,
суму боргу в розмірі 26 000 (двадцять
шість тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
фізичної особи НОМЕР_1, що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
фізичної особи НОМЕР_2, що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,
індекс інфляції у розмірі 3 503 (три
тисячі п'ятсот три) гривень 21 коп. та 3
відсотки річних у розмірі 585 (п'ятсот
вісімдесят п'ять) гривень 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
фізичної особи НОМЕР_1, що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, реєстраційний номер
облікової картки платника податків
фізичної особи НОМЕР_2, що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,
суму судового збору у розмірі 300
(триста) гривень 89 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
Охтирським міськрайонним судом
Сумської області за письмовою заявою
відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду
П. П. Білера