Справа № 441/822/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4994/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля
І.І., Копняк С.М.,

секретаря Матяш
С.І.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відділу
державної виконавчої служби
Городоцького районного управління
юстиції Львівської області на ухвалу
Городоцького районного суду
Львівської області від 27 травня 2014 року
у справі за поданням державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Городоцького РУЮ
Львівської області Савки Л.О. про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2, -

в с т а
н о в и л а:

14 травня 2014 року державний виконавець
відділу ДВС Городоцького РУЮ
Львівської області Савка Л.О.
звернулася до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
жительки АДРЕСА_1 Львівської області,
мотивуючи тим, що на виконанні у
відділі державної виконавчої служби
Городоцького РУЮ перебуває виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 1/1305/23/2012 від 19.09.2013
року, виданого Городоцьким районним
судом Львівської області про стягнення
з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 41 236 грн. 40 коп.
матеріальної і 8 000 грн. (моральної)
немайнової шкоди, а всього 49 236 грн. 40
коп., а у разі відсутності в ОСОБА_4
майна, достатнього для відшкодування
завданої ОСОБА_5 шкоди і судових витрат
у справі, заподіяну шкоду і судові
витрати стягнути солідарно з батьків
засудженого ОСОБА_2 та ОСОБА_6.
Виконавче провадження за вказаним
виконавчим листом відкрито 04.10.2013 року,
копію постанови направлено боржнику
ОСОБА_2 для виконання, проте остання
ухиляється від виконання рішення суду,
внаслідок чого станом на 14.05.2014 року
заборгованість перед стягувачем
залишається непогашеною та складає 49 236
грн. 40 коп., у зв'язку з чим просить
тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні
подання державної виконавця ВДВС
Городоцького РУЮ Львівської області
Савка Л.О. про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2 -
відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив відділ державної
виконавчої служби Городоцького
районного управління юстиції
Львівської області. Вважає ухвалу суду
першої інстанції незаконною, зазначає,
що на виконанні у відділі державної
виконавчої служби Городоцького
районного управління юстиції
перебуває виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 1/1305/23/2012 від 19.09.2013 року,
виданого Городоцьким районним судом
про стягнення заборгованості з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_5. По даному
виконавчому провадженню державним
виконавцем скеровано запити в органи
реєстрації рухомого та нерухомого
майна для виявлення у боржника майна,
на яке можна звернути стягнення, та у
Державну міграційну службу для
виявлення у боржника паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон. Стверджує, що станом на 17.06.2014
року виконавчий документ № 1/1305/23/2012,
виданий Городоцьким судом 19.09.2013 року
не скасований, а отже підлягає
виконанню. Посилається на п. 18 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження», відповідно до якого
державний виконавець має право
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи за межі
України до виконання зобов'язань за
рішенням суду. Просить скасувати
ухвалу Городоцького районного суду
Львівської області від 27 травня 2014
року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України
передбачено, що права та свободи людини
і громадянина захищаються судом. Кожна
особа має право в порядку,
встановленому законом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК
України).

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну» від 21 січня 1994 року (зі
змінами), громадянин України може бути
обмежений у праві виїзду за кордон,
якщо відносно нього діють
неврегульовані аліменти, договірні чи
інші невиконані зобов'язання до
виконання зобов'язань або розв'язання
спору у передбачених законом випадках.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відмовляючи у задоволенні подання
державної виконавця ВДВС Городоцького
РУЮ Львівської області Савка Л.О. про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з наступного.

Вироком Городоцького районного суду
Львівської області від 19.07.2012 року
ОСОБА_4 засуджений за ознаками ч. 3 ст. 185
КК України, ст. 70 КК України на чотири
роки позбавлення волі. Стягнуто з
ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 41 236 грн. 40 коп.
матеріальної і 8 000 грн. (моральної)
немайнової шкоди. У разі відсутності в
ОСОБА_4 майна, достатнього для
відшкодування завданої ОСОБА_5 шкоди і
судових витрат у справі, заподіяну
шкоду і судові витрати присуджено
стягнути з батьків засудженого ОСОБА_2
та ОСОБА_6 (а.с. 20-24).

Як убачається із змісту даного вироку
ОСОБА_4 вчинив злочин будучи
неповнолітнім, а відтак суд, при
постановленні судового рішення у разі
відсутності в останнього майна,
достатнього для відшкодування
завданої потерпілому ОСОБА_5
матеріальної і (моральної) немайнової
шкоди, поклав обов'язок по
відшкодуванню такої на батьків
засудженого - ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1179 ЦК України,
неповнолітня особа (у віці від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років)
відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах. У
разі відсутності у неповнолітньої
особи майна, достатнього для
відшкодування завданої нею шкоди, ця
шкода відшкодовується в частці, якої не
вистачає, або в повному обсязі її
батькам (усиновлювачами) або
піклувальником, якщо вони не доведуть,
що шкоди було завдано не з їхньої вини.
Якщо неповнолітня особа перебувала у
закладі, який за законом здійснює щодо
неї функції піклувальника, цей заклад
зобов'язаний відшкодувати шкоду в
частці, якої не вистачає, або в повному
обсязі, якщо він не доведе, що шкоди
було завдано не з його вини.

Разом з тим, частиною третьою статті 1179
ЦК України визначено, що обов?язок
батьків (усиновлювачів), піклувальника,
закладу, який за законом здійснює щодо
неповнолітньої особи функції
піклувальника, відшкодувати шкоду
припиняється після досягнення особою,
яка завдала шкоди, повноліття або коли
вона до досягнення повноліття стане
власником майна, достатнього для
відшкодування шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1180 ЦК України, шкода,
завдана неповнолітньою особою після
набуття нею повної цивільної
дієздатності, відшкодовується цією
особою самостійно на загальних
підставах.

Із пояснень в суді першої інстанції
державного виконавця Савки Л.О.,
матеріалів подання убачається, що
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, досяг повноліття,
отже обов'язок батьків відшкодувати
шкоду згідно виконавчого листа №
1/1305/23/2012, виданого Городоцьким районним
судом 19.09.2013 року припинився, а відтак,
як вірно зазначив суд першої інстанції,
підстав для тимчасового обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
для виконання обов'язку згідно
виконавчого листа № 1/1305/23/2012, виданого
Городоцьким районним судом 19.09.2013 року -
немає.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, оскільки
суд постановив ухвалу з додержанням
вимог закону, тому у нього були всі
правові підстави для відмови у
задоволенні зазначеного вище подання
державної виконавця.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 1, 312
ч. 1 п. 1, 313, 314 ч. 1 п. 4, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу відділу державної
виконавчої служби Городоцького
районного управління юстиції
Львівської області відхилити.

Ухвалу Городоцького районного суду
Львівської області від 27 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Кабаль І.І.

Копняк С.М.