АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2620/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 23 Калашник С. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. УХВАЛА
27 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСкіця М. І.суддівОхріменко
Н. І. , Захарової А. Ф. при
секретаріОвчаренко І.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
сільськогосподарського товариства
"Нива" на рішення Чорнобаївського
районного суду Черкаської області від
12 вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Приватного
сільськогосподарського товариства
"Нива" про визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним, -
в с т а н о в и л а :
В серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ПСП «Нива» про
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним, посилаючись на те,
що він являється власником земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 2.6280 га, що розташована в
адміністративних межах сільської ради
с.Лукашівка Чорнобаївського району
2 січня 2014 року відповідач уклав з ним
договір оренди вказаної земельної
ділянки строком на 20 років, який було
зареєстровано 22.06.2011 року у
Чорнобаївському районному відділу
Держземагенства у Черкаській області
відповідає чинному законодавству та
порушує його права так, як в ньому не
зазначено розмір орендної плати
,порядок її виплати ,не зазначено
відповідальність в разі її несплати, що
відповідно до ст.15 Закону України «Про
оренду землі» (далі Закон 161-XIV) є
підставою для визнання договору
Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 12 вересня
2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ПСП «Нива» подало апеляційну скаргу,
вважаючи, що рішення суду першої
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та просить скасувати рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає в повному
обсязі.

Колегія суддів вважає, що районний суд
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Із матеріалів справи вбачається, що на
підставі державного акту серії -І V-ЧР №
046949 на право власності на земельну
ділянку ОСОБА_6 є власником земельної
ділянки площею 2,6280 га розташованої в
адміністративних межах Лукашівської
сільської ради.

Згідно з договору оренди від 02 січня 2011
року зазначена земельна ділянка
передана в оренду ПСП «Нива» строком
на 20 років.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України встановлено,
що відносини щодо найму (оренди)
земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов»язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов?язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про
оренду землі" ( в редакції на час
укладення договору оренди землі)
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін.

Зі змісту вказаного договору (п.п. 9-14)
вбачається, що договір не містять
однієї з істотних умов, передбачених
вказаною вище статтею, а саме: не
вказано розмір і індексація орендної
плати, форма платежу, строків, порядку
її внесення та відповідальність за її
несплату.

Частиною другою статті 15
вищезазначеного Закону встановлено,
що відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Так, відповідно до положень ст. 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, приймаючи до уваги, що
вказані вище істотні умови договору
оренди відсутні в оспореному договорі
і ці недоліки порушують права
орендодавця на отримання орендної
плати, колегія суддів вважає, що у суду
першої інстанції були всі законні
підстави для визнання цього договору
недійсним і висновок суду узгоджується
з правовою позицією, викладеною у
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2013 року у справі N 6-78цс13).

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі на незастосування судом першої
інстанції строку позовної давності
безпідставне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Пленум Верховного суду України в п. 28
постанови від 06 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
перебіг позовної давності щодо вимог
про визнання правочинів недійсними
обчисляється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК
України - від дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його
порушила.

Позивач зазначав, що в нього виник
сумнів у справедливості розрахунку
орендної плати та їх проведення, тому
що не отримує належного прибутку,
передавши землю в оренду, а навпаки, як
підтвердив і представник відповідача,
господарство має за 2013 рік
заборгованість по орендній платі, яка
буде стягнута за рахунок господарства
при розрахунках за поточний 2014 рік.
Тому він змушений був звернутися за
юридичною допомогою до фахівця.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно не застосував строк позовної
давності, поскільки цей строк був
пропущений з поважних причин.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 314, 315, 218 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
сільськогосподарського товариства
"Нива" - відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 12 вересня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
Приватного сільськогосподарського
товариства "Нива" про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :