Справа № 323/3146/14-ц
№ провадження 2/323/849/14
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

12.11.2014
м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької
області у складі судді Фісун Н.В., при
секретарі Ю.М. Слинько, розглянувши у
судовому засіданні цивільну справу за
позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
захист права на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із
позовом, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла її мати, ОСОБА_5,
підтвердженням чого є свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_2, видане 26.06.1995 року
Новояковлівською сільською радою
Оріхівського району Запорізької
області, актовий запис за №13.

Після її смерті відкрилася спадщина у
вигляді житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та
земельна ділянка площею 0,41 га, з яких 0,07
га під будівлями і спорудами та 0,34 га
для ведення особистого селянського
господарства, згідно державного акту
на право приватної власності на землю
І-ЗП №068541.

В липні 2014 року позивачка звернулася до
державного нотаріуса із заявою про
видачу їй Свідоцтва про право на
спадщину за законом, на яку отримала
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії за №1109/02-31 від 01.08.2014р.,
оскільки в шестимісячний строк з часу
відкриття спадщини не звернулася із
заявою про прийняття спадщини, а в
наданому примірнику заповіту за
реєстровим №38, яким їй заповідане все
майно( в тому числі житловий будинок по
АДРЕСА_1), маються закреслення та
виправлення без застережень і
правовстановлювальні документи на
житловий будинок відсутні.

Зазначені обставини перешкоджають
позивачці провести переоформлення на
себе прийнятої спадщини в
нотаріальному порядку, а тому вона
просить захистити своє право на
спадкове майно в судовому порядку
шляхом визнання за нею права власності
на вищезазначені об'єкти спадщини.

Позивачка вважає, що проживаючи разом
із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, за правилами частини 3 статті
1268 Цивільного кодексу України вона
прийняла спадщину, бо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК, не заявляла про
свою відмову від неї, а фактично
вступила в права спадкування.

Представник позивача у судовому
засіданні на позовних вимогах
наполягає.

Відповідачі в судове
засідання не з'явилися, надали заяви, в
яких прохають справу розглянути без
їхньої участі, позовні вимоги визнають
у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали
справи, заслухавши представника
позивача, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5,
підтвердженням чого є свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_2, видане 26.06.1995 року
Новояковлівською сільською радою
Оріхівського району Запорізької
області, актовий запис за №13/а.с.6/..

За заповітом, посвідченим
Новояковлівської сільською радою
Оріхівського району Запорізької
області 28.04.1995 року, зареєстровим №38,
ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 все своє майно,
у тому числі жилий будинок із всіма
господарсько-побутовими спорудами за
адресою: АДРЕСА_1. Заповіт складений
двома мовами, українською і російською,
має виправлення без відповідних
застережень, а тому не може бути
підставою для оформлення спадщини
ОСОБА_2 на позивачку в порядку
спадкування за заповітом./а.с.7/.

Позивачка є спадкоємцем за
законом першої черги спадщини
спадкодавиці, оскільки являється її
рідною дочкою, що підтверджується
свідоцтвом про її народження НОМЕР_3,
виданим 30.11.1953 року Магдалинівським
бюро ЗАГС Василівського району
Запорізької області, актовий запис №16
та свідоцтвом про шлюб НОМЕР_4, виданим
06.01.1976 року Новояковлівською сільською
радою Оріхівського району Запорізької
області, актовий запис №1./а.с.5/.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив
про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 цього Кодексу
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3
ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Згідно роз'яснень Міністерства юстиції
України про особливості оформлення
приватними нотаріусами спадкових
справ та видачі свідоцтв про право на
спадщину за законом або заповітом,
викладених у листі N 31-32/238 від 11.10.2010р.,
доказом постійного проживання разом
зі спадкодавцем є довідка
відповідного органу місцевого
самоврядування про те, що
спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом зі
спадкодавцем.

На час відкриття спадщини позивачка
проживала разом зі спадкодавицею та
здійснювала за нею догляд, що
підтверджено довідкою виконкому
Новояковлівської сільради №280/02-15 від
08.08.2014р., а тому вважається такою, що
прийняла спадщину ОСОБА_2./а.с.10/.

Наявність спадкового майна
ОСОБА_2 у вигляді житлового будинку,
1967-го року побудови, за адресою:
АДРЕСА_1, підтверджена технічним
паспортом, виготовленим 16.07.2014 року
Комунальним підприємством «Бюро
технічної інвентаризації» Оріхівської
районної ради, а його належність
спадкодавцю - довідкою виконавчого
комітету Новояковлівської сільської
ради Оріхівського району Запорізької
області за №291/02-15 від 20.08.2014р., в якій
зазначено, що згідно запису в
погосподарській книзі
Новояковлівської сільської ради цей
житловий будинок належить
ОСОБА_5./а.с.57/.

Згідно вимог Інструкції про порядок
обліку будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунального
господарства Української РСР 31.01.1966р.
та Правил державної реєстрації
об'єктів нерухомого майна, що
знаходиться у власності юридичних та
фізичних осіб, затверджених наказом
Держкомітету по ЖКГ №56 від 13.12.1995р.,
котрі діяли на час набуття у власність
житлового будинку, облік будинків і
домоволодінь, що належать окремим
громадянам і колгоспним дворам до 2002-го
року вівся в реєстрових
(погосподарських) книгах виконавчих
органів відповідних рад.

01 липня 2004 року було прийнято Закон
України №1952-ІV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» (далі - Закон)
згідно з вимогами якого обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права на нерухоме майно
фізичних та юридичних осіб, що
знаходиться на території України.

Державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно здійснюється шляхом
внесення даних до єдиної державної
інформаційної системи, - Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
та їх обмежень. Чинним законодавством
України не визначено порядку та
терміну перенесення даних, що
містяться на паперових носіях
(погосподарських, «шнурових» книгах) до
електронного реєстру.

Конституційним Судом України в рішенні
№5-рп/2005 від 22.09.2005 року зазначено, що
«Згідно зі статтею 22 Конституції
України конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані, при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод».

Це ж положення підтверджено у ст. 3
Закону, де зазначено: «Право власності
та інші речові права на нерухоме майно,
набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою».

Чинним законодавством України
передбачено що об'єкти нерухомого
майна підлягають обов'язковій
державній реєстрації (ст. 4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень»).

У роз'ясненні Міністерства юстиції з
цього приводу також вказано, що
існуючий житловий будинок, побудований
до серпня 1992 року, на який не оформлено
право власності спадкодавцем за життя,
не можна розглядати, як сукупність
будматеріалів, а як цілісний об'єкт,
ціна на який складається як на
нерухомий об'єкт, підтвердженням чого є
наявність технічного паспорту,
виготовленого БТІ та надання довідки
органу місцевого самоврядування про
наявність інформації про власника
житлового будинку в погосподарському
обліку.

Належність спадкодавцю земельної
ділянки загальною площею 0,41 га, з яких
0,07 га під будівлями і спорудами та 0,34 га
для ведення особистого селянського
господарства, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 підтверджена державним актом
на право приватної власності на землю
І-ЗП №068541, виданим Новояковлівською
сільською радою на ім'я спадкодавця,
зареєстрованим в Книзі записів
державних актів на право власності на
землю за №211.

Відповідно ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відмова нотаріуса в нотаріальному
порядку оформлення спадщини ОСОБА_2
порушує право позивачки на
переоформлення спадщини на своєї ім'я.

Пленум Верховного Суду України у п. 23
постанови від 30.05.2008 р. за №7 «Про судову
практику у справах про спадкування»,
роз'яснив, що «у разі відмови нотаріуса
в оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження».

Зазначена позиція підтверджена також
постановою Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року за №6 «Про
узагальнення судової практики
розгляду цивільних справ про
спадкування», де вказано:
«Найпоширенішою причиною звернення
особи до суду в справах про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування є неможливість
спадкоємцями, які прийняли спадщину,
оформити своє право на спадщину в
нотаріальній конторі з причин
відсутності правовстановлюючих
документів на спадкове майно на ім'я
спадкодавця та/або відсутності
державної реєстрації нерухомого майна
спадкодавцем.

Такі випадки характерні для сільської
місцевості, де право власності на
житловий будинок за спадкодавцем
підтверджується лише записом в
погосподарській книзі сільської ради
та тривалим фактом володіння цим
майном особою, яка померла.

Перші власники не оформляли документи
на належне їм нерухоме майно та не
реєстрували його в органах БТІ, а тому
спадкоємець не може отримати у
нотаріуса свідоцтво про право на
спадщину і його право має бути визнано
в судовому порядку.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» підставою для державної
реєстрації прав є рішення суду.

У разі смерті власника нерухомого
майна, який за життя не оформив право
власності та не провів його реєстрацію,
питання визначення належності цього
нерухомого майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися у
судовому порядку.

Стаття 16 Цивільного кодексу України
визначає способи захисту особистих
немайнових або майнових прав та
інтересів особи, одним з яких є
визнання права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, 57-60, 208-209, 212, 213-215, 218 ЦПК України,
ст.ст. 1216, 1217, 1261, 1270, 1272 ЦК України, суд,- -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про захист права на спадкове
майно задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний
№,НОМЕР_1, право власності на спадщину,
що залишилася після смерті ОСОБА_5, у
вигляді земельної ділянки загальною
площею 0,41 га, з яких 0,07 га під будівлями
і спорудами та 0,34 га для ведення
особистого селянського господарства,
згідно державного акту на право
приватної власності на землю І-ЗП №068541,
виданого Новояковлівською сільською
радою на ім'я ОСОБА_2, зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за №211, з
правом реєстрації у відповідних
органах.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний
№,НОМЕР_1, право власності на спадщину,
що залишилася після смерті ОСОБА_5, у
вигляді житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями і
спорудами, розташованого на земельній
ділянці, загальною площею 0,41 га, за
адресою: АДРЕСА_1, до складу якого
входять житловий будинок «А», тамбур
«а», ганок, сараї «Б» і «Г», вбиральня
«В», літня кухня «Д», погріб «Пг»,
паркан №1, ворота з хвірткою №2, з
правом реєстрації у відповідних
органах.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області:

Н.В.Фісун