Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2014 р.
Справа153/622/14

Ямпільський районний суд Вінницької
області

у складі головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судового засідання
Гулковській Т.Т.

позивача - відповідача ОСОБА_1

представника позивача - відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2

відповідача - позивача ОСОБА_3

представника відповідача - позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань у
приміщенні Ямпільського районного
суду Вінницької області у місті Ямпіль
Вінницької області цивільну справу за
первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - відповідач ОСОБА_1
звернулась до суду із позовом про поділ
спільного майна подружжя. Зазначила, що
14 липня 1996 року між нею та ОСОБА_3 було
укладено шлюб. На даний час шлюб між
ними розірвано. За час проживання у
шлюбі 29 серпня 2008 року вони спільно
придбали приміщення салону
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 57,65
кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1.
Власником вказаного салону по
документах є її колишній чолові ОСОБА_3.
Також ними було придбано автомобіль
«Опель Омега», державний номерний знак
НОМЕР_1 та ? частину приміщення НОМЕР_2
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», яке
розташоване по АДРЕСА_1. Домовленості
щодо розміру часток у спільному майні
подружжя між ними не досягнуто,
шлюбного договору вони не укладали.
Тому вона вимушена звернутись до суду
із даним позовом.

Відповідач - позивач ОСОБА_3 звернувся
до суду із позовом про поділ спільного
майна подружжя. Зазначив, що 14 липня 1996
року між ним та ОСОБА_1 було укладено
шлюб. На даний час шлюб між ними
розірвано. За час спільного проживання,
у 1998 році ними спільно було збудовано
гараж для автомобіля, загальною площею
48 кв.м., який розташований по АДРЕСА_2. За
час спільного проживання з позивачем -
відповідачем ОСОБА_1 ними було зроблено
капітальний ремонт в житловому будинку
по АДРЕСА_2. Крім цього, з 2002 року по
кінець 2013 року у них у власності був
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», який
розташований по АДРЕСА_3. На
сьогоднішній день ОСОБА_1 розірвала
договір оренди приміщення магазину
розірвала, весь товар та обладнання
продала. Тому просить визнати об»єктом
права спільної сумісної власності
невід»ємні поліпшення та ремонт
житлового будинку, що були зроблені в
період часу з 2001 року по 2008 рік в
домоволодінні по АДРЕСА_2 та визнати
об»єктом спільної сумісної власності
колишнього подружжя кошти в сумі 352350
гривень, що були валовими та обіговими
коштами магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позивач - відповідач ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_2, яка є третьої
особою у справі, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
в судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та просили задовольнити їх
у повному обсязі. Зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_3. не визнали. Пояснили, що
відповідач - позивач ОСОБА_3 ніякого
відношення до даного будинку не має.
Цей будинок подарували батьки ОСОБА_1.
Тому просять відмовити в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ОСОБА_2
зустрічний позов ОСОБА_3 не визнала та
заперечувала проти його задоволення.
Пояснила, що цей будинок подарований
ОСОБА_1 її батьками і ніякого
відношення до нього ОСОБА_3 не має.

Відповідач - позивач ОСОБА_3 свої
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити. Позовні вимоги ОСОБА_1
визнав частково. Пояснив, що не
заперечує проти розподілу приміщень
салону «ІНФОРМАЦІЯ_1» та магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_2», а щодо стягнення
половини вартості автомобіля «Опель
Омега» заперечував, так як даний
автомобіль вже давно є власністю іншої
особи.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, надавши до суду належні
та допустимі докази на їх
підтвердження, крім випадків
встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто
тягар доказування лежить на сторонах
цивільно-правового спору.

Відповідно до ст..131 ЦПК України -
сторони зобов»язані подати свої докази
суду до або під час попереднього
судового засідання у справі, а якщо
попереднє судове засідання у справі не
проводиться - до початку розгляду
справи по суті.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Вирішуючи питання про заявлений
первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя, то суд вважає, що
він підлягає до задоволення частково з
наступних міркувань.

Згідно до статті 60 СК України -
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування,
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно до статті 61СК
України - об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності
подружжя є житло, набуте одним із
подружжя під час шлюбу внаслідок
приватизації державного житлового
фонду, та земельна ділянка, набута
внаслідок безоплатної передачі її
одному з подружжя із земель
державної або комунальної
власності, у тому числі
приватизації, може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ст.70 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, допускається лише за його
згодою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в постанові від 21 грудня 2007 р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи. Вирішуючи питання про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин
4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої
згоди присудження грошової
компенсації може мати місце з підстав,
передбачених ст. 365 ЦК України, за умови
звернення подружжя (одного з них)
до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути
реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому
майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 14 липня 1996
року. Рішенням Ямпільського районного
суду Вінницької області від 11 березня
2014 року шлюб розірвано (а.с.24).

Судом встановлено, що за час
шлюбу вони придбали наступне майно:
приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1», який
розташований по АДРЕСА_1 ( що
підтверджується договором купівлі -
продажу від 29 серпня 2008 року (а.с.6)) та ?
частину магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», який
розташований по АДРЕСА_1 ( що
підтверджується договором купівлі -
продажу від 11 листопада 2010 року (а.с.23)).

Вищевказане майно набуте
сторонами в період їхнього шлюбу, з 14
липня 1996 року по 11 березня 2014 року. Отже,
оцінюючи в сукупності докази суд
розглядає зазначене майно як спільну
сумісну власність, яка підлягає
розподілу.

Суд вважає, за
необхідне задовольнити позов ОСОБА_1
частині розділу майна, а саме: визнати
за ОСОБА_1 право власності на ? частки
майна приміщення салону «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
загальною площею 57,65 кв.м., що
розташоване по АДРЕСА_1, по скільки
власником даного приміщення салону є
відповідач - позивач ОСОБА_3, відповідно
до договору купівлі-продажу від 29
серпня 2008 року. Визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частки майна приміщення
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», загальною
площею 23,95 кв.м., що розташоване по
АДРЕСА_1, так як відповідач - позивач
ОСОБА_3 є власником ? частки майна
вказаного магазину, відповідно до
договору купівлі -продажу від 11
листопада 2010 року.

Щодо вирішення питання про
стягнення ? частини вартості
автомобіля «Опель Омега», то в цій
частині суд вважає за необхідне
відмовити з наступним підстав. Як
вбачається з листа виданого центром
надання послу, пов»язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування Ямпільського
району м.Ямпіль ДАІ у Вінницькій
області від 30 липня 2014 року (а.с.88), 17
січня 2014 року відповідачем - позивачем
ОСОБА_3 було знято з обліку для
реалізації автомобіль «Опель Омега»
д.н.з. НОМЕР_1.. Крім цього, з особистих
пояснень відповідача - позивача ОСОБА_3
встановлено, що даний автомобіль вже
проданий іншій особі. Тому, даний
автомобіль не може бути визнаний судом
як спільна власність сторін.

Згідно до ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

В іншій частині позову відмовити.

Вирішуючи питання про зустрічний
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя, суд виходить
з наступного.

Щодо заявлених вимог про визнання
об»єктом права спільної сумісної
власності колишнього подружжя ОСОБА_3
та ОСОБА_1 невід»ємні поліпшення та
ремонт житлового будинку, що були
зроблені в період часу з 2001 року по 2008
рік в домоволодінні по АДРЕСА_2, то в цій
частині суд вважає за необхідне
відмовити з таких міркувань.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України сторона
забов`язана довести ті обставини, на
які вона посилається як підставу своїх
вимог.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК
України,належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідачем - позивачем ОСОБА_3 не
надано жодних доказів з приводу
пред'явлених позовних вимог. В суду
немає можливості встановити, чи було
проведено ремонтні роботи, які зі слів
відповідача - позивача ОСОБА_3 були
проведені в період часу з 2001 рік по 2008
рік. Якщо були проведені поліпшення та
ремонтні роботи, то які саме кошти були
витрачені на це. Інших доказів на
підтвердження своїх вимог суду не було
надано.

Відповідачем - позивачем ОСОБА_3
вказані докази не спростовано, інших
доказів на підтвердження своїх вимог
чи клопотань про витребування доказів
судом не заявлено, документів на
підтвердження факту проведення
ремонтних робіт та поліпшення
житлового будинку розташованого по
АДРЕСА_2 не надано.

Щодо заявлених вимог про визнання
об»єктом права спільної сумісної
власності колишнього подружжя ОСОБА_3
та ОСОБА_1 кошти в сумі 352350 гривень, що
були валовими та обіговими коштами
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», то в цій
частині суд вважає за необхідне
відмовити з таких міркувань.

Твердження відповідача - позивача
ОСОБА_3 про те, що позивач-відповідач
ОСОБА_1 розпорядилась на власний розсуд
вказаними коштами, не знайшло свого
підтвердження в судовому засіданні. Як
вбачається з матеріалів справи,
сторони станом на 2013 рік перебували у
зареєстрованому шлюбі. Тобто, на думку
суду, сторони вказаними коштами
розпоряджались спільно. По скільки,
відповідач-позивач ОСОБА_1 не довів в
судовому засіданні, що даними коштами
позивач - відповідач ОСОБА_1
розпорядилась на власний розсуд.

Таким чином, суд вважає, що
відповідачем - позивачем ОСОБА_3 у
відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України не
доведено належним чином обставини, на
які він посилається як на підставу
своїх вимог, а тому з вказаних підстав
заявлений зустрічний позов
задоволений бути не може.

Керуючись ст.10, 11, 60, 212, 213, 214, 215,
224-226 ЦПК України і на підставі ст.ст.60,
61, 62, 63 Сімейного кодексу України, ст.ст.
355, 357, 358, 361, 364, 368, 372, 392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на ? частки майна приміщення салону
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 57,65
кв.м., що розташоване по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на ? частки майна приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_2», загальною площею 23,95
кв.м., що розташоване по АДРЕСА_1.

В іншій частині позову -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 507 гривень сплаченої суми
судового збору.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна подружжя - відмовити.

Після вступу рішення в законну
силу - зняти арешт з ? частини
приміщення НОМЕР_2 магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований по
АДРЕСА_1, який був накладений на
підставі ухвали Ямпільського
районного суду Вінницької області 31
липня 2014 року.

Після вступу рішення в законну силу -
зняти арешт з не житлового приміщення
салону «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею
57,65 кв.м., який розташований за адресою
АДРЕСА_1, який був накладений на
підставі ухвали Ямпільського
районного суду Вінницької області 31
липня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Ямпільський районний суд Вінницької
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ
М.М.ДЗЕРИН