Справа №601/1529/14-ц
Провадження № 2/601/649/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2014 року Кременецький
районний суд Тернопільської області в
складі: головуючого судді Білосевич
Г.С.,

при секретарі Бончик А.П.,

за участю позивача та його
представника - адвоката ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
її представника -

адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в суді м. Кременець
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа-
нотаріус Тернопільського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 про
визнання фіктивних правочинів
недійсними,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із позовом про
визнання фіктивними правочинів -
договорів купівлі-продажу металевого
кіоска, розташованого по АДРЕСА_1 від
22.08.2012 року та від 25.01.2013 року.

У судовому засіданні позивач та його
представник пояснили, що 19.09.2011 року
Кременецьким районним судом видано
виконавчий лист № 2-123 на виконання
судового рішення від 16.05.2011 року, яким
зобов'язано власника торгівельного
кіоску по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 за власний
рахунок забрати даний кіоск із
земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_8.
30.09.2011 року виконавчою службою винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження. 12.10.2011 року виконавчою
службою складено акт про невиконання
ОСОБА_2 рішення суду. 24.10.2011 року
державним виконавцем винесена
постанова про накладення на ОСОБА_2
штрафу в розмірі 340 грн. за невиконання
рішення суду. 24.10.2011 року державним
виконавцем винесено постанову про
повторне накладення на ОСОБА_2 штрафу
за невиконання рішення суду,
направлено подання правоохоронним
органам про притягнення боржника до
відповідальності. 05.09.2012 року до ДВС
Кременецького РУЮ надійшла заява від
ОСОБА_6 про припинення виконавчих дій у
зв'язку із тим, що на підставі договору
купівлі - продажу від 22.08.2012 року нею
придбано металевий переносний кіоск по
АДРЕСА_1. 28.05.2013 року рішенням
Кременецького районного суду вирішено
не чинити перешкод ОСОБА_5, ОСОБА_8 у
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 новим власником торгівельного
кіоска - ОСОБА_6 та зобов'язано її за
власний рахунок забрати з вказаної
земельної ділянки торгівельний кіоск.
На виконання рішення суду та на
підставі виконавчого листа, виданого
29.08.2013 року Кременецьким районним судом
відкрито виконавче провадження ВП №
3962930. Однак ОСОБА_6 рішення не
виконувала, у зв'язку із чим виконавцем
накладено на неї штрафи у розмірах 170
грн., 340 грн. та 05.12.2013 року направлено
подання в Кременецький РВ УМВСУ в
Тернопільській області про
притягнення її до кримінальної
відповідальності за невиконання
рішення суду. 25.02.2014 року ОСОБА_3 подано
заяву в ДВС Кременецького РУЮ про те, що
вона є власником торгового кіоску по
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 25.01.2013 року. У
зв'язку із зміною власника торгового
кіоска виконавче провадження
закінчено, рішення суду невиконано. На
думку позивача, всі ці маніпуляції щодо
зміни власника торгівельного кіоску
свідчать про уникнення виконання
відповідачами рішення суду шляхом
вчинення фіктивних правочинів -
договорів купівлі-продажу. Про
фіктивність правочину - договору
купівлі-продажу металевого кіоску від
25.01.2013 року , укладеного між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3, яка є дочкою ОСОБА_6 свідчать
подані ОСОБА_6 заперечення від 17.04.2013
року на позов ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, звернення до
Тернопільської філії КНДІСЕ від 18.02.2013
року, касаційна скарга на постанову
Кременецького райсуду від 11.02.2013 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11.12.2013 року.
Окрім того, ухвалою Кременецького
районного суду від 13.05.2013 року
заборонено відчуження вказаного
металевого кіоску до закінчення
провадження по справі за позовом
ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою. За
вищенаведених обставин та зважаючи на
те, що договори купівлі-продажу від
22.08.2012 року та 25.01.2013 року вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цими правочинами,
позивач просить суд визнати договори
купівлі-продажу від 22.08.2012 року та 25.01.2013
року фіктивними, укладеними без
будь-яких правових наслідків, які
обумовлювалися цими правочинами,
договорами.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представник в судовому засіданні та у
поданому запереченні пояснили, що
правочини - договора купівлі-продажу
від 22.08.2012 року та від 25.01.2013 року не
можуть бути визнаними фіктивними з
наступних підстав: по-перше, згідно ст.
234 ЦК України фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Сам по собі факт
невиконання учасниками правочину його
умов не робить його фіктивним. Окрім
того, у відповідності до п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу обох
сторін правочину. У разі якщо на
виконання правочину було передано
майно, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний.

По-друге, згідно ст. 657 ЦК України
власник має право продажу належного
йому майна. Згідно ч. 2 ст. 19 ЦК України
власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК
України, власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Тому,
будучи власником торгового кіоска
ОСОБА_2 22.08.2013 року розпорядився
належним йому кіоском, продавши його
ОСОБА_6. Згодом 25.01.2013 року ОСОБА_6,
будучи власником кіоску здійснила його
продаж своїй дочці ОСОБА_2. Факт
передачі торгового кіоску
підтверджено актами
приймання-передачі кіоску. Тому
позивачем не надано фактів вчинення
правочинів без наміру створення
правових наслідків, які обумовлені
цими правочинами. Висновки позивача
про те, що оспорювані договори
купівлі-продажу є фіктивними, оскільки
сторони перебувають у родинних
відносинах, є необґрунтованими.

По-третє, твердження позивача про те, що
порушено ухвалу суду від 13.05.2013 року про
заборону відчуження торгового кіоску
до закінчення провадження у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, оскільки відчуження
відбулося 25.01.2013 року.

По-четверте, оспорюваний договір
купівлі-продажу від 22.08.2012 року є
нотаріально-посвідченим. При
посвідчені правочинів нотаріус
встановлює дійсні наміри кожної із
сторін до вчинення правочину, який він
посвідчує, а також відсутність у сторін
заперечень щодо кожної з умов
правочину здійснюється шляхом
встановлення нотаріусом однакового
розуміння сторонами значення, умов
правочину та його правових наслідків
для кожної із сторін.

Також в судовому засіданні ОСОБА_3
зазначила, що вона являється фізичною
особою підприємцем і оскільки даний
кіоск обладнаний для продажу продуктів
харчування, вона купила його для
здійснення підприємницької діяльності
у ОСОБА_6, яка на сьогоднішній день
підприємцем не являється.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Кременецького районного суду
від 16.06.2011 року зобов'язано ОСОБА_2 не
чинити перешкод ОСОБА_5, ОСОБА_8 в
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_2 за власний
рахунок забрати з земельної ділянки
ОСОБА_5, ОСОБА_8 у АДРЕСА_1 торгівельний
кіоск.

19.09.2011 року Кременецьким районним судом
видано виконавчий лист на виконання
рішення суду від 16.06.2011 року.

30.09.2011 року державним виконавцем
Відділу ДВС Кременецького РУЮ в
Тернопільській робласті винесена
постанова ВП № ЄДРПВП 28976938 про
відкриття виконавчого провадження.

12.10.2011 року державним виконавцем
винесено постанови про накладення
штрафу на ОСОБА_2 в розмірі 170 грн. за
невиконання рішення суду.

24.10.2011 року державним виконавцем
винесено постанови про накладення
штрафу на ОСОБА_2 в розмірі 360 грн. за
невиконання рішення суду.

14.09.2012 року державним виконавцем
направлено лист № 32107 прокурору
Кременецького району про розгляд
питання щодо притягнення до
кримінальної відповідальності ОСОБА_2
у відповідності до ст. ст. 382,388 КК
України за невиконання судового
рішення.

25.08.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6
укладено договір-купівлі продажу
металевого кіоску по АДРЕСА_2, який
нотаріально посвідчено і
зареєстровано в реєстрі за № 1818.

25.01.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9
укладено договір-купівлі продажу
металевого кіоску по АДРЕСА_2.

Відповідно до акту приймання-передачі
від 25.01.2013 року ОСОБА_6 передала, а
ОСОБА_3 прийняла у власність металевий
переносний кіоск, розташований по
АДРЕСА_1.

Рішенням Кременецького районного суду
від 28.05.2013 року зобов'язано ОСОБА_6 не
чинити перешкод ОСОБА_5, ОСОБА_8 в
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_6 за власний
рахунок забрати з земельної ділянки
ОСОБА_5, ОСОБА_8 у АДРЕСА_1 торгівельний
кіоск.

Ухвалою Кременецького районного суду
від 13.05.2013 року заборонено ОСОБА_6
вчиняти будь-які дії по відчуженню
торгового кіоску АДРЕСА_1.

29.08.2013 року Кременецьким районним судом
видано виконавчий лист на виконання
рішення суду від 28.05.2013 року.

05.09.2013 року державним виконавцем
Відділу ДВС Кременецького РУЮ в
Тернопільській робласті винесена
постанова ВП № ЄДРПВП 39623930 про
відкриття виконавчого провадження.

25.02.2014 року ОСОБА_3 подано заяву у ДВС
Кременецького РУЮ в Тернопільській
області про те, що вона являється
власником торгового кіоску по АДРЕСА_1
згідно договору купівлі-продажу від
25.01.2013 року.

28.02.2014 року постановою державного
виконавця виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 601/66/13-ц виданого 29.08.2013 року про
зобов'язання ОСОБА_6 не чинити перешкод
ОСОБА_5, ОСОБА_8 у користуванні
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та
зобов'язння її за власний рахунок
забрати з вказаної земельної ділянки
торгівельний кіоск, закрито.ї

Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав. свобод чи
інтересів.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін на інших осіб,
що беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставин,
на які посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, що врегульовано
ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. Саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких аслідків. У
разі якщо на виконання правочину
було передано майно, такий правочин
не може бути кваліфікований як
фіктивний.

Суд не приймає до уваги доводи позивача
щодо визнання фіктивним правочину -
договору купівлі - продажу від 22.08.2012
року, оскільки рішенням Кременецького
районного суду від 28.05.2013 року
встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу від 22.08.2012 року ОСОБА_2
продав, ОСОБА_6 купила належний ОСОБА_2
металевий переносний кіоск, який
тимчасово знаходиться по АДРЕСА_1
Тернопільської області. Відповідно до
ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що відповідно до
нотаріально посвідченого договору
купівлі - продажу від 25.01.2013 року,
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
власником переносного металевого
кіоску, який знаходиться по АДРЕСА_1 є
ОСОБА_9, яка є підприємцем і
використовує зазначений кіоск для
здійснення своєї підприємницької
діяльності. Тобто, зазначений правочин
не може бути кваліфікований як
фіктивний так як на його виконання було
передано майно. Позивачем не
представлено доказів, а судом не
встановлено фактів фіктивності
правочинів: договорів купівлі - продажу
від 22.08.2012 року, від 25.01.2013 року, а тому
суд приходить до висновку, що
пред'явлені позивачем вимоги не
підлягають до задоволення.

Згідно 88 ЦПК України не підлягають
поверненню і судові витрати, оскільки в
задоволенні позову відмовлено.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
ст.ст. 215, 234 ЦК України, ст.ст. 15, 30, 212, 214,
215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у позові ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа-
нотаріус Тернопільського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 про
визнання фіктивних правочинів
недійсними.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення в Тернопільський
апеляційний суд через Кременецький
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: