Справа № 153/83/14 Провадження №
22-ц/772/2784/2014Головуючий в суді першої
інстанції Любинецька-Онілова А.
Г.Категорія 47 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючої:
Копаничук С.Г.

Суддів: Сала Т.Б.,
Іващука В.А.

при секретарі:
Богацькій А.М.

за участю відповідача ОСОБА_2,
представника Ямпільської міської ради
- Житара Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Ямпільської міської ради Вінницької
області про визнання незаконним та
скасування рішення міської ради в
частині передачі земельної ділянки в
приватну власність, визнання недійсним
та скасування державного акта на право
приватної власності на земельну
ділянку, усунення перешкод в
користуванні та розпорядженні
земельною ділянкою, за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Ямпільського
районного суду від 27 серпня 2014 року, -

В с т а н о в и л а :

В січні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2, Ямпільської
міської ради про визнання незаконним
та скасування рішення міської ради в
частині передачі земельної ділянки в
приватну власність, визнання недійсним
та скасування державного акта на право
приватної власності на земельну
ділянку, усунення перешкод в
користуванні та розпорядженні
земельною ділянкою. Вказала, що 03.03.1998
року рішенням виконавчого комітету
Ямпільської міської ради їй було
передано в приватну власність земельну
ділянку, площею 1010 кв.м. для будівництва
і обслуговування житлового будинку та
господарських будівель по АДРЕСА_1. В 1998
році вона поїхала на постійне місце
проживання в с.Мальовниче,
Шаргородського району і дозволила
ОСОБА_2 , на час її відсутності,
встановити гараж на частині її
земельної ділянки. В січні 2013 році
приїхавши в м.Ямпіль до свого будинку,
вона звернулась до ОСОБА_2 з проханням
забрати встановлений гараж, однак,
останній відмовився. Звернувшись до
Ямпільської міської ради, їй стало
відомо, що у відповідача ОСОБА_2 є
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку під
гаражем, площею 0,0018 га, виданий 10.09.1998
року Ямпільською міською радою на
підставі рішення 2 сесії 23 скликання
Ямпільської міської ради від 02.07.1998
року. Вважає, що Ямпільська міська рада
приймаючи вказане рішення про передачу
у приватну власність часини її
земельної ділянки порушила вимоги
закону та її право власності.

Рішенням Ямпільського районного суду
від 27.08.2014 року в задоволенні позову
відмовлено у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
зазначене рішення скасувати, через
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ,а по справі
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити повністю.
Зазначила, що суд не врахував, що із
повним змістом рішення Ямпільської
міської ради від 02.07.1998 року та
Державного акта на право приватної
власності на землю, вона дізналась в
червні 2013 року із офіційного
письмового повідомлення Ямпільської
міської ради, а тому строк позовної
давності не пропустив. Також суд
помилково взяв до уваги заяву від її
імені, в якій вона нібито відмовляється
від належної їй частки земельної
ділянки на користь ОСОБА_2, оскільки
вона таку заяву не писала, в даній заяві
відсутня дата її написання, що
унеможливлює встановити час її
виникнення та на ній відсутні усі
необхідні реквізити.

Заслухавши доповідача, осіб ,що
беруть участь в справі, перевіривши
матеріали справи, рішення суду та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарги підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не
відповідає.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції встановив,
рішенням Ямпільської міської ради №96
від 03.03.1998 року ОСОБА_4 передано
безоплатно у власність земельну
ділянку по АДРЕСА_1, площею 1010 кв.м., для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, про що видано державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку. Згідно архівної
копії №01-14-26 від 06.02.2014 року ОСОБА_4
звернулася до голови Ямпільської
міської ради з заявою про вилучення в
неї земельної ділянки 18 кв.м. і надати
її ОСОБА_2 для будівництва гаража.
Рішенням Ямпільської міської ради від
02.07.1998 року ОСОБА_2 передано безкоштовно
в приватну власність земельну ділянку
по АДРЕСА_2, площею 18 кв.м., для
обслуговування гаража, про що видано
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку. Із
повідомлення Держсільгоспінспекції у
Вінницькій області №10-02/4879/13 від 16.12.2013
року встановлено, що спірна земельна
ділянка, площею 10,8 кв.м., на якій
розміщена тимчасова споруда (гараж)
одночасно належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4
згідно зазначених державних актів на
право приватної власності.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову з підстав пропуску
строку позовної давності, суд першої
інстанції виходив з того, що оспорюване
рішення Ямпільської міської ради від
02.07.1998 року суперечить п.1 ч.1, ч.3 ст.28, ч.1
ст.29 , ч.1 ст.31 ЗК України (чинного на
момент виникнення правовідносин) та
порушує право власності ОСОБА_4 Проте,
остання дізналась або могла дізнатись
про порушення свого права ще в 1998 році,
оскільки особисто передала земельну
ділянку відповідачу і не заперечувала
проти оформлення усіх належних
документів.

Проте, повністю з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки суд
допустив неповне з'ясування судом
обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Ч.1 ст.21 ЦК України передбачено, що суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Згідно п.1 ч.1 ст.28 ЗК України (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) право колективної та
приватної власності на земельну
ділянку чи її частину припиняється у
разі добровільної відмови від
земельної ділянки. Припинення права
власності на земельну ділянку у
випадках, передбачених пунктами 1 - 3
частини першої цієї статті,
провадиться за рішенням відповідної
Ради народних депутатів.

Відповідно ч.1 ст.29 ЗК України (в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин) припинення
права власності на землю або права
користування земельною ділянкою у разі
добровільної відмови власника землі
або землекористувача провадиться за
його заявою на підставі рішення
відповідної Ради народних депутатів.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.31 ЗК України (в редакції
чинній на час виникнення
правовідносин) вилучення (викуп)
земельних ділянок з метою передачі їх у
власність або надання у користування
громадянам, підприємствам, установам і
організаціям провадиться за згодою
власників землі і землекористувачів на
підставі рішення Верховної Ради
України, місцевих Рад народних
депутатів. Вилучення земель (крім ріллі
і земельних ділянок, зайнятих
багаторічними насадженнями) у межах
міста для усіх потреб провадиться за
рішенням міської Ради народних
депутатів, за винятком випадків,
передбачених статтею 33 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка ОСОБА_4 звернулась до Ради
народних депутатів з письмовою заявою
про вилучення у неї частини земельної
ділянки, розміром 18 кв.м. і надання її
ОСОБА_2

Проте, в порушення ст.ст.29, 31 ЗК України,
міська Ради народних депутатів право
власності ОСОБА_4 на вказану частину
земельну ділянку не припинила та
передала її у приватну власність
ОСОБА_2 без вилучення її у позивачки,
чим порушила встановлений законом
порядок і створила ситуацію правової
невизначеності, в результаті якої
частина земельної ділянки перебуває у
власності обох сторін по справі.

В зв'язку з цим, рішення Ямпільської
міської ради від 02.07.1998 року в частині
безкоштовної передачі ОСОБА_2
земельної ділянки для обслуговування
авто гаража, площею 18 м.кв., по АДРЕСА_2
підлягає визнанню незаконним та
скасуванню. Відповідно, підлягає
визнанню недійсним та скасуванню і
Державний акт на право власності на
землю серії 1-ВН №014169 від 10.09.1998 року,
підставою для видачі якого являлось
зазначене рішення міської ради.

Отже, в цій частині висновок суду є
правильним та обґрунтованим.

Разом з тим, висновок суду про відмову в
позові через сплив строку позовної
давності не відповідає обставинам
справи та вимогам закону, з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.1 ст.58, ст. 59 ЦПК України
належними є докази, які місять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З неспростованих пояснень ОСОБА_4 та
матеріалів справи вбачається, що вона
дізналась про те, що частина її
земельної ділянки була передана у
власність ОСОБА_2 з видачею Державного
акта на право приватної власності у
червні 2013 року (а.с.17). Доказів, що
спростовували б зазначене суду не
надані.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що висновок суду про сплив
строку позовної давності є помилковим,
відтак рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового - про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду
від 27 серпня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Ямпільської міської ради 2
сесії 23 скликання від 02 липня 1998 року в
частині передачі безкоштовно в
приватну власність земельної ділянки
для обслуговування автогаража ОСОБА_2
по АДРЕСА_2

Визнати недійсним та скасувати
Державний акт на право власності на
землю серія 1-ВН №014169 від 10 вересня 1998
року, за яким ОСОБА_2 передана у
приватну власність земельна ділянка,
площею 0,0018 гектарів для обслуговування
автогаража по АДРЕСА_2.

Усунути перешкоди в користуванні та
розпорядженні ОСОБА_4 земельною
ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_2
розібрати (демонтувати) самовільно
встановлений на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 гараж із листків плоского
шиферу розміром 3 х 6 метрів.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: