Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 25 липня 2014 року позов
задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, зареєстрований 03 січня 1981 року
у відділі державної реєстрації актів
цивільного стану Голосіївського
районного управління юстиції у м.
Києві. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
03 вересня 2014 року зазначене судове
рішення змінено шляхом виключення з
його мотивувальної частини висновків
суду щодо того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
ведуть спільного господарства, мають
окремий бюджет саме з 2009 року. У решті
рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2
просить ухвалені в справі рішення
змінити, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Судом установлено, що 03 січня 1981 року
сторонами у відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб,
про що складено відповідний запис № 2.
Неповнолітніх дітей сторони не мають.

30 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу, посилаючись на те, що з вересня
2004 року між ними припинені шлюбні
відносини, починаючи з 2009 року вони не
ведуть спільного господарства та мають
окремий бюджет. Зазначав, що вони з
відповідачем не зійшлись характерами
та мають різні погляди на життя, у
зв'язку з чим між ними виникли
непорозуміння. Подальше збереження
шлюбу неможливе і суперечить його
інтересам.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 24, ст. ст. 111-112
СК України суд першої інстанції дійшов
висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками, разом із тим вважав, що
судом було встановлено, що сторони не
підтримують шлюбних стосунків,
починаючи з вересня 2009 року, не ведуть
спільного господарства, мають окремий
бюджет.

Як вбачається зі змісту рішення,
вказані обставини були встановлені
судом з пояснень самого позивача.

У запереченнях на позовну заяву
відповідач зазначала, що вона
перебуває у шлюбі з позивачем більше 33
років, протягом спільного життя в їх
сім'ї не було серйозних непорозумінь,
наразі вони продовжують проживати
разом та вести спільне господарство.
Також зазначала, що за рахунок спільних
коштів вони з позивачем сплачують за
квартиру, провели вибірковий ремонт
квартири, позивач став вимагати
розлучення лише повернення із-за
кордону, де перебував на запрошення
доньки.

Апеляційний суд дійшов висновку про
необхідність зміни рішення суду першої
інстанції шляхом виключення з його
мотивувальної частини висновків щодо
часу, з якого сторони не ведуть
спільного господарства, не підтримують
шлюбних стосунків та мають окремий
бюджет, оскільки ці обставини
достовірно не були встановлені під час
вирішення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
03 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель