Справа №591/4280/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сибільов О. В.Номер
провадження 22-ц/788/1808/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 43
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Ільченко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 29 серпня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5,
який діє і від імені та в інтересах
ОСОБА_6 до ОСОБА_7

про усунення перешкод у користуванні
житлом, -

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 29 серпня 2014 року позов ОСОБА_5
задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_7 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_6 квартирою АДРЕСА_1
в м. Суми шляхом звільнення від його
особистих речей кімнати площею 17,2 кв.м.
у цій квартирі та шляхом надання її
представнику ОСОБА_5 вільного доступу
до квартири і кімнати площею 17,2 кв.м. з
метою здійснення поточного ремонту
кімнати і нагляду за нею.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5
судовий збір в сумі 121,8 грн.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_7 - ОСОБА_4 посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
просить по суті скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

ОСОБА_4 доводить, що суд першої
інстанції не врахував, що ОСОБА_6 з
сином проживають з 2010 року в Німеччині.
У позивача ОСОБА_5 не виникало право
користування спірною квартирою, а тому
ОСОБА_7 не порушує прав позивача.
Відповідач ОСОБА_7 не заперечує права
ОСОБА_6 та їх сина на спірну квартиру.
Вказує, що суд першої інстанції
безпідставно, без визначення
конкретного періоду, надав вільний
доступ ОСОБА_5 до спірної квартири.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_7 - ОСОБА_4 підтримала доводи
апеляційної скарги, а ОСОБА_5
заперечував проти них, вважав рішення
суду першої інстанції законним і
обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 перебували з 19 лютого
1993 року по 20 березня 2007 року в
зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають
сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
з матір'ю. ОСОБА_6 і син ОСОБА_8 тимчасово
проживають в Німеччині.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 і їх сину ОСОБА_8 на праві
спільної сумісної власності належить
двокімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 52,85 кв.м. Співвласники
зареєстровані у вказаній квартирі.

04 вересня 2010 року ОСОБА_6 видала
нотаріально посвідчену довіреність
своєму батькові ОСОБА_5, в тому числі
уповноважила одержувати належні їй
документи та майно від будь-яких осіб,
установ, підприємств, організацій,
укласти від її імені договір про
розподіл майна.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 18 квітня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_6, яка діяла в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_8,
встановлено порядок користування
спірною квартирою, виділено в
користування ОСОБА_6 та сину кімнату
площею 17,2 кв.м з лоджією площею 4,1 кв.м, а
ОСОБА_7 - кімнату площею 12,1 кв.м та
лоджію площею 3,8 кв.м. Коридор, кухню,
ванну кімнату та вбиральню залишено в
спільному користуванні.

01 і 13 травня 2014 року ОСОБА_5 звертався з
заявами до Сумського МВ УМВС України в
Сумській області, посилаючись на те, що
відповідач чинить йому, як
представнику ОСОБА_6 перешкоди в
доступі до квартири з метою
встановлення замка в двері кімнати,
виділеної в користування ОСОБА_6 та їх
синові, викинув з квартири всі їх речі,
зайняв всю квартиру, умов і місця
проживання дочці і синові в квартирі
немає. 30 квітня і 12 травня 2014 року
ОСОБА_7 вигнав його і його дружину
ОСОБА_10 з квартири, заявив, що не буде
виконувати рішення суду про
встановлення порядку користування
квартирою.

З матеріалів перевірки працівниками
міліції звернень ОСОБА_5 вбачається, що
ОСОБА_7 винесене попередження про
неприпустимість протиправної
поведінки, а позивачеві надана
відповідь про можливість вирішення
спору про користування квартирою в
судовому порядку.

27 травня 2014 року ОСОБА_6 видала ОСОБА_11
довіреність, посвідчену нотаріусом м.
Дортмунд Німеччини, якою уповноважила
управляти належною їй квартирою
АДРЕСА_1, укладати договори її оренди
(найму), договори про поділ нерухомого
майна (квартири), що є спільною сумісною
власністю, та в разі необхідності
продати всю належну їй частку вказаної
квартири, для чого надала йому право
здійснювати нагляд за вказаною часткою
квартири, мати до неї вільний доступ,
здійснювати поточний ремонт належної
їй частки квартири, вносити необхідні
платежі, які стосуються реалізації її
права власності на зазначену частку
квартири, реєстрації місця проживання
будь-яких осіб у квартирі та зняття з
реєстрації проживання її та сина.

Відповідач не спростував тієї
обставини, що він, не зважаючи на
рішення суду про встановлення порядку
користування квартирою, користується
всією квартирою, тримає у виділеній у
користування ОСОБА_6 та їх синові свої
речі, не надає її представнику ОСОБА_11
ключі від квартири, з метою догляду за
кімнатою та квартирою та проведення в
ній ремонту з метою проживання в ній
ОСОБА_6 та сина.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, тоді як ОСОБА_7 на порушення
положень ст. 60 ЦПК України, не надав
належних доказів на підтвердження
своїх заперечень.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається та
не оспорюється сторонами, що ОСОБА_6 та
її син ОСОБА_8 разом з відповідачем
ОСОБА_7 є співвласниками квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 16). Між ними, як
співвласниками рішенням Зарічного
районного суду м. Суми від 18 квітня 2014
року, яке набрало законної сили,
встановлений порядок користування
вищеназваною квартирою (а.с. 24-25).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Власність зобов'язує.

Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення
власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена
чи припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Статтею ст. 322 ЦК України передбачено,
що власник зобов'язаний утримувати
майно, що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно до ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

З довіреності від 27 травня 2014 року
посвідченої нотаріусом м. Дортмунд
Німеччини вбачається, що ОСОБА_6
уповноважила ОСОБА_11 управляти
належною їй частиною квартири АДРЕСА_1,
укладати договори її оренди (найму),
договори про поділ нерухомого майна
(квартири), що є спільною сумісною
власністю, та в разі необхідності
продати всю належну їй частку вказаної
квартири, для чого надала йому право
здійснювати нагляд за вказаною часткою
квартири, мати до неї вільний доступ,
здійснювати поточний ремонт належної
їй частки квартири, вносити необхідні
платежі, які стосуються реалізації її
права власності на зазначену частку
квартири, реєстрації місця проживання
будь-яких осіб у квартирі та зняття з
реєстрації проживання її та сина (а.с.
7-9).

Вищевказана довіреність видана з
правом передоручення строком на десять
років та дійсна до 28 травня 2024 року.

Враховуючи такі обставини справи та
положення закону, колегія суддів
вважає, що ОСОБА_6 реалізувала своє
право власності шляхом надання
довіреності ОСОБА_11 на управління
належною їй частиною квартири АДРЕСА_1,
діяла в межах закону та цими діями не
порушила прав відповідача ОСОБА_7, як
співвласника.

Також колегія суддів враховує, що
відповідно ст. 396 ЦК України особа, яка
має речове право на чуже майно, має
право на захист цього права, у тому
числі і від власника майна, відповідно
до положень глави 29 цього Кодексу.

З приводу доводів апеляційної скарги
щодо того, що суд першої інстанції без
визначення конкретного періоду надав
вільний доступ ОСОБА_5 до спірної
квартири та, що суд не визначив, які
саме особисті речі відповідача
необхідно звільнити з кімнати площею
17,2 кв.м. у спірній квартирі, то колегія
суддів вважає, що сторони не позбавлені
права звернутися до суду з заявою про
роз'яснення рішення суду в порядку
передбаченому ст. 221 ЦПК України. Крім
того, у цій справі не вирішувався спір з
приводу поділу спільного майна
подружжя.

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
також вважає, що відсутні порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 29 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -