АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2569/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 5 Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. УХВАЛА
29 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСкіця М. І.суддівОхріменко
Н. І. , Качана О. В. при
секретаріВосколович Ж.В. з участю
адвоката ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на
рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 27 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
треті особи: Публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,
Центральний відділ Державної
виконавчої служби Черкаського
міського управління юстиції про
визнання прав власності та визнання
недійсною угоди, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 04 жовтня 2001 року
сторонами було укладено шлюб.

18 червня 2008 року сторонами в кредит
було придбано автомобіль KIA SORENTО, 2008
року випуску.

Кредит за вказаний автомобіль
сплачували спільно та використовували
його також в інтересах сім'ї.

26.08.2008 року ОСОБА_8, без відома позивачки
, уклав договір поруки з ВАТ «Банк
Фінанси та Кредит», згідно якого
поручився виконати зобов'язання
ОСОБА_10 перед банком на суму 614 000 грн.

Відповідно до вказаного договору
поруки ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
Банк отримав право на звернення
стягнення на все майно відповідача та
інші кошти, що належать йому на праві
приватної власності.

Даним правом Банк скористався і
звернув стягнення на майно
відповідача, в результаті чого
автомобіль KIA SORENTО накладено арешт і
вона не може реалізувати своє право,
оскільки автомобіль є спільною
сумісною власністю.

Посилаючись на приписи ч. 2 ст. 71 СК
України просила визнати за нею право
власності на автомобіль KIA SORENTО, 2008 року
випуску, оскільки автомобіль є
неподільною річчю, зняти арешт з
вказаного автомобіля та визнати
недійсним договір поруки № 2351/1- ЧД від
26.08.2008 року укладений між ОСОБА_8 та ВАТ
«Банк «Фінанси та Кредит».

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_6 змінила позовні вимоги
, просила суд залишити позов в частині
визнання недійсним договору поруки
№2351/1-ЧД від 26.08.2008 року укладеного між
відповідачем ОСОБА_8 та ВАТ «Фінанси та
Кредит» без розгляду.

Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 27 серпня 2014 року
позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на ?
частину автомобіля марки KIA SORENTО 2.5 D VGT
5АТ, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) №
НОМЕР_2 НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1,
зареєстрований Черкаським ВРЕВ при
УДАІ УМВС України в Черкаської області.

Позов ОСОБА_11 в частині визнання угоди
недійсною залишено без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_7 - ОСОБА_6 посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, поросить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що зазначеним
вимогам закону судове рішення
відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідно до ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям під час шлюбу є їхньою
спільною сумісною власністю.

Судом встановлено, що сторони в період
шлюбу разом за спільні кошти 18.06.2008
року, згідно договору купівлі-продажу
транспортного засобу № 1582, придбали
автомобіль марки KIA SORENTО 2.5 D VGT 5АТ, 2008
року випуску і відповідно до положень
ст.ст. 60, 63 СК України він належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України
у разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України
неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення. Виходячи з положень
зазначеної статті, автомобіль є
неподільною річчю.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК
України).

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК
України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що, вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема,
неподільні речі, суди мають
застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК
України щодо обов'язкової згоди одного
з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Оскільки автомобіль перебуває у
спільній сумісній власності подружжя ,
тому не може бути визнано право
власності за ОСОБА_7, оскільки
відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Тому, колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про визнання
права власності на ? частину автомобіля
KIA SORENTО 2.5 D VGT 5АТ, 2008 року випуску, шасі
(кузов, рама) № НОМЕР_2 НОМЕР_3, д.н.з.
НОМЕР_1, зареєстрований Черкаським ВРЕВ
при УДАІ УМВС України в Черкаської
області.

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі про неможливість поділу
автомобіля в натурі, оскільки він є
неподільною річчю і відповідно за
позивачкою повинно бути визнано право
власності на весь автомобіль є
безпідставним.

Ураховуючи, що вимога про зняття арешту
з автомобіля є прохідною від вимоги про
визнання права власності, вона також не
підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Отже, повно та всебічно з'ясувавши
обставини справи, дослідивши надані
сторонами докази, вислухавши пояснення
сторін у справі, суд першої інстанції
дійшов по суті правильного висновку
про відсутність правових підстав щодо
визнання за позивачкою права власності
на неподільну річ і відповідно щодо
зняття арешту..

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 314, 315, 218 ЦПК України,
колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_7 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 27 серпня 2014року
по даній справі - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :