У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарях: Чучка Н.В., Савариній
Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" на рішення
Виноградівського районного суду від 25
червня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням у позові ПАТ КБ
"Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті
особи Виноградівська державна
нотаріальна контора, КП
Виноградівське районне бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
про визнання недійсним договору
дарування - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення скасувати, ухваливши нове, яким
задовольнити його вимоги. Вказує на
те, що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Колегія суддів вважає, що скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.3,4 ЦПК
України,ст.ст.15,16 ЦК України суд захищає
порушене, невизнане або оспорюване
право особи.

За змістом цих норм та ст.30 ЦПК особою ,
яка порушила, не визнає або оспорює
право позивача є відповідач.

ПАТ КБ "Приватбанк" вимоги про визнання
договору дарування житлового будинку
АДРЕСА_1 недійсним пред'явило до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тобто дарувальника
та обдарованого, вважаючи, що саме вони
порушили право банку на цей об'єкт
нерухомості.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у 2006
році одержав у позивача кредит і у
забезпечення виконання кредитного
договору передав банку в іпотеку
належний йому будинок,який є предметом
судового спору.

14 листопада 2008 року сам позивач (в особі
його Виноградівського відділення
філії ЗРУ КБ "Приватбанк") звернувся до
приватного нотаріуса Виноградівського
районного нотаріального округу ОСОБА_3
з заявою про вилучення обтяження
об'єкта нерухомого майна, тобто
зазначеного вище будинку.

Апеляційним судом досліджено оригінал
цієї заяви, яка зберігається в архіві
даного нотаріуса. Заява підписана
керівником відділення та скріплена
печаткою вказаного регіонального
відділення банку.

На підставі даного звернення позивача
та його повідомлення з посиланням на
довідку про повне погашення ОСОБА_2
кредиту з Державного реєстру іпотек
відбулося виключення запису про
обтяження житлового будинку.

В подальшому , а саме: 19 серпня 2010 року
нотаріус Виноградівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4
посвідчила договір дарування, згідно з
яким ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1
прийняв в дар житловий будинок по
АДРЕСА_1

Перед посвідченням цього правочину
нотаріус одержала витяг з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, за даними якого
предмет договору був виключений з
обтяжень.

Отже, ані нотаріуси, ані сторони
договору дарування жодних порушень
закону або чинної Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій не
допустили.

Уся процедура, яка передувала
укладенню договору, в рамках чинного
законодавства була здійснена самим
позивачем.

Враховуючи наведене, посилання
позивача на те, що при укладенні та
посвідченні оспорюваного правочину
були порушені його права , передбачені
ст.12 ЗУ " Про іпотеку" та п.15 договору
іпотеки від 17 травня 2006 року, є
безпідставним.

Виконавши вимоги ч.4ст.338 ЦПК України
щодо обов'язковості висновків суду
касаційної інстанції, які містяться в
ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 березня 2014
року по даній справі , колегія
констатує наступне.

Керівник Виноградівського відділення
філії ЗРУ КБ "Приватбанк"
(правонаступником якого є ПАТ КБ
"Приватбанк") згідно посадових
повноважень вправі був видавати
довідки про погашення позичальником
кредиту, який був оформлений та
виданий саме у цьому регіональному
відділенні банку.

Він також вправі був звертатись до
нотаріуса з заявою про вилучення
обтяження об'єкта нерухомого майна та
до державного реєстратора з
повідомленням про виключення запису з
Державного реєстру іпотек, скріпивши
ці документи круглою печаткою
банківської установи.

Усі ці документи лягли в основу
укладеного правочину, правильність
якого оспорюється самим позивачем.

Відповідно до положень ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст.203 цього
Кодексу.

Матеріалами справи доведено, що при
укладенні договору дарування
житлового будинку його сторони:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жодних вимог як ЦК
України , так і ЗУ "Про іпотеку" не
порушили.

Враховуючи наведене, підстав для
задоволення апеляційної скарги
колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Виноградівського районного
суду від 25 червня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили після її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області
В. В. Дроботя