Провадження № 2/161/578/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
Луцький міськрайонний суд Волинської
області

у складі: головуючої - судді
Кирилюк В.Ф.

при секретарі
Поліщук Д.Р.

з участю : представника позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглядаючи у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, Маяківської сільської ради про
визнання недійсним Державного акта на
право власності на земельну ділянку,-

В С ТА
Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про визнання недійсним
Державного акта на право власності на
земельну ділянку.

Свій позов обгрунтовує тим, що є
власником житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами в
АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею
0,1666 га, яка передана йому у власність
рішенням Маяківської сільської ради
від 13.01.2012 року №7/6.5.1. Відповідач ОСОБА_2
є власником житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами в
АДРЕСА_2 Земельна ділянка площею 0,1000 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд за вказаною адресою
належить останній згідно Державного
акта на право власності на земельну
ділянку від 15.08.2012 року серії ЯМ №484943,
виданого на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
17.02.2004 року.

Покликаючись на те, що він, як
суміжний землекористувач, не згідний з
межею земельної ділянки ОСОБА_2, крім
того, порушений порядок видачі
оспорюваного Державного акта на право
власності на земельну ділянку, просить
визнати недійсним та скасувати
Державний акт на право власності на
земельну ділянку від 15.08.2012 року серії
ЯМ №484943, виданий ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 17.02.2004 року за №1-398.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 заявлені позивачем
вимоги підтримала з підстав,
зазначених в позовній заяві і просить
задовольнити їх.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 проти позову заперечили. В
задоволенні позову просять відмовити.

Представник відповідача Маяківської
сільської ради ОСОБА_4 проти позову
заперечила. Покликаючись на те, що
оспорюваний позивачем Державний акт
на право власності на земельну ділянку,
виданий ОСОБА_2 з дотриманням чинного
законодавства, просить в позові
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
представників сторін, спеціаліста,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до висновку, що в позові слід відмовити.

З пояснень в судовому засіданні
учасників судового розгляду,
матеріалів справи судом встановлено,
що позивач ОСОБА_5 є власником
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 з 1996
року(а.с.4,5,7-9).

Згідно даних погосподарських та
земельно-кадастрової книг Маяківської
сільської ради з 1996 року і по даний час
у користуванні ОСОБА_5 перебуває
земельна ділянка, зокрема для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд площею
0,15 га(а.с.114,116-118).

Рішенням Маяківської сільської
ради від 25.12.2009 року №17/4.7 ОСОБА_5 була
передана в приватну власність земельна
ділянка площею 0,15 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
вказаною адресою на підставі його
заяви від 22.12.2009 року (а.с.119,120).

Рішенням Маяківської сільської
ради від 13.01.2012 року №7/6.5.1 ОСОБА_5 була
передана в приватну власність земельна
ділянка площею 0,1666 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
вказаною адресою, враховуючи акт
встановлення на місцевості та
погодження зовнішньої межі його
земельної ділянки, схему встановлення
меж земельної ділянки в натурі та
рішення постійної комісії сільської
ради з питань земельних відносин та
охорони навколишнього середовища про
затвердження зазначених акту та схеми.
Згідно вказаного рішення, рішення
Маяківської сільської ради від 25.12.2009
року в частині передачі ОСОБА_5 у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,15 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
втратило чинність(а.с.10, 45-49,58,87).

Відповідач ОСОБА_2 є власником
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 22.12.2003 року
№1-1713(а.с.11-13).

Земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
вказаною адресою площею 0,25 га ОСОБА_2
отримала у власність на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 17.04.2004 року №1-398 після
смерті матері ОСОБА_8 та 20.12.2005 року
отримала Державний акт на право
власності на земельну ділянку саме
такою площею(а.с.18,64).

Частину вказаної земельної ділянки
площею 0,15 га ОСОБА_2 відчужила ОСОБА_9 на
підставі договору дарування від 29.02.2009
року №486, про що в Державному акті на
право власності на земельну ділянку
від 10.12.2005 року зроблено відповідну
відмітку(а.с.18).

В зв'язку з відчуженням частини
земельної ділянки, 25.08.2012 року ОСОБА_2
отримала інший Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№484943 площею 0,1000 га, як підстава видачі
вказаного Державного акта зазначене
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 17.04.2004 року №1-398(а.с.14).

Вказані обставини сторонами не
оспорюються.

Не погоджуючись із Державним актом
на право власності на земельну ділянку,
виданим ОСОБА_2 25.08.2012 року, позивач
звернувся з даним позовом до суду.
Порушенням його прав та підставою
визнання недійсним оспорюваного
Державного акта на право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га вважає
зміну меж земельної ділянки зі сторони
його землекористування та видачу
такого Державного акта на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 17.02.2004 року №1-398 без
скасування Державного акта на право
власності на земельну ділянку площею
0,25 га, виданого ОСОБА_2 20.12.2005 року на
підставі того ж свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 17.02.2004 року
№1-398.

В підтвердження своїх вимог вказує,
що погоджував межу земельної ділянки
матері відповідача ОСОБА_8 при
отриманні нею Державного акта на право
власності на земельну ділянку у 1997
році(а.с.19). Державний акт на право
власності на земельну ділянку,
отриманий ОСОБА_2, як спадкоємцем 20.12.2005
року не оспорював, оскільки план
зовнішніх меж земельної ділянки у
вказаному акті відповідав такому плану
в Державному акті на право власності
на земельну ділянку ОСОБА_8 від 23.10.1997
року(а.с.18,64).

При отриманні відповідачем ОСОБА_2
Державного акта на право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га у 2012
році межа земельної ділянки змінена, що
позбавляє його права отримати у
власність земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд у межах виділеної
йому у власність земельної ділянки.

Про те, що при отриманні ОСОБА_2
оспорюваного Державного акта у 2012 році
змінена межа її земельної ділянки зі
сторони позивача ОСОБА_5 учасники
судового розгляду в судовому засіданні
не заперечили.

Однак, суд приходить до висновку,
що позов до задоволення не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, розпорядження
землями територіальних громад.

Рішенням Маяківської сільської
ради ОСОБА_5 передана у власність
земельна ділянка для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
площею більшою, ніж є в його
користуванні.

Зазначаючи в позові про порушення
меж його земельної ділянки, позивач не
надав суду жодного доказу в
підтвердження того, що земельна
ділянка в АДРЕСА_1 була виділена йому в
натурі. Вказана земельна ділянка, хоч і
передана йому у власність рішенням
сільської ради, проте право на неї не
посвідчене відповідним державним
актом.

З матеріалів справи встановлено,
що межові знаки(точки повороту)
спільної межі між земельними ділянками
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в натурі не
встановлені.

Про те, що в зв'язку із зміною меж
земельної ділянки ОСОБА_2 збільшилася
площа такої земельної ділянки і,
відповідно зменшилася площа його
земельної ділянки або, що в зв'язку з
цим він позбавлений можливості
отримати у власність земельну ділянку
площею 0,1666 га, передану йому рішенням
сільської ради, позивач не стверджує.
Представник позивача в судовому
засіданні пояснила, що в даному випадку
існує спір за межу, площа земельних
ділянок позивачем не оспорюється.

З пояснень відповідача, її
представника, представника
Маяківської сільської ради в судовому
засіданні судом встановлено, що при
виготовленні у 1997 році технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_8 допущена технічна помилка у
плані зовнішніх меж земельної ділянки,
що полягає у невідповідності
конфігурації земельної ділянки у
Державному акті на право власності тим,
які були визначені у результаті
встановлення меж. Така технічна
помилка була повторена при отриманні
нею Державного акта на право власності
на земельну ділянку і в 2005 році і
виявлена лише при отриманні ОСОБА_2 в 2012
році оспорюваного Державного акта на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1000 га.

Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що межа
земельної ділянки, яка зазначена в
Державних актах на право власності 1997
року та 2005 року проходить по належних
їй господарсько-побутових будівлях 1960
року забудови, що не спростувала в
судовому засіданні представник
позивача.

Разом з тим, пояснення відповідача
та представника Маяківської сільської
ради підтвердив в судовому засіданні
як спеціаліст ОСОБА_10, представник ТзОВ

«Горизонт», працівниками якого була
допущена та в 2012 році виправлена
зазначена технічна помилка. Останній в
судовому засіданні підтвердив також,
що площа земельної ділянки ОСОБА_2 в
результаті зміни меж не змінилася,
оскільки технічна помилка була
допущена в плані зовнішніх меж
земельної ділянки, які не відповідали
визначеним на місцевості.

Відповідно до ст.158 ЗК України органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян, та додержання громадянами
правил добросусідства, а також спори
щодо розмежування меж районів у містах.
У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, спір вирішується
судом.

Постійна комісія з питань земельних
відносин та охорони природного
навколишнього середовища Маяківської
сільської ради, вирішуючи земельний
спір між позивачем та відповідачем, в
2011-2012 роках встановила на місцевості
та погодила зовнішні межі їх
земельних ділянок згідно схеми
встановлення меж земельних ділянок в
натурі, відповідно до якої межа
земельної ділянки ОСОБА_2 змінена,
частина земельної ділянки між їх
будівлями старої забудови площею 0,0008
га залишена в загальному
користуванні(а.с.49,87). ОСОБА_5, якому були
надані вказані матеріали комісії, такі
дії комісії належним чином не
оскаржував.

Зазначені вище обставини
підтверджуються матеріалами
наглядового провадження прокуратури
Луцького району, відповідно до яких
порушення прав позивача ОСОБА_5 в даній
ситуації не встановлено. Навпаки,
встановлено порушення прав ОСОБА_2 щодо
отримання в приватну власність
земельної ділянки для ОСГ площею
меншою, ніж перебувала в її
користуванні згідно записів
погосподарської книги на 2011-2015 роки.

При перевірці Державною
інспекцією сільського господарства у
Волинській області за заявою ОСОБА_2
встановлено, що межові знаки земельної
ділянки ОСОБА_5 відсутні, будь-яких
порушень вимог законодавства з боку
ОСОБА_2 не виявлено(а.с.138).

Посилання позивача на порушення
порядку видачі ОСОБА_2 в 2012 році
Державного акта на право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га ніяким
чином не порушує права позивача на
отримання ним у власність земельної
ділянки, якою він користується, тому
підставою для визнання недійсним та
скасування Державного акта на право
власності на земельну ділянку від
15.08.2012 року серії ЯМ №484943, в справі за
його позовом, бути не може.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

На основі встановлених обставин
суд приходить до висновку про
відсутність порушення відповідачем
меж його земельної ділянки, тому немає
підстав для захисту його права,
відповідно відсутні підстави для
задоволення позову до ОСОБА_2,
Маяківської сільської ради про
визнання недійсним Державного акта на
право власності на земельну ділянку.

На підставі ст.ст.12,91,78,152,158 ЗК
України, керуючись ст.ст. 10, 57-60, 209, 212, 215,
218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
Маяківської сільської ради про
визнання недійсним Державного акта на
право власності на земельну ділянку-
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду
В.Ф.Кирилюк