Справа № 565/1479/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2014 року
м.
Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської
області у складі:

головуючого судді
Зейкана І.Ю.,

з участю секретаря судового засідання
Бірюк Л.М.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Кузнецовського
міського суду Рівненської області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕкономКомфорт» про
визнання договорів недійсними та
стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду
звернувся ОСОБА_1 до ТОВ
«ЕкономКомфорт» з вимогою визнати
недійсними договори №03239/14 та №03239 від
26.08.2014 року, укладені між ним та
відповідачем, а також стягнути майнову
шкоду у сумі 564 грн. та 5 600 грн.

Позов обґрунтовується тим, що 26.08.2014
року між позивачем та ТОВ
«ЕкономКомфорт» укладено два договори
про надання послуг № 03239 та №03239/14. За
умовами договору №03239/14 відповідач
взяв на себе зобов'язання за плату
вчинити від імені позивача та за
рахунок останнього юридичні дії
спрямовані на отримання кредиту у сумі
80 000 грн. для будівництва.

Згідно з умовами договору №03239
відповідач зобов'язався забезпечити
дбайливе оформлення договору про
участь у програмі для замовника з
дотриманням вимог чинного
законодавства; надавати інформаційні,
консультаційні, роз'яснювальні та
довідкові послуги з питань діяльності
та подальшої участі замовника у
програмі.

Позивач вважає, що договір № 03239/14 є
договором про надання послуг з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі, а
діяльність ТОВ «ЕкономКомфорт» в цьому
випадку є наданням послуг
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі. А отже,
відповідно до законодавства, для
укладення із позивачем договору №03239/14
відповідач повинен був, у
встановленому порядку, отримати у
Нацкомфінпослуг ліцензію на
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах. Однак
такої ліцензії ТОВ «ЕкономКомфорт» на
момент укладення договору не мало, а
отже відповідач не мав права на
укладення такого договору.

Крім того, предметом договору №03239 від
26.08.2014 року є забезпечення дбайливого
оформлення договору про участь у
програмі для замовника з дотриманням
вимог чинного законодавства, надання
інформаційних, консультаційних,
роз'яснювальних та довідкових послуг з
питань діяльності та подальшої участі
замовника у програмі. Вважає, що
роз'яснення стороні договору умов, на
яких інша сторона погоджується його
укласти, а також вчинення нею дій,
пов'язаних з його укладенням, не може
вважатись наданням послуг, оскільки є
необхідною складовою для укладання
угоди. Вартість вищевказаних послуг,
згідно з п.2.1 договору, становить 5 600
грн., а тому вважає такі умови
несправедливими, оскільки містять
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду позивачу.

Також вказав, що відповідно до
отриманої від відповідача квитанції
він 12.09.2014 року сплатив на рахунок
відповідача кошти у сумі 444,44 грн.
(чистий платіж) та 120,00 грн.
(адміністративних витрат), на підставі
договору №03239/14.

Від відповідача ТОВ «ЕкономКомфорт»
надійшли заперечення, у яких просить
відмовити у задоволенні позову
повністю за безпідставністю.
Заперечення обґрунтовує тим, що
товариство не надавало позивачу
фінансової послуги з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах. Оскільки відповідач
не отримує прибутку від залучення
платежів згідно з договором про участь
у програмі, а прибуток отримується лише
за договором про надання
інформаційно-консультаційних послуг.
На підставі цього вважає, що йому не
потрібна ліцензія на здійснення такої
діяльності. Крім того, вказує, що
ліцензію повинні отримувати лише
професійні учасники ринку фінансових
послуг.

Обґрунтовуючи безпідставність
твердження про дисбаланс прав та
обов'язків, відповідач вказує, що права
та обов'язки чітко прописані у
договорі, позивач мав можливість
ознайомитись з ними до укладення
договору, а також протягом п'яти днів
після укладення, і у випадку незгоди з
цими умовами відмовитись від укладання
договору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримала, дали пояснення аналогічні
за змістом до обставин, якими
обґрунтований позов.

Представник відповідача, будучи
належним чином повідомлений про день,
час та місце розгляду справи, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, у судове засідання не
з'явився повторно, про причини неявки
до суду не повідомив, просив розгляд
справи провести у відсутності їх
представника.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, вивчивши
заперечення відповідача, дослідивши та
оцінивши у сукупності докази у справі,
приходить до висновку про задоволення
позову.

26.08.2014 року між ТОВ «ЕкономКомфорт», як
адміністратором, та ОСОБА_1, як
учасником, укладений договір №03239/14, що
підтверджується дослідженим у
судовому засіданні договором. Зі
змісту п.1.1 цього договору, вбачається,
що предметом договору є те, що одна
сторона адміністратор, за згодою іншої
сторони учасника, зобов'язується за
плату вчинити від імені та за рахунок
останнього певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару,
визначеного у додатку №1 до договору, у
тому числі: а). створити групу
учасників, забезпечити її
адміністрування; б). присвоїти та
повідомити учаснику його номер групи
та персональний код у групі; в).
організувати та проводити розподіли
свідоцтв; г). здійснити оплату товару на
користь учасника та/або надати
учаснику відповідну суму у позику;
надавати інші послуги та здійснювати
інші правочини, погоджені сторонами, у
порядку та в строки, передбачені цим
договором та додатковою угодою до
нього. Пунктом 1.3 договору
підтверджується, що учасник доручив
адміністратору використовувати суми
чистих платежів учасника для
формування фонду групи та його
розподілу, а також здійснювати оплату
товару на користь учасників групи чи
надавати відповідні суми у позику.

Згідно з п.1.1 договору №03239 від 26.08.2014
року, укладеним між ТОВ
«ЕкономКомфорт», як виконавцем, та
ОСОБА_1, як замовником, замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
зобов'язання за плату здійснити
наступні дії: забезпечити дбайливе
оформлення договору про участь у
програмі для замовника з дотриманням
вимог чинного законодавства, надавати
інформаційні, консультаційні,
роз'яснювальні та довідкові послуги з
питань діяльності та подальшої участі
замовника у програмі. За умовами п.2.1.
цього договору, сторони дійшли згоди,
що оплата наданих послуг є договірною,
виражається у процентному відношенні у
розмірі 7% від вартості товару або
цільової позики на суму визначену у
додатку №1 до договору про участь у
програмі і становить 5 600,00 грн.

Вивчивши зміст оспорюваного договору
№03239/14 та умови програми
«Економкомфорт» (додаток №2 до
договору), суд приходить до висновку, що
послуга, яку за умовами даного договору
передбачено надати ОСОБА_1 за своєю
суттю є фінансовою послугою у виді
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у группах,
передбачена п.11-1 ч.1 ст.4 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».
Такий висновок випливає з того, що
послуги, які є предметом договору,
здійснюються шляхом створення
адміністратором груп учасників та
формування фонду групи для придбання
на користь та за рахунок учасників
бажаних товарів та/або отримання
відповідної суми у позику, із
проведенням розподілу права на
отримання товару чи позики відповідно
до визначеної процедури.

Така діяльність, підпадає під
визначення п.1.2 Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у группах,
затверджених розпорядженням
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг 09.10.2012 № 1676, згідно з
яким адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групі -
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
групи.

Пунктом 4 ч.1 ст.34 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
передбачено обов'язковість отримання
ліцензії у Національній комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у разі
здійснення діяльності з надання
будь-яких фінансових послуг, що
передбачають пряме або опосередковане
залучення фінансових активів від
фізичних осіб.

По договору №03239/14 передбачено
залучення коштів фізичної особи. Отже,
для здійснення відповідачем
діяльності, що стала предметом цього
договору необхідно мати ліцензію.

Суд визнає безпідставними заперечення
відповідача про те, що пропонована ними
у договорі №03239/14 послуга не має ознаки
фінансової послуги. Так, відповідно до
п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» під фінансовою
послугою розуміються операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів. У цьому
визначенні мета отримання прибутку не
є критерієм віднесення операції з
фінансовими активами до поняття
фінансової послуги, а «мета отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів»
стосується лише залучення фінансових
активів від інших осіб.

Така позиція відповідача
спростовується також договором №03239/14
від 26.08.2014 року. Зокрема, у п.1.1
визначено, що відповідач
зобов'язується вчинити дії за плату та
за рахунок позивача, тобто не
безкоштовно. Оплата послуг
відповідача, пов'язаних з діяльністю у
програмі, також передбачена п.2.1.1 цього
договору у виді сплати
адміністративних витрат.

Крім того, не мають правового підґрунтя
доводи відповідача про те, що на нього
не поширюється дія Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
оскільки до визначених у ст.2 ч.3 Закону
установ, на діяльність яких не
поширюються положення Закону,
відповідач не належить.

Отже, згідно із нормами ч.2 ст.203 та ч.1
ст.227 ЦК України є підстави для
визнання недійсним договору №03239/14, як
такого, що вчинений юридичною особою
без відповідного дозволу (ліцензії).

Статтею 15 Закону України «Про захист
прав споживачів», передбачено, що
споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги).

Крім того, споживач має право на
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про продукцію, її
кількість, якість, асортимент, а також
про її виробника (виконавця, продавця),
що передбачено п.4 ч.1 ст.4 Закону України
«Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.627 ч.2 ЦК у договорах за
участю фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що
умови договору №03239 від 26.08.2014 року щодо
надання інформаційних,
консультаційних, роз'яснювальних та
довідкових послуг з питань діяльності
програми є несправедливими.

Суд виходив з того, що згідно з ч.2 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів», умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Оскільки позивач ОСОБА_1 як споживач, у
порядку п.4 ч.1 ст.4 та ст.15 Закону України
«Про захист прав споживачів», мав право
на отримання таких послуг від
відповідача безоплатно, тому укладання
договору про надання таких послуг на
платній основі суд вважає
несправедливими умовами. Суд бере до
уваги і те, що всупереч принципу
добросовісності, будучи зобов'язаний
надати позивачу роз'яснювальні,
консультаційні та довідкові послуги з
питань участі у програмі безоплатно,
відповідач уклав угоду з позивачем,
згідно з якою такі послуги надаються
платно на загальну суму 5600 грн., чим
завдав шкоду позивачу ОСОБА_1 як
споживачу.

Відповідно до ч.5-6 ст.18 Закону України
«Про захист прав споживачів», якщо
положення договору визнано
несправедливими, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
визнане змінено або визнано недійсним.
У разі коли зміна положення або
визнання його недійсним зумовлює зміну
інших положень договору, на вимогу
споживача такі положення також
підлягають зміні, або договір може бути
визнаним недійсним у цілому.

Зважаючи на те, що споживач ОСОБА_1
просить визнати недійсним договір у
цілому, суд приходить до висновку про
наявність підстав визнати договір №03239
від 26.08.2014 року, укладений між
сторонами, недійсним.

Згідно з вимогами ч.1 ст.216 ЦК України,
недійсний правочи не створює .ридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину, кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

Таким чином, є підстави для стягнення з
ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь
позивача 5 600 грн., сплачених ним 26.08.2014
року, 444,44 грн. та 120,00 грн., сплачених ним
12.09.2014 року, на виконання договору №03239
від 26.08.2014 року, на загальну суму 6 164,44
грн. Сплата коштів підтверджується
квитанціями за відповідні дати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4, 15, 18 Закону України «Про захист
прав споживачів», ст.ст.203, 215, 227 ЦК
України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсними договори №03239 та
№03239/14 від 26.08.2014 року, укладені між
ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕкономКомфорт».

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕкономКомфорт» на
користь ОСОБА_1 6 164 (шість тисяч сто
шістдесят чотири) грн. 44 коп. сплачених
платежів.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕкономКомфорт» на
користь держави 243 (двісті сорок три)
грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області через
Кузнецовський міський суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий суддя

І.Зейкан