Справа № 462/8377/13
Головуючий у 1 інстанції: Бориславський
Провадження № 22-ц/783/4368/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 і ОСОБА_4;

Коротуна І.Ю. - представника ДП
„Інформаційний центр",

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 і ОСОБА_4
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 05 травня 2014 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство „Комерційний
банк „Надра" (в подальшому - „Банк")
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_6, у якому просило
суд в рахунок погашення заборгованості
по Кредитному договору № 88/МБ-38 від
08.02.2008 року в розмірі 6 937,62 доларів США,
що в гривневому еквіваленті становить
55 452 грн. 39 коп., звернути стягнення
заборгованості на предмет застави, а
саме - автомобіль марки ВАЗ 21072, 1990 року
випуску, світло-бежевого кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_4 на праві власності (в
подальшому - „Предмет застави"),
застосувавши процедуру реалізації
майна з прилюдних торгів у межах
виконавчого провадження за ціною
встановленою в порядку, передбаченому
Законом України "Про виконавче
провадження", для задоволення грошових
вимог позивача.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим,
що 08.02.2008 року між Банком та ОСОБА_6 було
укладено Кредитний договір № 88/МБ-38 на
суму 4 000 доларів США зі сплатою
відсоткової ставки у розмірі 20 % річних
(в подальшому - „Кредитний договір").
Також 08.02.2008 року між Банком та ОСОБА_4
було укладено договір застави
транспортного засобу майнового
поручителя - для забезпечення
виконання в повному обсязі зобов'язань
ОСОБА_6 за Кредитним договором,
відповідно до якого ОСОБА_4 передає в
заставу вище згаданий автомобіль (в
подальшому - „Договір застави"). В
порушення умов Кредитного договору
позичальник не здійснює повернення
коштів згідно графіку платежів, в
результаті чого утворилася
заборгованість по Кредитному договору
у розмірі 6 937 доларів США 62 центи, що в
гривневому еквіваленті становить 55 452
грн. 39 коп. (а.с. 2-5).

У січні 2014 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4
звернулися до суду із зустрічним
позовом до Банку і Державного
підприємства "Інформаційний центр"
Міністерства юстиції України, третя
особа - ОСОБА_6, у якому просили визнати
недійсним Договір застави та
зобов'язати Державне підприємство
"Інформаційний центр" Міністерства
юстиції України виключити з державного
реєстру обтяжень рухомого майна запис
№ 41910496 про обтяження автомобіля, який є
Предметом застави, а також стягнути з
відповідачів солідарно моральну шкоду
в розмірі 5 000 грн.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
обґрунтовувалися тим, що 09.11.2010 року
Залізничним районним судом м. Львова
було винесено рішення (яке набрало
законної сили) про стягнення з ОСОБА_6
на користь Банку боргу в сумі 26 149 грн.
за Кредитним договором, а також тим, що
згідно Закону України "Про заставу"
договір застави транспортних засобів
повинен був нотаріально
посвідчуватися, а відтак Договір
застави, який ними оспорюється, є
нікчемним (а.с. 60-63).

Відповідачі за зустрічним позовом
(Банк і Державне підприємство
"Інформаційний центр" Міністерства
юстиції України) подали до суду свої
письмові заперечення на зустрічний
позов (а.с. 74-75, 93-94), а Банк також і
Клопотання про застосування строку
позовної давності до позовних вимог за
зустрічним позовом (а.с. 91-92).

Оскаржуваним рішенням первісний позов
Банку задоволено.

Звернуто стягнення заборгованості по
Кредитному договору № 88/МБ-38 від 08.02.2008
року на заставлене майно згідно
Договору застави транспортного засобу
майнового поручителя від 08.02.2008 року на
автомобіль марки ВАЗ-21072, 1990 року
випуску, світло-бежевого кольору,
номерний знак НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2, шляхом продажу предмету
застави на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України «Про
виконавче провадження» з початковою
ціною продажу, визначеною в ході
виконавчого провадження суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом відповідно до вимог чинного
законодавства, для задоволення
грошових вимог Банку в розмірі 6 937
доларів США 62 центи, що у гривневому
еквіваленті за офіційним курсом НБУ
становить 55 452 грн. 39 коп.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь Банку 554
грн. 52 коп. судового збору.

В задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відмовлено (а.с.
119-121).

Дане рішення оскаржили ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Апелянти просять оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити Банку у задоволенні
його позовних вимог та задовольнити
їхні позовні вимоги за зустрічним
позовом, покликаючись на порушення
норм матеріального права.

Вважають, що у відповідності до ст. 559 ЦК
України Договір застави „вже давно
втратив свою силу", оскільки кредитор
(Банк) протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання (05.08.2009 року) не пред'явив
вимоги до поручителя.

Вважають, що Банк пропустив трирічний
термін звернення до суду, який
встановлений ст. 257 ЦК України, та
термін спеціальної позовної давності
щодо нарахування всіх видів неустойки,
встановлений ст. 258 ЦК України, про що
наголошувалося у поданому ними
зустрічному позові (а.с. 127-128).

Представник Банку подала до суду
Заперечення на апеляційну скаргу, а
також клопотання про апеляційний
розгляд справи за відсутності
представника Банку (а.с. 141-145).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянтів на підтримання доводів
апеляційної скарги та заперечення цих
доводів зі сторони представника ДП
„Інформаційний центр", перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Задоволення позовних вимог Банку суд
мотивував тим, що Договір застави було
укладено 08 лютого 2008 року, відтак строк
позовної давності про визнання його
недійсним сплив 08 лютого 2011 року, однак
ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним
позовом про визнання недійсним цього
Договору застави лише 19 лютого 2014 року,
але представник Банку подала до суду
клопотання про застосування строку
позовної давності до вимог ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 про визнання недійсним Договору
застави, а тому у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 і ОСОБА_4
слід відмовити.

Відтак, оскільки у задоволенні
зустрічного позову про визнання
Договору застави відмовлено за спливом
позовної давності, то даний договір є
чинним, а тому з метою стягнення
заборгованості по Кредитному договору
на підставі Договору застави слід
звернути стягнення на предмет застави.

Однак, вище наведені висновки судом
зроблені з порушенням норм
матеріального права, виходячи з
наступного.

Цивільним кодексом України
встановлено, що:

- позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу (ст. 256);

- загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257);

- до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік (п.1 ч.2 ст. 258);

- за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч.5 ст. 261);

- сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст. 267).

Банком було подано до суду клопотання
про застосування строку позовної
давності до зустрічного позову ОСОБА_3
і ОСОБА_4 про визнання недійсним
Договору застави (а.с. 91-92).

В свою чергу, в зустрічному позові
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 міститься посилання на
те, що Банком також пропущено строк
позовної давності для звернення до
суду з вимогами, що випливають з
Кредитного договору, а також на те, що
питання про стягнення заборгованості
за Кредитним договором з боржника
ОСОБА_6 і майнового поручителя ОСОБА_4
вже було предметом позовних вимог
Банку і 09.11.2010 року Залізничним
районним судом м. Львова за згаданим
позовом було ухвалено рішення, яким
Банку було відмовлено у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_4, і це рішення
набрало законної сили (а.с. 60-63).

За вище наведених обставин суду першої
інстанції в першу чергу слід було
з'ясувати підставність та
обгрунтованість доводів, які містяться
у зустрічному позові ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
щодо спливу позовної давності за
вимогами, які випливають з Кредитного
договору, оскільки Договір застави є
похідним від Кредитного договору, так
як метою укладення Договору застави є
забезпечення виконання зобов'язання за
Кредитним договором.

Пунктом 1.3 Кредитного договору
встановлено, що кредит надається
Позичальнику (ОСОБА_6) строком по 05
серпня 2009 року (а.с. 7), тобто - 05 серпня 2009
року є строком виконання за
зобов'язаннями, що передбачені даним
Кредитним договором, а відтак перебіг
позовної давності за цими
зобов'язаннями починається
щонайпізніше з 05 серпня 2009 року.

В той же час, первісний позов до суду з
вимогами, що випливають з Кредитного
договору (в тому числі - і щодо
стягнення неустойки (штрафу, пені),
Банком було подано лише 04 листопада 2013
року (а.с. 2) - через більш, як чотири роки
з дня спливу строку виконання
передбаченого цим Кредитним договором.
При цьому позовна заява Банку не
містить клопотання про поновлення
строку позовної давності та причин
його пропущення.

Крім цього, як вбачається з матеріалів
справи, Банк вже звертався до суду з
позовом до ОСОБА_4, як до майнового
поручителя за Договором застави, про
стягнення заборгованості за Кредитним
договором, однак рішенням Залізничного
районного суду міста Львова у
задоволенні позовних вимог Банку до
ОСОБА_4 було відмовлено і дане рішення
набрало законної сили (а.с. 20-21).

За вище наведених обставин та з
урахуванням норми, передбаченої ч.4 ст.
267 ЦК України, у суду були відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог Банку до ОСОБА_4, які
випливають з умов Кредитного договору.

Договір застави ОСОБА_4 було укладено 08
лютого 2008 року (а.с. 8).

Його дружині, ОСОБА_3, щонайпізніше
стало відомо про цей Договір застави
09.11.2010 року (а.с. 20-21).

Однак вище згадані особи звернулися до
суду з зустрічним позовом про визнання
Договору застави недійсним лише 19.02.2014
року (а.с. 60-63) - зі спливом позовної
давності, не навівши при цьому причин
пропущення позовної давності, які
можна було б визнати поважними.

Банком було подано до суду клопотання
про застосування строку позовної
давності до зустрічного позову ОСОБА_3
і ОСОБА_4 про визнання недійсним
Договору застави (а.с. 91-92).

З урахуванням вище наведених обставин
у задоволенні позовної вимоги за
зустрічним позовом про визнання
недійсним Договору застави слід
відмовити у зв'язку зі спливом позовної
давності.

Як стверджується матеріалами справи,
на підставі Договору застави Державним
підприємством "Інформаційний центр"
Міністерства юстиції України до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна було внесено Предмет застави, а
саме: автомобіль марки ВАЗ 21072, 1990 року
випуску, світло-бежевого кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_4 на праві власності (а.с.
39).

Як вже зазначалося вище, Договір
застави є похідним від Кредитного
договору, так як метою укладення
Договору застави є забезпечення
виконання зобов'язання за Кредитним
договором, однак на даний час правові
підстави для задоволення позовних
вимог Банку до ОСОБА_4 (як майнового
поручителя за Договором застави), які
випливають з умов Кредитного договору,
відсутні.

Представник ДП „Інформаційний центр" в
суді апеляційної інстанції визнав, що
за обставин, що склалися, а саме -
наявності спору між Банком і ОСОБА_4 та
з урахуванням втрати Банком можливості
для задоволення вимог, що випливають з
Кредитного договору, за рахунок
реалізації належного на праві
власності ОСОБА_4 Предмета застави (з
підстав, що наведені вище), згаданий
Предмет застави може бути виключений з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна лише на підставі рішення суду.

З урахуванням вище наведених обставин
колегія суддів приходить до висновку
про можливість задоволення позовної
вимоги за зустрічним позовом про
виключення з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна належного на
праві власності ОСОБА_4 Предмета
застави.

Правовідносини, що склалися між
сторонами даного спору, випливають з
Кредитного договору та Договору
застави, а відтак є договірними.

В той же час, умовами вище згаданих
Договорів не передбачено
відповідальності будь-якої сторони
договору за завдану моральну шкоду, а
відтак позовна вимога за зустрічним
позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення
на їх користь моральної шкоди до
задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 559 ч.4 ЦК України, ст.ст. 303,
307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4
частково задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 05 травня 2014 року скасувати і
ухвалити нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному
товариству „Комерційний банк „Надра"
у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4.

Зустрічний позов ОСОБА_3 і ОСОБА_4
частково задовольнити.

Зобов'язати Державне підприємство
"Інформаційний центр" Міністерства
юстиції України виключити з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна запис
№ 41910496 про обтяження легкового
автомобіля ВАЗ 21072, номерний знак
кузова НОМЕР_3, номер державної
реєстрації НОМЕР_1, 1990 року випуску,
світло-бежевого кольору, зроблений на
підставі Договору застави
транспортного засобу майнового
поручителя від 08 лютого 2008 року,
укладеного між Відкритим акціонерним
товариством комерційний банк „Надра"
та ОСОБА_4.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Суддя:

Судді: