У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,суддів:Мазур
Л.М., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 04
грудня 2013 року та рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 13
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду із
зазначеним позовом, мотивуючи його тим,
що 20 квітня 2006 року між Закритим
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» (далі −? ЗАТ КБ
«ПриватБанк»), який змінив свою назву
на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк»
надало відповідачу споживчий
строковий кредит у розмірі 10 000 грн 00
коп. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевими терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. У зв'язку
із неналежним виконанням ОСОБА_6 своїх
зобов'язань за кредитним договором
станом на 30 вересня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 45 072 грн 40 коп.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути із
відповідача на свою користь
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 45 072 грн 40 коп.

Рішенням Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 4
листопада 2013 року позов задоволено
частково: стягнуто із ОСОБА_6 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 20 квітня 2006
року станом на 30 вересня 2013 року в
розмірі 1 390 грн 16 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 767 грн. 06
коп., заборгованість за процентами за
користуванням кредитом - 80 грн 71 коп.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн 00 коп.,
штраф (процентна складова) - 42 грн 39 коп.
У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 13 лютого 2014
року рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області
від 4 листопада 2013 року в частині
судових витрат змінено: стягнуто на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_6 229
грн 40 коп. судового збору. У інший
частині вказане рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить суд касаційної
інстанції скасувати рішення
апеляційного суду та рішення суду
першої інстанції в частині
незадоволених вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
процентів у розмірі 31 962 грн 04 коп. і в
цій частині справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, керувався тим, що
відповідно до розрахунку сума боргу за
прострочені відсотки складається із
нарахованих 36 % річних (1 522 грн 44 коп.), що
передбачені в Заяві позичальника, а не
72 % річних (31 829 грн 76 коп.), що
передбачені Наказом ЗАТ КБ
«ПриватБанк» від 31 серпня 2005 року № 1663,
яким встановлений обов'язок
позичальника сплатити банку за
прострочену заборгованість 6 % в місяць.
Оскільки доказів того, що саме цей
Наказ є складовою кредитного договору
і, підписуючи Заяву, позичальник
розумів його зміст, матеріали справи не
містять, а тому суд відмовив в
стягненні з відповідача нарахованих до
сплати 72 %, що становить 31 829 грн 76 коп.
Крім того, оскільки ЗАТ КБ «ПриватБанк»
не надало суду підписаних відповідачем
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам, то суди застосували
загальний строк позовної давності,
встановлений ст. 257 ЦК України.

Проте з такими висновками місцевого та
апеляційного судів повністю
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки місцевого та
апеляційного судів не відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Судами встановлено, що 20 квітня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого відповідач отримав
кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою процентів
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом із кінцевими терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки (а. с. 7-11).

Зазначений договір було укладено
шляхом підписання заяви позичальника,
яка разом з Умовами надання
банківських послуг та Правилами
користування платіжною карткою і
Тарифами складає кредитний договір.

Згідно з п. 9.12 Умов і Правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонгується на такий
самий термін.

Пунктом 9.5 вказаних Умов встановлено,
що картковий рахунок може бути
закритий на підставі заяви його
утримувача або банк має право закрити
картрахунок, письмово повідомивши про
це утримувача. При цьому, утримувач
зобов'язаний повністю погасити перед
банком заборгованість за кредитом,
відсотками, а також іншими витратами
відповідно до умов договору.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами Правил
та/або Тарифів банку, позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком, в тому числі і
заборгованість, яка виникла протягом 30
днів з моменту повернення карт, виданих
держателю і його довіреним особам. При
незгоді зі списанням коштів по
картрахунку письмово проінформувати
банк про це протягом 35 днів з моменту
списання.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 04
грудня 2013 року ОСОБА_6 подав до суду
заяву про застосування строків
позовної давності (а. с. 47).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле «MONTH»).

Така правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка в силу ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк», суди у порушення
вимог процесуального закону не
звернули уваги на положення,
передбачені в Правилах користування
платіжною карткою, не з'ясували строк
дії картки та коли закінчилась її дія,
коли було здійснено останній платіж, чи
сплив строк позовної давності
відповідно до ст. 256 ЦК України, ч. ч. 1, 5
ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з
урахуванням цих обставин і факту
пред'явлення позову в листопаді 2013
року.

Оскільки судами не досліджені всі
докази і неповністю з'ясовані
обставини у справі, то ухвалені судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 04
грудня 2013 року та рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 13
лютого 2014 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:
Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Т.О. Писана