Справа №2-4774/07 04.11.2014 04.11.2014 04.11.2014
Провадження № 22-ц/784/2900/14
інстанції: Шаманська Н.О.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Кудра В.М.

за участю: представників сторін:
позивача - Ремешевського Є.А.,
відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 09 жовтня 2007 року за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2007 р. закрите акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що 18 липня 2005 р. між
закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк») та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 укладено
кредитний договір № 356/2005 (далі -
Договір), за умовами якого Банк передав
позичальнику кредитні кошти у розмірі
200 000 грн. строком до 18 липня 2007 р. зі
сплатою 24% річних за їх користування.

Крім того, з метою забезпечення
виконання Договору в той же день
укладено договір поруки з ОСОБА_7, за
яким поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що й
позичальник, за виконання останнім
умов Договору.

Посилаючись на вказані
обставини, а також на те, що відповідач
виконує свої зобов'язання за Договором
щодо повернення кредитних коштів
неналежним чином, внаслідок чого
заборгованість за договором станом на
14 серпня 2007 р. складає 282 432 грн. 39
коп. (200 000 грн. - заборгованість за
кредитом, 66 936 грн. 99 коп. -
заборгованість за відсотками за
користування кредитом, 15 495 грн. 40 коп. -
пеня) просив суд стягнути в солідарному
порядку з відповідачів 282 432 грн. 39 коп.
заборгованості за Договором та 1730 грн.
судових витрат.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2007 р.
позов задоволено. Постановлено
стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
солідарному порядку 282 432 грн. 39 коп.
заборгованості за кредитним договором
та 1730 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7
вказує на те, що судове рішення є
незаконним та необґрунтованим та таке,
що прийняте з порушенням норм
матеріального права і просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове про
відмову Банку в задоволенні позову в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників сторін,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 18 липня 2005 р. між
закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 укладено
кредитний договір № 356/2005, за умовами
якого Банк передав позичальнику
кредитні кошти у розмірі 200 000 грн.
строком до 18 липня 2007 р. зі сплатою 24%
річних за їх користування.

Крім того, з метою забезпечення
виконання Договору в той же день
укладено договір поруки з ОСОБА_7, за
яким поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що й
позичальник, за виконання останнім
умов Договору.

Відповідачка не виконувала свої
зобов'язання за Договором щодо
повернення кредитних коштів (нею
здійснено один платіж на погашення
процентів за користування кредитом 12
жовтня 2005 р. в сумі 5654 грн. 80 коп.),
внаслідок чого заборгованість за
договором, з урахуванням її часткового
стягнення заочним рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 04 серпня 2006 р. (а.с. 5),
станом на 14 серпня 2007 р. складала 282 432
грн. 39 коп., з яких 200 000 грн. -
заборгованість за кредитом, 66 936 грн. 99
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом (за період з 19
квітня 2006 р.), 15 495 грн. 40 коп. - пеня (за
період з 19 квітня 2007 р.).

Задовольняючи позов, суд вважав,
що є підстави для покладення на
відповідачів солідарного обов'язку
щодо повернення позивачеві
заборгованості за кредитом, процентами
за користування кредитом та пені за
весь час користування кредитом.

Однак в повному обсязі погодитись
з такими висновками не можна.

Зобов'язання виникають із підстав,
передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема
договорів.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054
ЦК України).

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2
ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема,
із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання,
і незалежно від того, встановлений
строк її дії договором чи законом, його
сплив припиняє суб'єктивне право
кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки,
укладеного між Банком та ОСОБА_7, про
його дію до повного виконання
зобов'язань за кредитним договором (п.
10) не свідчать про те, що цим договором
установлено строк припинення поруки в
розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України,
тому в цьому випадку підлягають
застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України
про те, що порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання
слід розуміти здійснення ними дій з
реалізації прав і обов'язків, що
випливають із зобов'язання,
передбаченого договором. Отже, "основне
зобов'язання" - це не зміст кредитного
договору, а реально існуючі
правовідносини, зміст яких складають
права та обов'язки сторін кредитного
договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_6 (а
відтак і поручитель) взяв на себе
зобов'язання повернути суму кредиту з
відповідними процентами до 18 липня 2007
р., сплачуючи її частинами згідно з
графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання боржником кожного
щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3
ст. 254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

У зв'язку з порушенням боржником
графіка погашення платежів та
виникненням заборгованості за
кредитним договором кредитор (позивач
по справі) використав право на
повернення у судовому порядку всієї
суми кредиту та пов'язаних із ним
платежів.

Заборгованість, з приводу якої
заявлений позов у справі, виникла в
боржника за період з 19 квітня 2006 року до
16 серпня 2007 року (часу звернення
позивача до суду) у зв'язку з несплатою
боржником поточних щомісячних
платежів із погашення кредиту та
процентів за користування ним, а також
у зв'язку з настанням остаточного
строку повернення кредиту.

Якщо умовами договору кредиту
передбачені окремі самостійні
зобов'язання боржника про повернення
боргу щомісяця частинами та
встановлено самостійну
відповідальність боржника за
невиконання цього обов'язку, то у разі
неналежного виконання позичальником
цих зобов'язань позовна давність за
вимогами кредитора до нього про
повернення заборгованих коштів
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення кожного
чергового платежу.

Саме таку правову позицію було
висловлено Верховним Судом України в
постанові від 19 березня 2014 р. у справі
6-20цс14.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України
поручитель відповідає перед
кредитором у тому самому обсязі, що й
боржник, то зазначені правила (з
урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК
України) повинні застосовуватись і до
поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те,
що у разі неналежного виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК
України строк пред'явлення кредитором
вимог до поручителя про повернення
боргових сум, погашення яких згідно з
умовами договору визначено
періодичними платежами, повинен
обчислюватися з моменту настання
строку погашення кожного чергового
платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до
поручителя більше ніж через шість
місяців після настання строку для
виконання відповідної частини
основного зобов'язання в силу положень
ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється в частині певних
щомісячних зобов'язань щодо повернення
грошових коштів поза межами цього
строку.

Разом із тим правовідносини поруки за
договором не можна вважати припиненими
в іншій частині, яка стосується
відповідальності поручителя за
невиконання боржником окремих
зобов'язань за кредитним договором про
погашення кредиту до збігу
шестимісячного строку з моменту
виникнення права вимоги про виконання
відповідної частини зобов'язань, та в
частині вимог про дострокове погашення
кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні ч. 4 ст. 559 ЦК
України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення
поруки у зв'язку із закінченням строку
її дії ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає
три випадки визначення строку дії
поруки: протягом строку, встановленого
договором поруки (перше речення ч. 4 ст.
559 ЦК України); протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання, якщо кредитор
не пред'явить вимоги до поручителя
(друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України);
протягом одного року від дня укладення
договору поруки (якщо строк основного
зобов'язання не встановлено або
встановлено моментом пред'явлення
вимоги), якщо кредитор не пред'явить
позову до поручителя (третє речення ч. 4
ст. 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у
тексті ч. 4 ст. 559 ЦК України
застосовуються поняття «пред'явлення
вимоги» та «пред'явлення позову», як
умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію
зазначеної правової норми, викладеної
в одному абзаці, подібність
правовідносин, які вона регулює, та на
підставі системного, послідовного,
логічного тлумачення змісту цієї норми
слід дійти висновку про те, що
передбачений цією нормою підхід до
правового регулювання строків дії
поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає
підстави для висновку про те, що строк
дії поруки (будь-який із зазначених у ч.
4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту
порушеного права, а є строком існування
суб'єктивного права кредитора й
суб'єктивного обов'язку поручителя,
після закінчення якого вони
припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку
(який є преклюзивним) жодних дій щодо
реалізації свого права за договором
поруки, у тому числі застосування
судових заходів захисту свого права
(шляхом пред'явлення позову), кредитор
вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер
строку поруки й обумовлене цим
припинення права кредитора на
реалізацію даного виду забезпечення
виконання зобов'язань застосоване в
другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України
словосполучення "пред'явлення вимоги"
до поручителя протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання як умови
чинності поруки слід розуміти як
пред'явлення кредитором у
встановленому законом порядку (ст.ст. 61,
64 ГПК України, ст. 122 ЦПК України)
протягом зазначеного строку саме
позовної, а не будь-якої іншої вимоги до
поручителя. Зазначене положення при
цьому не виключає можливість
пред'явлення кредитором до поручителя
іншої письмової вимоги про погашення
заборгованості за боржника, однак і в
такому разі кредитор може звернутися з
такою вимогою до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого
речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти
висновку про те, що вимогу до
поручителя про виконання ним
солідарного з боржником зобов'язання
за договором повинно бути пред'явлено в
судовому порядку в межах строку дії
поруки, тобто протягом шести місяців з
моменту настання строку погашення
чергового платежу за основним
зобов'язанням (якщо умовами договору
передбачено погашення кредиту
періодичними платежами) або з дня,
встановленого кредитором для
дострокового погашення кредиту в
порядку реалізації ним свого права,
передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або
з дня настання строку виконання
основного зобов'язання (у разі якщо
кредит повинен бути погашений
одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку,
установленого договором поруки, так
само як сплив шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання або одного року від дня
укладення договору поруки, якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений, припиняє поруку за умови,
що кредитор протягом строку дії поруки
не звернувся з позовом до поручителя.

Таку правову позицію було висловлено
Верховним Судом України в постанові
від 17 вересня 2014 р. у справі № 6- 53 цс 14.

Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК
України, слід дійти висновку про те, що
застосоване в цій нормі поняття "строк
чинності поруки" повинне розглядатися
однаково, тобто як строк, протягом
якого кредитор може в судовому порядку
реалізувати свої права за порукою як
видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку,
установленого договором поруки, так
само як сплив шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання або одного року від дня
укладення договору поруки, якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений, припиняє поруку за умови,
що кредитор протягом строку дії поруки
не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначені вимоги закону судом при
вирішенні позовних вимог до поручителя
- ОСОБА_7 не враховані.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
Договором встановлено обов'язок
боржника з повернення кредиту
частинами, починаючи з 10 серпня 2006 р., та
в подальшому строк такого повернення -
10 числа кожного місяця та кінцевий
строк повернення належних до сплати за
договором сум - 18 липня 2007 р.

Згідно графіка погашення кредиту,
чергові платежі боржник повинен був
здійснювати: за відсотками - 10 числа
кожного місяця, а за кредитом -
починаючи з 10 серпня 2006 р. та 10 числа
кожного місяця по 16 700 грн. (крім
останнього платежу, який мав
дорівнювати 16 300 грн.), тому з часу
несплати кожного з платежів відповідно
до ст. 261 ЦК України починається перебіг
позовної давності для вимог до
боржника та обрахування встановленого
ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного
строку для пред'явлення вимог до
поручителя.

З позовом Банк звернувся до суду 16
серпня 2007 р.

За такого на поручителя може бути
покладений солідарний з боржником
обов'язок щодо сплати простроченої
заборгованості в межах визначного ч. 4
ст. 559 ЦК України строку, тобто з 16
лютого 2007 р., що становить за кредитом -
83100 грн., за процентами за користування
кредитом - 27 353 грн. 43 коп.

Крім того, солідарно відповідачі мають
повернути позивачеві пеню, нараховану
на прострочену заборгованість,
розраховану за вказаний період, а саме -
8 967 грн. 99 коп.

Решта суми заборгованості - 163 010
грн. 97 (116 900 грн. заборгованості за
кредитом, 39583 грн. 56 коп. заборгованості
за процентами та 6 527 грн. 41 коп. пені)
підлягає стягненню лише з позичальника
- ОСОБА_6

Доводи апелянта щодо зміни судом
сторони Договору у зв'язку зі
стягненням заборгованості з ОСОБА_6 як
фізичної особи не заслуговують на
увагу, оскільки фізична особа несе
відповідальність за борги цієї особи
як суб'єкта підприємницької
діяльності.

Також безпідставними є доводи
апеляційної скарги щодо відсутності
доказів отримання позичальником
кредитних коштів, оскільки виконання
позивачем зобов'язань за кредитним
договором, а саме - надання кредитних
коштів підтверджується випискою за
позичковим рахунком ОСОБА_6 та копіями
платіжних документів (а.с. 10-11).

Стосовно посилань на проведення
процедури ліквідації фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6, то такі
обставини відбулися після ухвалення
рішення суду, а тому не можуть бути
взяті до уваги.

З урахуванням викладеного
позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_7
підлягають задоволенню частково, а
тому в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України рішення суду необхідно
змінити, в тому числі відповідно до
вимог ст. 88 ЦПК України змінити
розподіл судових витрат, стягнувши їх
залежно від частини задоволених вимог
з кожного відповідача (з ОСОБА_6 -
1364 грн. 28 коп. та з ОСОБА_7 - 365 грн. 72 коп.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2007 року
змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» 119 421 грн. (сто
дев'ятнадцять тисяч чотириста двадцять
одну) грн. 42 коп. заборгованості за
кредитним договором № 356/2005, укладеним
18 липня 2005 року між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_6, яка
складається з 83100 грн. заборгованості
за кредитом, 27 353 грн. 43 коп.
заборгованості за процентами за
користування кредитом та 8 967 грн. 99 коп.
пені.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» 163 010 (сто
шістдесят три тисячі десять) грн. 97 коп.
заборгованості за кредитним договором
№ 356/2005, укладеним 18 липня 2005 року між
закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк» та
ОСОБА_6, яка складається з 116 900 грн.
заборгованості за кредитом, 39 583 грн. 56
коп. заборгованості за процентами за
користування кредитом та 6 527 грн. 41 коп.
пені.

Стягнути на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» судові витрати: з
ОСОБА_6 - 1364 (тисячу триста шістдесят
чотири) грн. 28 коп. судових витрат та з
ОСОБА_7 - 365 (триста шістдесят п'ять) грн.
72 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого Суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: Судді: