СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Побірченко Т.І.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Господар Дарницького
району м. Києва» на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 24 лютого
2014р. по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального
підприємства «Господар Дарницького
району м. Києва», третя особа:
Житлово-експлуатаційна контора № 223
Комунального підприємства «Господар»

про зміну договору житлового найму,
визнання членами сім'ї померлого
наймача та встановлення факту родинних
відносин

та за зустрічним позовом Комунального
підприємства «Господар Дарницького
району м. Києва» до ОСОБА_2

про виселення без надання іншого
приміщення,

встановила:

у жовтні 2013р. позивачі звернулися до
суду з позовом про встановлення факту
родинних відносин між ними та ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати їх
членами сім'ї наймача ОСОБА_3, що
проживали з нею однією сім'єю за її
життя за адресою АДРЕСА_1, зобов'язати
Дарницьку районну в м. Києві державну
адміністрацію та КП «Господар» надати
згоду та змінити договір житлового
найму за вказаною адресою на ОСОБА_2

Мотивуючи позовні вимоги,
позивачі зазначали, що ОСОБА_3 була
наймачем квартири АДРЕСА_1 і померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 є братом померлої,
поселився у квартиру за два роки до
смерті ОСОБА_3 за її згодою, як член її
сім'ї, здійснював догляд за нею, за
сплатою рахунків за житлово-комунальні
послуги та продовжує проживати у
квартирі після її смерті.

Також позивачі посилалися на
різницю у написанні їх прізвища, хоча
відповідно до свідоцтв про народження
вони мають одних батьків.

У листопаді 2013р. КП «Господар
Дарницького району м. Києва»
звернулося із зустрічною позовною
заявою про виселення ОСОБА_2 із
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення, посилаючись на те,
що відповідач був тимчасовим
мешканцем.

У подальшому позивачі уточнили
позовні вимоги і просили визнати
ОСОБА_2 членом сім'ї померлого наймача
та зобов'язати КП «Господар» змінити
договір житлового найму спірної
квартири на ОСОБА_2

Рішенням суду від 24 лютого 2014р.
позов задоволено.

Додатковим рішенням суду від 28
квітня 2014р. у задоволенні зустрічного
позову

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/7075/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Шклянка М.П.Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.відмовлено.

- 2 -

У поданій апеляційній скарзі КП
«Господар Дарницького району м. Києва»
просить рішення суду в частині
визнання ОСОБА_2 членом сім'ї наймача -
померлої ОСОБА_3, що проживав з нею
однієї сім'єю за її життя за адресою
АДРЕСА_1 та про зобов'язання КП
«Господар Дарницького району м. Києва»
змінити договір житлового найму на
спірну квартиру та відмови в
зустрічному позові скасувати, ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
задовольнити зустрічний позов.

Апелянт посилається на
неналежну оцінку судом наданих доказів
та невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також на
неправильне застосування норм
матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу, пояснення позивача ОСОБА_1 та
представника позивачів, які
заперечували проти апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_3 була
наймачем квартири АДРЕСА_1 і в ній
зареєстрована. Інші особи у квартирі
зареєстровані не були.

Приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
померла, що підтверджується свідоцтвом
про смерть, виданим 21 травня 2013р.
Відділом реєстрації смерті у м. Києві.

Задовольняючи позовні вимоги
первісного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2
поселився у листопаді 2012р. у квартиру,
як член сім'ї ОСОБА_3, доглядав за нею,
вів з нею спільне господарство, приймав
участь в утриманні квартири, тому має
право порушувати питання про зміну
договору найму.

Проте, погодитися з таким
висновком суду не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. У такому випадку особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року № 2 «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача,
виникають усі права й обов'язки за
договором найму жилого приміщення,
якщо особи постійно проживали разом із
наймачем і вели з ним спільне
господарство та були визнані членами
сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім
того, особи, які вселилися до наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права

- 3 -

користування жилим приміщенням, якщо
особи вселилися в жиле приміщення як
члени сім'ї наймача та якщо при
вселенні між цими особами, наймачем та
членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням (ст. 65
ЖК УРСР). Під час вирішення спору про
право користування жилим приміщенням
осіб, які вселилися до наймача, суд
повинен з'ясувати, крім обставин щодо
реєстрації цих осіб у спірному
приміщенні, дотримання встановленого
порядку при їх вселенні та наявності
згоди на це всіх членів сім'ї наймача та
обумовлення угодою між указаними
особами, наймачем і членами сім'ї, що
проживають з ним, певний порядок
користування жилим приміщенням, й інші
обставини справи, що мають значення для
справи, а саме: чи було це приміщення
постійним місцем проживання цих осіб,
чи вели вони з наймачем спільне
господарство, тривалість часу їх
проживання (правовий висновок
Верховного Суду України у справі
6-60цс12).

У підтвердження позовних вимог
позивачами наданий акт без дати,
підписаний трьома мешканцями будинку
5а по вул. Ялтинській у м. Києві про те,
що ОСОБА_2 проживає у квартирі 126 з
грудня 2012р. по вересень 2013р. і по
теперішній час.

При цьому, із заявою про затвердження
даного акту позивач ОСОБА_2 звернувся
до житлово-експлуатаційної
організації у жовтні 2013р., тобто після
смерті наймача.

Також судом були допитані свідки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підписали акт і
які пояснили, що після смерті дочки
ОСОБА_3 її брат ОСОБА_2 знаходився пів
тижня у квартирі ОСОБА_3, підтримував її
продуктами харчування, ліками,
доглядав за нею, а остання мала намір
його зареєструвати у квартирі, але не
встигла цього зробити внаслідок
тяжкого стану здоров'я.

Отже, з пояснень свідків вбачається, що
ОСОБА_2 не вселився до ОСОБА_3 як член її
сім'ї, а дана квартира не була його
постійним місцем проживання, так як він
перебував в ній періодами, а надання
допомоги братом своїй сестрі не є
підтвердженням ведення особами
спільного господарства, що судом
враховано не було. При цьому, судом не
було встановлено, як саме був
визначений порядок користування
квартирою, враховуючи, що вона має одну
кімнату, площею 11,1кв.м. (с.с.43).

Крім того, суд не звернув увагу на те, що
по спірній квартирі станом на серпень
2013р. існувала заборгованість по сплаті
житлово-комунальних послуг у розмірі
2552,88грн. (с.с.23), яка почала погашатися
тільки після смерті ОСОБА_3, а також, що
ОСОБА_2 зберігав за собою право на
користування квартирою АДРЕСА_2, де був
зареєстрований.

Також позивачами не було надано
жодного доказу у підтвердження стану
здоров'я померлої ОСОБА_3 на
підтвердження неможливості здійснити
за життя реєстрацію ОСОБА_2 у спірній
квартирі.

За таких обставин, висновок суду про
вселення ОСОБА_2 до ОСОБА_3 на постійне
проживання за її згодою, як члена сім'ї,
не ґрунтується на обставинах справи та
не відповідає наданим суду позивачами
доказам і зроблений з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення.

Посилання суду першої інстанції на ст.
47 Конституції України при вирішенні
даного спору, колегія суддів вважає
неправомірним, оскільки позивач ОСОБА_2
не позбавляється права на житло, так як
такого право він не набув відповідно до
вимог чинного законодавства.

Здійснення поховання наймача та
проведення часткової оплати у
погашення заборгованості за
житлово-комунальні послуги не є
підставою для набуття права на
користування житловим приміщенням у
порядку, визначеному статтями 64 та 65 ЖК
УРСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК УРСР
повнолітній член сім'ї наймача вправі
за згодою наймача та інших членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вимагати
визнання його наймачем за раніше
укладеним договором найму жилого
приміщення замість попереднього
наймача. Таке ж право у разі смерті
наймача або втрати ним права на жиле
приміщення належить будь-якому членові
сім'ї наймача. У разі відмови
наймодавця у визнанні члена сім'ї
наймачем за договором найму спір може
бути вирішено в судовому порядку.

- 4 -

Застосовуючи зазначену норму
матеріального права до правовідносин
сторін, суд першої інстанції не звернув
увагу на те, що позивач ОСОБА_2 на день
смерть ОСОБА_3 не набув відповідно до
вимог чинного законодавства рівних
прав та обов'язків за договором найму
на спірну квартиру, тому суд не мав
правових підстав для зобов'язання
відповідача змінити договір житлового
найму.

Також суд першої інстанції не звернув
увагу на те, що позивачем ОСОБА_2 не були
заявлені позовні вимоги про визнання
права на користування спірним житловим
приміщенням.

Згідно ст. 18 ЖК УРСР управління
житловим фондом здійснюється
власником або уповноваженим ним
органом у межах, визначених власником.

У п. 4 вищезазначеної постанови Пленуму
Верховного Суду України роз'яснено, що
згідно зі ст. 61 ЖК
житлово-експлуатаційна організація, а
за її відсутності - підприємство,
установа, організація як наймодавець
можуть бути стороною в спорах, що
виникають з договорів найму жилого
приміщення. Однак у справах із питань,
віднесених до компетенції органів
місцевого самоврядування чи місцевої
державної адміністрації, або з питань
управління житловим фондом, віднесених
його власником або уповноваженим ним
органом до свого відання згідно зі ст. 18
ЖК (наприклад, про визнання ордера
недійсним, надання, бронювання або
обмін жилого приміщення, визнання
права на жиле приміщення крім випадків,
коли в ньому проживають інші члени
сім'ї наймача), належною стороною
повинен бути відповідний орган чи
власник житлового фонду.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» до
відання місцевих державних
адміністрацій у межах і формах,
визначених Конституцією і законами
України, належить вирішення питань,
зокрема, управління майном,
приватизації, сприяння розвитку
підприємництва та здійснення
державної регуляторної політики.

З наданого суду першої інстанції
розпорядження № 35 від 5 січня 2012
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації вбачається, що
спірний будинок знаходиться в
управлінні зазначеної районної
адміністрації і був переданий КП
«Господар», як балансоутримувачу.

Задовольняючи клопотання представника
позивачів про заміну неналежного
відповідача Дарницьку районну в м.
Києві державну адміністрацію на КП
«Господар», суд першої інстанції на
вказані норми матеріального права та
роз'яснення Верховного Суду України
уваги не звернув і вирішив даний спір,
фактично визнавши за ОСОБА_2 право на
користування майном, яке перебуває в
управлінні зазначеної районної
адміністрації, без участі даного
органу, чим допустив порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно змісту статті 256 ЦПК України
справи про встановлення факту родинних
відносин між фізичними особами
розглядаються у судовому порядку, якщо
від них залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Задовольняючи позовні вимоги про
встановлення факту родинних відносин
між позивачами та померлою ОСОБА_3, суд
першої інстанції не встановив, які саме
майнові права позивачів виникають у
результаті встановлення даного факту і
хто саме заперечує даний факт.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про задоволення
первісного позову, не повно встановив
обставини справи, належним чином не
оцінив надані сторонами докази,
неправильно застосував норми
матеріального права та допустив
порушення норм процесуального права,
що відповідно до положень ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду.

Колегія суддів ухвалює нове рішення
про відмову у задоволенні первісних
позовних вимог у повному обсязі,
оскільки вони не знайшли свого
підтвердження під час судового
розгляду, не ґрунтуються на нормах
матеріального права та заявлені до
неналежного відповідача.

- 5 -

У порушення вимог ст. 215 ЦПК
України суд першої інстанції у рішенні
не навів обґрунтування відмови у
задоволенні зустрічних позовних вимог.
Такого обґрунтування не містить і
додаткове рішення суду. Вказані
обставини відповідно до ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду.

Колегія суддів вважає, що
зустрічні позовні вимоги задоволенню
не підлягають з таких підстав.

Заявляючи вимоги про виселення
ОСОБА_2 із спірної квартири на підставі
ст. 99 ЖК УРСР, позивач за зустрічним
позовом стверджує, що відповідач був
тимчасовим мешканцем.

Разом з тим, КП «Господар» не
визнає, що відповідач поселився у
спірній квартирі за згодою наймача
ОСОБА_3

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 98 ЖК
УРСР наймач жилого приміщення та члени
його сім'ї, які проживають разом з ним,
можуть за взаємною згодою дозволити
тимчасове проживання в жилому
приміщенні, що є в їх користуванні,
інших осіб без стягнення плати за
користування приміщенням (тимчасових
жильців), в тому числі опікуна чи
піклувальника, який не є членом сім'ї
наймача. Вселення тимчасових жильців
на строк понад півтора місяця
допускається за умови додержання
розміру жилої площі, встановленого для
надання жилих приміщень (частина перша
статті 48).

Отже, заперечуючи поселення
ОСОБА_2 у спірну квартиру за згодою
наймача, КП «Господар» зазначає про
поселення його у якості тимчасового
мешканця, що є суперечливою та
взаємовиключною позицією.

Під час розгляду справи судом
першої інстанції суду не було надано
доказів у підтвердження проживання
ОСОБА_2 у спірній квартирі, у тому числі
і у якості тимчасово мешканця у
розумінні ст. 98 ЖК. Крім того, спірна
квартира має одну кімнату, житловою
площею 11,1 кв.м., що є підставою
неможливості поселення в ній
тимчасового мешканця у силі ч. 2 ст. 98 ЖК
УРСР.

Поселення у спірну квартиру та
проживання в ній ОСОБА_2 після смерті
наймача не є підставою для визнання
його тимчасовим мешканцем, тому
колегія суддів вважає, що відсутні
правові підстави виселення ОСОБА_2 на
підставі ст. 99 ЖК УРСР.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за звернення фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, колегія
суддів не має повноважень на прийняття
рішення про виселення ОСОБА_2 зі
спірної квартири з інших підстав, ніж
заявлені позивачем, а оскільки під час
судового розгляду не було доведено до
ОСОБА_2 був тимчасовим мешканцем,
підстав для задоволення зустрічних
позовних вимог не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,
316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Господар Дарницького
району м. Києва» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 24 лютого 2014р. та
додаткове рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 28 квітня
2014р. скасувати, ухвалити нове рішення,
яким у позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Комунального підприємства «Господар
Дарницького району м. Києва», третя
особа: Житлово-експлуатаційна контора
№ 223 Комунального підприємства
«Господар» про зміну договору
житлового найму, визнання членами сім'ї
померлого наймача та встановлення
факту родинних відносин відмовити, у
зустрічному позові Комунального
підприємства «Господар Дарницького
району м. Києва» до ОСОБА_2 про
виселення без надання іншого
приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до

- 6 -

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: