Справа № 199/9826/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

03 листопада 2014року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Грицай А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1, третя особа Державна
реєстраційна служба України, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та визнання права власності, за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про визнання недійсним
кредитного договору та стягнення
коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
визнання права власності.

В обґрунтуванні позовних вимог
посилався на те, що 15.05.2008 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Укрсиббанк», та ОСОБА_1 був укладений
договір про надання споживчого кредиту
№0, відповідно до якого останній
отримав кредит у розмірі 62000,00 доларів
США зі сплатою 13% річних з кінцевим
терміном повернення 14.05.2037 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором між
ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був
укладений договір іпотеки
№0/0/2/3, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 за
реєстровим номером 7189. Згідно з умовами
зазначеного договору в іпотеку
передане нерухоме майно, а саме:
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 54,2
кв.м, житловою - 32,3 кв.м. При цьому
сторони дійшли згоди, що вартість
предмету іпотеки становить 368650,00 грн.

Відповідач належним чином не виконує
умови вказаного кредитного договору,
порушує графік погашення кредиту та
сплати процентів у встановлені
кредитним договором терміни, у зв'язку
з чим загальна заборгованість по
кредиту становить 75853,43 долара США, що
складає 606296,47 гривень.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ПАТ «Дельта Банк» було укладено
договір відступлення права вимоги за
вищезазначеним кредитним договором. У
зв'язку з чим до позивача перейшло
право вимоги, що виникло з кредитного
договору та договору іпотеки у обсязі
та на умовах, що існувало у первісного
кредитора.

Посилаючись на те, що статтями 33, 36, 37
Закону України «Про іпотеку»
передбачена можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
набуття предмету іпотеки у власність
іпотекодержателя за вартістю,
визначеною суб'єктом оціночної
діяльності, а відповідач та інші
мешканці квартири перешкоджають у
доступі до предмету іпотеки для
визначення її вартості, тому позивач
просив суд в рахунок виконання
зобов'язання за кредитним договором
№0 від 15.05.2008 року у розмірі 606296,47
грн. звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1; визнати за
Публічним акціонерним товариством
«Дельта Банк» право власності на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1;
припинити право власності ОСОБА_1, як
іпотекодавця, на квартиру АДРЕСА_1, а
також стягнути з ОСОБА_1 на користь
позивача судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову
заперечував, звернувся до суду із
зустрічним позовом до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання кредитного договору
недійсними та стягнення коштів.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що 15.05.2008 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Укрсиббанк», та ОСОБА_1 був укладений
договір про надання споживчого кредиту
№0, відповідно до якого останній
отримав кредит у розмірі 62000,00 доларів
США, що в еквіваленті складало 313100
гривень, зі сплатою 13% річних з кінцевим
терміном повернення 14.05.2037 року.

На виконання умов кредитного договору
позивачем за зустрічним позовом були
сплачені грошові кошти у розмірі 176231,93
грн..

Позивач за зустрічним позовом просив
визнати недійсним кредитний договір
№0 від 15.05.2008 року, оскільки банком
були надані кредитні кошти в іноземній
валюті, тоді як гривня, як національна
валюта, є єдиним законним платіжним
засобом на території України. До того ж,
відповідно до Закону України «Про
захист прав споживачів» в редакції від
22.09.2011 року, надання (отримання)
споживчих кредитів і іноземній валюті
на території України забороняється.
Також ОСОБА_1, посилаючись на
недійсність кредитного договору,
просив суд провести реституцію за
договором шляхом стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на його користь
сплачених 176231,93 грн., а з ОСОБА_1
стягнути на користь позивача отримані
від банку 313100 грн. кредитних коштів.

Представник ПАТ «Дельта Банк» основні
позовні вимоги підтримав, посилаючись
на обставини викладені в позовній
заяві в останній редакції, просив їх
задовольнити в повному обсязі. Проти
зустрічного позову заперечував, просив
у зустрічному позові відмовити,
оскільки вимоги є необґрунтованими та
безпідставними.

Представник ОСОБА_1 проти основного
позову заперечував, зустрічні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
зустрічній позовній заяві, просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги за основним
позов та за зустрічним позовом такими,
що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні встановлено,
15.05.2008 року між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Укрсиббанк», та
ОСОБА_1 був укладений договір про
надання споживчого кредиту №0,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 62000,00 доларів США зі
сплатою 13% річних з кінцевим терміном
повернення 14.05.2037 року.

Відповідач належним чином не виконує
умови вказаного кредитного договору,
порушує графік погашення кредиту та
сплати процентів у встановленні
кредитним договором терміни, у зв'язку
з чим загальна заборгованість по
кредиту становить 75853,43 долара США, що
складає 606296,47 гривень.

Відповідно до ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 ЦК України). При цьому заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
516 ЦК України).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ПАТ «Дельта Банк» було укладено
договір відступлення права вимоги за
вищезазначеним кредитним договором. У
зв'язку з чим до позивача ПАТ «Дельта
Банк» перейшло право вимоги, що виникло
з кредитного договору та договору
іпотеки у обсязі та на умовах, що
існувало у первісного кредитора.

Згідно зі ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або
інша фінансова установа (кредитор)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ст. 1054
Цивільного кодексу України).

Всупереч взятих на себе
зобов'язання позичальник не виконує
умови Кредитного договору стосовно
своєчасного повернення сум отриманого
кредиту та своєчасної сплати
нарахованих за користування
кредитними коштами відсотків у
встановлені Кредитним договором
терміни.

Ст.625 Цивільного кодексу України
встановлює, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів (ст.1050 Цивільного
кодексу України).

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором між
ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був
укладений договір іпотеки
№0/0/2/3, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 за
реєстровим номером 7189. Згідно до умов
зазначеного договору в іпотеку
передане нерухоме майно, а саме:
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 54,2
кв.м, житловою - 32,3 кв.м.

Частиною ч. 1 ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

У частині 3 ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" визначені способи звернення
стягнення на предмет іпотеки: на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя (тобто шляхом
позасудового врегулювання). При цьому
правовою підставою для передачі
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
(або відсутність застереження в
іпотечному договорі).

Договором іпотеки на іпотекодержателя
покладається зобов'язання надіслати
іпотекодавцю повідомлення, оформлене
відповідно до вимог ст. 35 Закону
України "Про іпотеку". Надіслання
такого повідомлення є обов'язковою
умовою для подальшого вчинення
виконавчого напису на документах, що
встановлюють заборгованість для
стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна.
Частиною 2 ст. 35 Закону встановлено, що
положення частини першої цієї статті
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодаржателя звернутися у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

28.03.2013 року на адресу ОСОБА_1 за вих.
№9123124 була направлена претензія-вимога
про погашення заборгованості у повному
обсязі або передачу предмету іпотеки в
рахунок погашення заборгованості,
однак доказів отримання вказаної
претензії позивачем надано не було.

Тобто, у випадку, якщо іпотекодержатель
не реалізував способів позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки, зокрема шляхом
укладення договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, який
передбачав би передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки у рахунок виконання
основного зобов'язання (ст. 37 Закону
України "Про іпотеку"), він має право
звернутися до суду з метою звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до ст. 39 Закону України "Про
іпотеку", якою передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду. При цьому
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд може встановити
спосіб реалізації предмета іпотеки або
шляхом проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України "Про
іпотеку".

Оскільки визнання права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно, що
є предметом іпотеки, на підставі
рішення суду Законом України "Про
іпотеку" не передбачено та цим Законом
передбачений інший порядок звернення
стягнення на предмет іпотеки, тому суд
вважає Публічному акціонерному
товариству «Дельта Банк» в позові до
ОСОБА_1, третя особа Державна
реєстраційна служба України, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та визнання права власності, -
відмовити.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) громадянину у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
громадянин зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу України.

Відповідно до ст.524 ЦК України,
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні,
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Основний
закон держави не встановлює якихось
обмежень щодо можливості використання
в Україні грошових одиниць іноземних
держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України, іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом. Тобто відповідно
до законодавства, гривня має статус
універсального платіжного засобу, який
без обмежень приймається на всій
території України. Разом з тим, обіг
іноземної валюти обумовлений вимогами
спеціального законодавства України.

Так основним законодавчим актом,
регулюючим правовідносини у сфері
валютного регулювання і валютного
контролю є Декрет Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

При цьому, згідно зі ст.2 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
кошти - це гроші у національній або
іноземні валюті чи їх еквівалент.
Статті 47 та 49 цього Закону визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії та письмового
дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету
Міністрі України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю», операції з валютними
цінностями здійснюються на підставі
генеральних та індивідуальних
ліцензій НБУ. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі генеральної
ліцензії на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п.2
ст.5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3 Положення про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, яке затверджене Постановою
Правління НБУ №275 від 17 липня 2001 року та
зареєстроване у Міністерстві юстиції
України 21 серпня 2001 року за №730/5921 за
наявності банківської ліцензії та за
умови отримання письмового дозволу НБУ
банки мають право здійснювати операції
з валютними цінностями.

Крім того, як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.10 своєї постанови №5 від 30
березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», згідно зі
статтею 99 Конституції України грошовою
одиницею України є гривня. Вказана
стаття визначає правовий статус
гривні, але не встановлює сферу її
обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

З огляду на зазначене вбачається, що
уповноважені банки на підставі
банківської ліцензії та письмового
дозволу на здійснення операцій з
валютними цінностями мають право
здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті.

Що стосується вимог підпункту «в» п.4
ст.5 зазначеного Декрету КМУ щодо
наявності індивідуальної ліцензії на
надання і одержання резидентами
кредитів в іноземній валюті, якщо
терміни і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі, то на теперішній
час законодавець не визначив межі
термінів і сум надання або одержання
кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій, єдиною правовою
нормою для здійснення банками
кредитування в іноземній валюті згідно
з вимогами статті 5 Декрету КМУ України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» є наявність у
банку генеральної ліцензії на
здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

Згідно з роз'ясненням Національного
Банку України від 07 грудня 2009 року
№13-210/7871-22612 - операція з надання банками
кредитів в іноземній валюті не
потребує індивідуальної ліцензії.

Тобто надання кредитів у валюті за
наявності в банку відповідної
генеральної ліцензії (дозволу НБУ на
здійснення кредитних операцій у
валюті) не суперечить вимогам чинного
законодавства України. Крім того,
згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагентів та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Цивільного Кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Посилання ОСОБА_1 щодо недійсності
правочину, а саме кредитного договору,
є хибними, оскільки факт підписання ним
кредитного договору свідчить про згоду
останнього з його умовами, в тому числі
про отримання кредиту у доларах США.
Крім того, ніщо не перешкоджало йому
отримати кредит у національній валюті.

Отже, судом встановлено, що спірний
кредитний договір не суперечить
положенням діючого законодавства
України, а тому не має підстав для
визнання його недійсним, тому суд
вважає ОСОБА_1 в позові до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання недійсним кредитного
договору та стягнення коштів, -
відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 58-60, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 526, 1048, 1050, 1054 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 33, 35 Закону
України «Про іпотеку», суд, -

В И Р І Ш И В:

Публічному акціонерному товариству
«Дельта Банк» в позові до ОСОБА_1, третя
особа Державна реєстраційна служба
України, про звернення стягнення на
предмет іпотеки та визнання права
власності, - відмовити.

ОСОБА_1 в позові до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання недійсним кредитного
договору та стягнення коштів, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. У разі якщо
рішення було постановлено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається з дня отримання копії
рішення.

Суддя: