У х в а л а

іменем україни

4 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Уманська
міська державна нотаріальна контора
Черкаської області, про визнання права
власності на частину нерухомого майна
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 18 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що її матері, ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, належав на праві
власності житловий будинок АДРЕСА_1. За
життя її мати склала заповіт на користь
онуки, її доньки, ОСОБА_5, яка прийняла
спадщину. Вона, її мати та її чоловік,
ОСОБА_8, вели спільне господарство та
постійно проживали однією сім'єю у
вказаному житловому будинку. У період з
1988 року по 2008 рік за спільні кошти ними
було проведено роботи по поліпшенню
умов проживання, які здійснювались за
спільною згодою ОСОБА_4, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8; її мати обіцяла, що вона та її
чоловік отримають частку у праві
власності на житловий будинок.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік, ОСОБА_8,
після смерті якого вона прийняла
спадщину, оскільки проживала із
спадкодавцем на момент його смерті.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_7
Позивачка зазначала, що вартість
будівельних робіт виконаних у період з
1998 по 2008 роки та з 2009 по 2010 роки
склала 73 170 грн 16 коп., що становило 29 %
від вартості житлового будинку з
господарськими спорудами.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просила суд встановити
факт її проживання однією сім'єю з
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з жовтня 1988
року; визнати за нею право власності на
29 % у житловому будинку АДРЕСА_1 та
визнати недійсним в цій частині
заповіт ОСОБА_7 складений
19 квітня 2008 року на користь ОСОБА_5

Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 24 жовтня 2013
року позов ОСОБА_4 задоволено.
Встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з
жовтня 1988 року. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на 29 % у будинку АДРЕСА_1 та
визнано недійсним в цій частині
заповіт ОСОБА_7 від 19 квітня
2008 року, складений на користь ОСОБА_5
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 18 лютого 2014 року рішення
міськрайонного суду скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи
в задоволенні позову, апеляційний суд
на підставі на підставі доказів,
поданих сторонами, що належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного висновку про те, що
позивачка не довела, що є її
процесуальним обов'язком (ст. ст.
10, 60 ЦПК України), своїх вимог про
встановлення факту проживання однією
сім'єю із своєю матір'ю ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, своїм чоловіком
ОСОБА_8, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, як і
домовленість про створення спільної
сумісної власності спільною працею та
за спільні кошти.

Посилання касаційної скарги на те, що
апеляційний суд розглянув справу за
відсутності ОСОБА_4 та її представника
безпідставні, оскільки вона була
належним чином повідомлена про дату
повторного судового засідання
(а.с. 183).

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
касаційної скарги цих висновків не
спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 18 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта