Провадження номер 2/522/1942/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за
участі третьої особи державного
нотаріуса Другої Одеської державної
нотаріальної контори Арабаджи
Катерини Григорівни про визнання
договору купівлі-продажу частково
недійсним, визнання права власності,
виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного 07.07.2010 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 в частині покупця, просив
визнати за ним право власності на
зазначену квартиру, а також визнати за
ним право власності на будівельні
матеріали, вікна, двері, плитку, меблі,
побутову техніку, які були придбані для
ремонту та обладнання квартири АДРЕСА_1
на загальну суму 263 805,13 гривень 13
копійок; виселити ОСОБА_3 з квартири
АДРЕСА_1, без надання іншого житла;
стягнути з відповідачів судовий збір
на його користь.

Позивач та представник позивача у
судову засіданні позовні вимоги
підтримали та просили позов
задовольнити у повному обсязі.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги тим, що спірна квартира була
придбана за кошти, які йому подарував
брат, в підтвердження придбання ним
квартири наводить виписки з
банківських рахунків та заяву брата
ОСОБА_8 На підтвердження придбання
квартири також посилається на
довіреність на розпорядження спірною
квартирою, та на показання маклера. В
частині визнання права власності на
матеріали обладнання та меблі, які були
придбані за його кошти позивач надав
копії платіжних документів та
договорів на придбання відповідних
матеріалів, обладнання та меблів.

Представник відповідачів у судовому
засіданні проти позову заперечував та
просивв задоволенні позову відмовити у
повному обсязі. В обґрунтування своїх
заперечень представник відповідачів
посилався на належне оформлення
договору купівлі-продажу на спірну
квартиру, на розписку про передачу
коштів від відповідача, ОСОБА_2,
продавцю квартири, на довідки, які
підтверджують сталий доході покупця та
її чоловіка. А також вказав на те, що
довіреність видана позивачу
надавалася з метою проведення ремонту
в спірній квартирі.

Судом встановлено, що 11.07.2008 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано
шлюб.

07.07.2010 року між відповідачем у справі -
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір
купівлі-продажу зареєстрований в
реєстрі нотаріальних дій за № 3-1612, за
яким ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1.
Квартира була придбана за письмової
згоди чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_4, що
підтверджується заявою (а.с. 191). В
подальшому 03.08.2010 року, право власності
на зазначену квартиру було
зареєстровано в реєстрі право
власності на нерухоме майно
Комунальним підприємством "Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості":
номер запису 3423, в книзі 752пр-151.

Також 07.07.2010 року ОСОБА_2 було видано
довіреність зареєстровану в реєстрі
нотаріальних дій за № 3-1615 на ОСОБА_1 на
розпорядження квартирою АДРЕСА_1.

Суду надана копія розписки від 07.07.2010
року ОСОБА_6 про отримання від ОСОБА_2
грошової суми в розмірі 100 000 доларів
США за продаж квартири АДРЕСА_1.

Після покупки в спірній квартирі
АДРЕСА_1 здійснювався ремонт та
облаштування. Позивач, ОСОБА_1
придбавав будівельні матеріали,
обладнання та меблі для квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується наданими
копіями розрахункових документів та
договорів.

25.01.2012 року рішенням Приморського
районного суду м. Одеси у справі №
2/1522/10746/11 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було
розірвано.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
відповідачів та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що у задоволенні
позовних вимог слід відмовити в
повному обсязі з огляду на наступне:

Квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2
під час перебування в шлюбі із ОСОБА_4,
тому керуючись ч. 1 ст. 60 Сімейного
кодексу України суд встановив, що
спірна квартира є спільною сумісною
власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на отримання в дар від брата
ОСОБА_8 грошей зважаючи на те, що
письмова заява ОСОБА_8 від 28.08.2012 року
про дарунок позивачу у справі ОСОБА_1
грошових коштів в сумі 500 000 грн. та у
сумі 56000 доларів США, - є по суті
письмовими свідченнями ОСОБА_8 про факт
передачі коштів в якості дарунку.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні не
підтвердив, що грошові кошти належать
йому та були їм подаровані позивачу, а
наголосив що грошові кошти належали
його та позивача батькам.

Також зазначені свідчення не
приймаються судом до уваги зважаючи на
те, що відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК
України, договір дарування валютних
цінностей на суму, яка перевищує
п'ятдесятикратний розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню. Таким чином, суми які за
твердженнями позивача були йому
подаровані його братом ОСОБА_8
перевищують розмір суми валютних
цінностей, які можуть бути подаровані
без письмової форми договору дарування
та його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Письмові свідчення ОСОБА_8 в заяві від
28.08.2012 року не можуть враховуватися
також зважаючи на положення ч. 1 ст. 218 ЦК
України, яка встановлює, що
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків.

Виписки з рахунків на ім'я ОСОБА_8 у ПАТ
"Приватбанк", та численні виписки з
рахунків на ім'я ОСОБА_1 у АТ "ОТП Банк"
та АТ "Укрсиббанк" вказують на рух
коштів на відповідних рахунках в
період до укладення договору
купівлі-продажу від 07.07.2010 та протягом
значного часу після укладення даного
договору. В виписках відсутня
інформація про перерахунок грошових
коштів на оплату за договором
купівлі-продажу від 07.07.2010 року.

До того ж, на ухвалу суду від 02.07.2014 року
ДПІ Суворовського району м. Одеси в
листі від 05.08.2014 року № 12494/15-54-17-01 було
повідомлено, що ОСОБА_1: згідно АРМів
"Бест Звіт", ІС "Податковий блок", даним
1ДФ за період з 2010 р. по 2012 р.
вищезазначені суми не отримував та
декларацію про доходи не надавав.
Сплата з податку на доходи фізичних
осіб в період з червня 2010 року по
червень 2012 року відсутня.

Згідно листа від 04.07.2014 року №
23128/9/15-53-10-01-117 ДПІ Приморського району м.
Одеси, у ДПІ відсутні відомості
стосовно того чи декларував ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 500 000 грн. та у сумі
56000 доларів США, отримані ним в якості
дарунка та відомості стосовно того чи
сплачував ОСОБА_1 податок з отриманого
ним дарунку у вигляді 500 000 грн. та у сумі
56000 доларів США. Також ДПІ повідомила
щодо ОСОБА_1, що декларація про майновий
стан і доходи не надавалась, податки не
сплачувались.

Зазначені листи від органів ДПІ
вказують на те, що в органах Міндоходів
відсутня інформація про отримання
ОСОБА_1 доходів у вигляді дарунку на
суму 500 000 грн. та суму 56000 доларів США.

Суд даючи оцінку показанням свідка
ОСОБА_10, зважає на те, що нею не було
надано документів які б підтверджували
її трудові відносини з агенцією
нерухомості "Перша ріелторська
компанія", та право на здійснення
підприємницької діяльності по наданню
посередницьких послуг з пошуку та
реалізації об'єктів нерухомості.
Покази ОСОБА_10 не вказують на оплату за
договором купівлі-продажу від 07.07.2010
року ОСОБА_1 Те що позивач посилаючись
на свідчення ОСОБА_10 стверджує що саме
за його кошти була придбана спірна
квартира, також не може враховуватися
судом зважаючи на вищевикладені
положення ч. 1 ст. 218 ЦК України, адже між
продавцем спірної квартири ОСОБА_6, та
ОСОБА_1 не було укладено договір
купівлі-продажу в належній формі.

Більше того, згідно розписки ОСОБА_6 від
07.07.2010 року кошти на покупку спірної
квартири передала саме ОСОБА_4 (а.с. 20),
хоча представник відповідача
заперечує проти факту існування такого
документу, а суд немає змоги
підтвердити що розписка від 07.07.2010 року
написана самою ОСОБА_6, оскільки на не
одноразові виклики до суду для допиту у
якості свідка ОСОБА_6 не з'являлась.

На підтвердження фінансового стану
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суду були надані
довідки з місця роботи останніх. Згідно
довідки від 05.03.2013 року № 50/01 ОСОБА_2 з
05.09.2005 по 30.06.2010 року працювала у
Приватному акціонерному товаристві
"Університет військових мистецтв" та
отримувала дохід (а.с. 168).

Згідно довідки від 05.03.2013 року № 49/01
Приватного акціонерного товариства
"Університет військових
мистецтв"ОСОБА_4 на дату купівлі
спірної квартири був директором
юридичної особи, та отримував
стабільних дохід (а.с. 167).

Довідка від 11.03.2009 року № 04/43 також
підтверджує, що ОСОБА_4 працював
директором ТОВ "Інвестиційно-фінансова
Група "ТАС" на посаді директора програм
по Дніпропетровському регіону з 06.11.2008
року по 02.03.2009 року та отримував в цей
період значну заробітну плату (а.с. 169).

Оцінюючи довіреність від 07.07.2010 року за
№ 3-1615 видану ОСОБА_2 на ОСОБА_1 на
розпорядження квартирою АДРЕСА_1 суд
по-перше, зважає на те, що ОСОБА_1
здійснював купівлю матеріалів,
обладнання та меблів для ремонту
спірної квартири, і це не оскаржується
сторонами. Суд допускає, що останньому
була необхідна довіреність для
укладення договорів на виготовлення
вікон, дверей, укладення договорів
підряду для ремонту квартири, тощо. В
той же час, суд критично ставиться на
посилання ОСОБА_1 на те, що довіреність
від 07.07.2010 року була видана як гарантія
зобов'язань ОСОБА_2 переоформити на
позивача спірну квартиру, адже згідно
вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник
не може вчиняти правочин від імені
особи, яку він представляє, у своїх
інтересах. Тобто, на підставі видної
довіреності позивач не міг на себе
переоформити спірну квартиру.

Під час провадження у справі за заявою
позивача була призначена і проведена
судова будівельно-технічна експертиза
на розгляд якої було поставлено
питання: яка ринкова вартість квартири
АДРЕСА_1 на дату проведення експертизи.
За результатами проведеної експертизи
було встановлено, що ринкова вартість
квартири АДРЕСА_1, на момент складення
висновку: 1 367 918 грн., що еквівалентно 129
342 доларів США. Висновок експерта
доказує ринкову вартість квартири на
момент розгляду даної судової справи,
але не обґрунтовує будь-які з позовних
вимог. Також судом встановлено, що в
квартирі після купівлі був здійснений
ремонт, що також могло змінити її
вартість.

Суд приймає до уваги посилання ОСОБА_3
на те, що в частині позовних вимог про
визнання права власності на будівельні
матеріали, обладнання та меблі,
необхідно враховувати, що на момент
купівлі зазначених будівельних
матеріалів, обладнання та меблів, та
ремонту спірної квартири позивач,
ОСОБА_1, перебував у шлюбі з ОСОБА_3 і
спірне майно згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного
кодексу України належить їм на праві
спільної сумісної власності.
Зазначених обставин позивач не
враховує при зверненні до суду із
заявою про визнання права власності на
зазначене майно, адже відповідно до ч. 1
ст. 68 Сімейного кодексу України,
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

До того ж, позивач в частині позовних
вимог про визнання права власності на
будівельні матеріали, обладнання та
меблі не враховує, що будівельні
матеріали та обладнання були спожиті в
процесі ремонтних робіт і не можуть
бути відокремлені від майна без
завдання йому шкоди. Відповідно до ч. 1
ст. 185 ЦК України, споживною є річ, яка
внаслідок одноразового її
використання знищується або припиняє
існувати у первісному вигляді. Так,
відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України,
добросовісний набувач (володілець) має
право залишити собі здійснені ним
поліпшення майна, якщо вони можуть бути
відокремлені від майна без завдання
йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть
бути відокремлені від майна,
добросовісний набувач (володілець) має
право на відшкодування здійснених
витрат у сумі, на яку збільшилася його
вартість.

Позивач заявляючи що він є власником
меблів та іншого рухомого майна
просить суд визнати право власності на
не індивідуалізований перелік
споживаних і не споживаних речей у
вигляді будівельних матеріалів, вікон,
дверей, плитки, меблів, побутової
техніки. Подібна позовна вимога не може
бути задоволена з огляду на те, що
позивач не визначає в позові на яке
саме майно він просить визнати за ним
право власності, і якими доказами він
доводить належність йому окремих
речей. Більше того, належність спірного
майна позивачу на праві спільної
сумісної власності, виключає
можливість встановити, яке саме майно
належить йому на праві приватної
власності до вирішення питання про
поділ спільної сумісної власності
подружжя, адже як стверджує сам позивач
майно придбавалося в шлюбі.

Позовна вимога щодо виселення
ОСОБА_3 із спірної квартири без права
надання іншого житла є похідною від
вимоги про визнання за позивачем права
власності на спірну квартиру, і не
підлягає задоволенню окремо від
задоволення вимоги про визнання права
власності за позивачем.

Після всебічного, повного дослідження
й оцінки наявних матеріалів та
обставин справи суд дійшов висновку
щодо залишення позовних вимог без
задоволення, вважає їх не
обґрунтованими і та такими, що не
знайшли своє підтвердження у судовому
засіданні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 208-209, 213-215, 218 ЦПК
України, ст.ст.185, 218,220, 238, 390, 719ЦК
України, ст.ст. 60, 68 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити
в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області, через
Приморський районний суд м. Одеси,
шляхом подачі у 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя

04.11.2014