Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4569/14
Головуючий у 1-й інстанції Мовчан О.Г.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Мануйлова Ю.С.,
Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 15 вересня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
Державної казначейської служби
України, прокуратури Запорізької
області, прокуратури Михайлівського
району Запорізької області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Державної
казначейської служби України,
Прокуратури Запорізької області,
Прокуратури Михайлівського району
Запорізької області про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконним
притягненням до кримінальної
відповідальності.

В обґрунтування позову зазначивши, що 16
листопада 2011 року слідчим прокуратури
Михайлівського району Запорізької
області відносно нього була порушена
кримінальна справа за ознаками злочину
передбаченого ч.3 ст.364 КК України. 29
листопада 2011 року в межах кримінальної
справи відносно позивача був обраний
запобіжний захід у вигляді підписки
про не виїзд, а 21 грудня 2011 року йому
було пред'явлено обвинувачення за ч.3
ст.364 КК України.

Позивач зазначає, що відповідно до
постанови про притягнення його в
якості обвинуваченого, він
обвинувачувався в тому, що працюючи на
посаді дільничного інспектора сектору
дільничних інспекторів міліції
Михайлівського РВ ГУ МВС України в
Запорізькій області, будучи
представником влади, зловживаючи
владою та службовим становищем, діючи
умисно, всупереч інтересам служби, в
інтересах третьої особи - ОСОБА_3,
прийнявши 01 червня 2011 року письмову
заяву ОСОБА_4 про вчинений злочин, не
передав її оперативному черговому
Михайлівського РВ ГУМВС України в
Запорізькій області для реєстрації в
журналі реєстрації заяв та повідомлень
про злочини, чим приховав вказаний
злочин від реєстрації та обліку і
спричинив значну шкоду охоронюваним
законом правам, свободам та інтересам
ОСОБА_4, а також державним інтересам у
виді підриву авторитету
Михайлівського РВ ГУМВС України в
Запорізькій області. Внаслідок укриття
тяжкого злочину, кримінальна справа у
відношенні ОСОБА_3 своєчасно порушена
не була, всі передбачені законом заходи
до встановлення події злочину, осіб
винних в скоєнні злочину та до їх
покарання не прийняті.

Крім того, 21 грудня 2011 року ОСОБА_2 був
відсторонений від посади дільничного
інспектора міліції сектору дільничних
інспекторів міліції Михайлівського РВ
ГУМВС України в Запорізькій області.
Кримінальна справа була направлена з
обвинувальним висновком до
Михайлівського районного суду
Запорізької області, за результатом
розгляду якої вироком Михайлівського
районного суду Запорізької області від
19 грудня 2012 року в пред'явленому
обвинувачені у вчинені злочину,
передбаченого ч.3 ст.364 КК України,
ОСОБА_2 визнано невинним та виправдано
за недоведеністю участі в його вчинені.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області від 25 лютого 2013 року, апеляція
прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, на вирок
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 19 грудня 2012
року, - залишена без задоволення, а
вирок Михайлівського районного суду
Запорізької області від 19 грудня 2012
року, - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 листопада 2013
року вирок Михайлівського районного
суду Запорізької області від 19 грудня
2012 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 25 лютого 2013
року - залишено без змін, а касаційну
скаргу прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої
інстанції, - без задоволення.

Згідно тверджень позивача внаслідок
незаконного притягнення його
кримінальної відповідальності органом
досудового розслідування, йому
спричинена значна моральна шкода.
Зокрема, ОСОБА_2 більше 24 місяців
знаходився під слідством та судом. Йому
незаконно та безпідставно було
пред'явлено звинувачення в злочині,
який він не скоював. Крім того, позивачу
був обраний запобіжний захід у вигляді
підписки про невиїзд, внаслідок чого
він був обмежений у реалізації права
вільного пересування, що значним чином
вплинуло на законні права та свободи.

Також його незаконно було відсторонено
від посади дільничного інспектора
міліції, що значним чином вплинуло на
його авторитет серед місцевих жителів
та правоохоронців. Він вимушений був
виправдовуватись, давати пояснення
своїм близьким родичам, сусідам,
знайомим, піднаглядному контингенту,
що було вкрай неприємним. Як наслідок
незаконних дій органу розслідування,
позивач зазнав значних душевних
страждань, погіршились відносини з
оточуючими людьми, порушились
нормальні життєві та професійні
зв'язки, тривалий час змушений був
захищати свої права та інтереси.

При цьому, внаслідок незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності була принижена честь
та гідність позивача як працівника
міліції, юриста, в зв'язку з чим він в
повній мірі був позбавлений можливості
здійснювати свою професійну
діяльність.

Позивач вказує на суттєве
порушення стану його здоров'я
внаслідок перенесеного стресу, в
зв'язку з чим в період з 22 листопада 2011
року по 05 грудня 2011 року він знаходився
на стаціонарному лікуванні в ТМО
Михайлівського району з діагнозом
синдром вегетативної дисфункції,
періодична параксимального характеру,
панічні атаки, астенно - невротичний
синдром.

Спричинену моральну шкоду ОСОБА_2
оцінює в 200 000, 00 гривень.

У зв'язку з вищевикладеним ОСОБА_2
просив суд зобов'язати Державну
казначейську службу України списати у
безспірному порядку з відповідного
казначейського рахунку Державного
бюджету України на його користь
грошові кошти у сумі - 200 000 гривень на
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 15 вересня
2014 року у задоволені позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на незаконність рішення суду,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної
інстанції скасовує рішення суду першої
інстанції і ухвалює нове рішення у разі
невідповідності висновків суду
матеріалам справи та неправильного
застосування норм процесуального та
матеріального права.

За змістом ст.15, п.9 ч.2 ст.16, ст.ст.
23,1167,1176 ЦК України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, в тому числі шляхом
відшкодування моральної шкоди. Особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно ч.ч.1.2 ст.1176 ЦК
України, шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладання
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього(досудового) слідства,
прокуратури або суду.

Право на відшкодування
шкоди, завданої фізичній особі
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури або
суду, виникає у випадках, передбачених
законом.

Згідно положень ст. 1
Закону України „Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду", підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові , зокрема, внаслідок
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладання арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи(посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян. У
випадках, зазначених у ч.1 цієї статті,
шкода відшкодовується у повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Відповідно до ч.5 ст. 3 вказаного
Закону, у наведених у ст.1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовуються(повертаються),
зокрема, моральна шкода, а згідно до
п.п.1,2 ст. 2 Закону право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках: постановлення
виправдувального вироку суду, закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеності
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом першої
інстанції, що 16.11.2011 року слідчим
прокуратури Михайлівського району
Запорізької області відносно ОСОБА_2
була порушена кримінальна справа за
ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.364
КК України. 29 листопада 2011 року в межах
зазначеної кримінальної справи
відносно позивача був обраний
запобіжний захід у вигляді підписки
про не виїзд (а.с.4) А 21 грудня 2011 року
йому було пред'явлено обвинувачення за
ч.3 ст.364 КК України та відсторонено від
займаної посади. (а.с.6-9) Вироком
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 19 грудня 2012
року ОСОБА_2 визнано невинним та
виправдано за недоведеністю участі у
вчинені злочину (а.с. 10-12) Ухвалою
Апеляційного суду Запорізької області
від 25 лютого 2013 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 листопада 2013 року (а.с.13-16)

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов
висновку проте, що позивач не надав
доказів на підтвердження наявності
підстав для задоволення вимог.
Лікування в ТМО Михайлівського району,
внаслідок перенесеного стресу та
душевних страждань, були спростовані в
судовому засіданні показаннями свідка
ОСОБА_5 щодо неможливості встановлення
наявності чи відсутності причинного
зв'язку між захворюванням та
спричиненими душевними переживаннями.
Після пред'явлення обвинувачення
позивача було відсторонено від посади
дільничного інспектора, проте не
зважаючи на вказане, останній
продовжував отримувати грошове
утримання (а.с.57, 58). За висновком суду
першої інсатнції не встановлено фактів
неправомірних дій зі сторони
керівництва під час перебування
позивача під слідством. Обмеження
вільно пересуватися внаслідок обрання
відносно позивача запобіжного заходу
у вигляді підписки про невиїзд не
прийнято судом, оскільки ОСОБА_2 не
надав доказів того, що йому не надавали
дозволу на виїзд за межі
Михайлівського району. Позивач не
звертався з проханням про виїзд, та ним
не оскаржувався обраний запобіжний
захід.

Висновки суду про відсутність
підстав для її стягнення є такими, що
суперечать фактичним обставинам
справи та не погоджуються з вимогам
матеріального права.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, який її завдав,
якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Слід зазначити, що право на
відшкодування шкоди в повному обсязі
гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, норми якої згідно із ст.
17 Закону України "Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини" є
джерелом національного права.

За наявності виправдувального
вироку відносно ОСОБА_2, він
приюдиційно має право на відшкодування
моральної шкоди та його вимоги про
наявність підстав для її стягнення
відповідають нормам матеріального
права, зокрема, положенням ст. 4 Закону,
відповідно до якої відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього зусиль для
організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону, розмір
моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за
час перебування під слідством і судом
провадиться виходячи із розміру не
менше мінімального розміру заробітної
плати за кожен місяць перебування під
слідством і судом.

Згідно роз'яснень п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 2005 року „Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" , коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати чи неоподатковуваним
мінімумом доходів громадян, суд при
вирішенні цього питання має виходити з
такого розміру мінімальної заробітної
плати чи неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, що діють на час
розгляду справи.

При визначенні розміру моральної
шкоди, завданої ОСОБА_2 під час
перебування його під слідством та
судом, колегія судів враховує, що
починаючи з моменту пред'явлення йому
29.11. 2011 року обвинувачення та по час
набрання законної сили 25 лютого 2013 року
вироку Михайлівського районного суду
Запорізької області від 19 грудня 2012
року, складає 1 рік 2 місяці 26 днів. Суд
першої інстанції безпідставно не
звернув увагу проте, що відносно ОСОБА_2
неправомірно обрано запобіжного
заходу у виді підписки про невиїзд,
було відсторонено від посади
дільничного інспектора, що обмежувало
його у роботі, пересуванні, що призвело
до погіршення та позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, та безумовно
завдало моральної шкоди.

Відповідно до ст. 13 Закону,
розмір моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством і судом провадиться виходячи
із розміру не менше мінімального
розміру заробітної плати за кожен
місяць перебування під слідством і
судом.

Статтею 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
встановлено, що у 2014 році мінімальна
заробітна плата у місячному розмірі з 1
січня 2014 року становить 1218 гривень.

У зв'язку з цим, ухвалене по справі
рішення підлягає скасуванню та позов
ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково,
При цьому колегія судів виходить з
розміру мінімальної заробітної плати
на час розгляду справи 1218 грн..

З цих підстав колегія вважає, що
суму розмір моральної шкоди слід
розраховувати наступним чином 14
місяців х 1218 грн. дорівнює 17052 грн. + 26
днів х 1218/30 (за один день)= 1055,60 грн. = 18
107,60 гривень.

У зв'язку з цим, ухвалене по справі
рішення, як таке що суперечить нормам
матеріального права та фактичним
обставинам, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову. Розмір моральної
шкоди, що підлягає відшкодуванню
ОСОБА_2 - 18 107,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 307,309,314,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 15 вересня 2014
року у цій справі скасувати. Ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Відшкодувати за рахунок
Державного бюджету України шляхом
списання Державною казначейською
службою України коштів з рахунку
державного бюджету на користь ОСОБА_2 у
сумі 18 107 (вісімнадцять тисяч сто сім)
гривень 60 копійок моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства, прокуратури.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді