Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1773/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

13.08.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

при секретареві: Пітель Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 26
травня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє
мати ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - служба у
справах дітей Кіровоградської міської
ради,-

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_3, в
інтересах якої діє її мати - ОСОБА_4,
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2
про позбавлення батьківських прав. В
обґрунтування своїх вимог зазначала,
що з 08 серпня 1992 року мати позивача -
ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому
шлюбі з відповідачем ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі народилась
позивач. Сім'я проживала в двокімнатній
квартирі, яка належала бабі позивача -
ОСОБА_5 17 вересня 2008 року шлюб між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано, після
чого відповідач вигнав їх з матір'ю з
квартири. З липня 2012 року по березень 2014
року ОСОБА_2 в даній квартирі не
проживав. 20 березня 2014 року за рішенням
суду відповідача було вселено в
квартиру, після чого він знов вигнав
позивача з матір'ю. Своїх батьківських
обов'язків ОСОБА_2 не виконує, навпаки,
ухиляється від їх виконання. Схильний
до вживання алкогольних напоїв,
ставлення до неї, як до дочки, є грубим,
цинічним та зухвалим. Така поведінка
полягає у його грубому ставленні,
нецензурній лайці, антисоціальному
способі життя, приниженні її людської
гідності. Позивач зазначила, що
фінансової підтримки від батька не
мала. Сплачувати аліменти він почав
лише після рішення суду у 2012 році. Всю
необхідну допомогу по вихованню
позивача надавали лише мати та баба.
Відповідно до висновку виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
від 18 березня 2014 року №1697/49-05-24 орган
опіки та піклування Кіровоградської
міської ради вважає доцільним
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 26 травня 2014 року
позов ОСОБА_3, в інтересах якої діє мати
- ОСОБА_4, задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, та відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора, який вважав за доцільне
позбавлення відповідача батьківських
прав, пояснення сторін, їх
представників, представника третьої
особи, який підтримав висновок
виконавчого комітету КМР про
доцільність позбавлення відповідача
батьківських прав, дослідивши письмові
докази по справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду у межах, встановлених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що в даній категорії
справ, перед усе є інтереси самої
дитини. Про це також йдеться і в ст.6
Європейської конвенції про здійснення
прав дітей, а саме суд надає дитині
можливість висловити свою думку і
приділяє цій думці належну увагу.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції
про права дитини, ратифіковану в
Україні постановою Верховної Ради
України від 27.02.1991 року N 789-XII, в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п.9 Конвенції про
права дитини держави-учасниці
забезпечують те, щоб дитина не
розлучалася з батьками всупереч їх
бажанню, за винятком випадків, коли
компетентні органи згідно з судовим
рішенням, визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур, що
таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у
тому чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини. Під час будь-якого
розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті
всім заінтересованим сторонам
надається можливість брати участь у
розгляді та викладати свою точку зору.
Держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини
і прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
письмовими доказами по справі, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі, під час якого
народилась донька - ОСОБА_3. Згідно з
свідоцтвом про народження ОСОБА_3
ОСОБА_2 дійсно є її батьком (а.с.7). Шлюб
між батьками було розірвано, про що
свідчить актовий запис №557 від 17
вересня 2008 року (а.с.4), а позивачем після
досягнення 16-річного віку було змінено
прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», що
підтверджується свідоцтвом про зміну
імені (а.с.7 зв.).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164
Сімейного Кодексу України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини, а також
у разі жорстокого поводження з дитиною.

Пленум Верховного Суду України в
п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року
№3 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив судам, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно їх утримують, та інше), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Судом першої інстанції встановлено
та підтверджується письмовими
доказами по справі, що батько позивача -
ОСОБА_2 - ухиляється від виконання
батьківських обов'язків. Належної
допомоги та підтримки дочці не надає.
При цьому створює несприятливі умови
для спілкування з дочкою, обмежує
доступ до культурних та інших
цінностей, безпідставно обмежує в
отриманні міжнародної освіти.

Як пояснила у судовому засіданні
позивач ОСОБА_2 після вселення його
судовим рішенням у квартиру, де вона
проживала, вигнав її разом з матір'ю
позивача - ОСОБА_4 з дому, після чого
вони змушені були поселитися у баби
позивача. Позивач не змогла забрати з
квартири свої особисті речі. Під час
сумісного проживання з батьком він
неодноразово вчиняв сварки, лаявся
нецензурною лайкою, вчиняв бійки. Це
змушувало матір позивача звертатися до
органів міліції, що підтверджується
відповідними заявами (а.с.43-45).

Рішенням виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради від 14
листопада 2013 року №637 визнано
недоцільною участь відповідача у
вихованні та спілкуванні з дитиною
(а.с.5 зв.), а на підставі висновку
виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради від 18 березня 2014 року
№1697/49-05-24 позбавлення батьківських
прав ОСОБА_2 відносно дочки ОСОБА_3
виконавчий комітет вважає доцільним
(а.с.6).

Частиною 2 статті 171 Сімейного
Кодексу України визначено, що дитина,
яка може висловити свою думку, має бути
вислухана при вирішенні між батьками,
іншими особами спору щодо її виховання,
місця проживання, у тому числі при
вирішенні спору про позбавлення
батьківських прав, поновлення
батьківських прав, а також спору щодо
управління її майном.

На час розгляду даної справи
позивачеві виповнилось 17 років. У
судовому засіданні апеляційного суду
позивач повністю підтримала свої
позовні вимоги про позбавлення судом
її батька - ОСОБА_2 - батьківських прав,
оскільки не відчуває на собі належну
батьківську опіку та участь у своєму
житті та розвитку. Батько не робить
будь-яких спроб для налагодження
контакту з нею та спілкуванню. Тому, по
досягненні 16-ти років навіть змінила
своє прізвище з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3",
оскільки не бажає мати з батьком
будь-яких зв'язків.

У судовому засіданні
апеляційного суду сторона позивача
надала суду копію вироку Ленінського
районного суду від 23 жовтня 2013 року
відносно ОСОБА_2, який набрав законної
сили, про визнання його винним за ч.2
ст.186 КК України, яким відповідачеві
призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на чотири
роки зі звільненням від відбування
покарання з іспитовим строком на три
роки (а.с.161-163).

Таким чином, суд першої інстанції
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини справи, надані сторонами
докази, правильно визначив природу
спірних правовідносин і норми права,
якими вони регулюються. Рішення суду є
законним і обґрунтованим, підстав для
його скасування колегією суддів не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 26 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з
наступного дня.

Головуючий:

Судді: