Справа № 585/2785/14-ц
Номер провадження 2/585/911/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської
області в складі:

головуючої -
судді Очиргораєвої О.М.,

при секретарі -
Рибіній Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ромни
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Дослідне
господарство Агрофірма «Надія»
інституту сільського господарства
північного сходу Національної
академії аграрних наук України, третя
особа: Директор ДП «Дослідне
господарство Агрофірма «Надія»
інституту сільського господарства
північного ІСГПС НААН України Стазілов
В.П., про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з
вказаним позовом і свої вимоги
мотивувала тим, що з 23 жовтня 2007 року
вона працювала на посаді доярки МТФ № 3
відділення № 2 в Державному
підприємстві «Дослідне господарство
Агрофірма «Надія». З 27 березня 2014 року
по 11 квітня 2014 року вона перебувала у
щорічній відпустці. 11 квітня 2014 року,
вийшовши на роботу, вона не була
допущена до виконання своїх обов'язків
доярки, а керівництво їй повідомило, що
вона тепер має працювати не на посаді
доярки, а на посаді різноробочої, не
пояснивши причини такого переведення.
Вважаючи таке переведення на іншу
посаду незаконним, позивачка
відмовилася виконувати обов'язки
різноробочої і до роботи на цій посаді
вона не приступала. Позивачка вважає,
що невихід її на роботу в зв'язку з
незаконним переведенням на іншу посаду
не можна вважати прогулом без поважних
причин, тому і її звільнення на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є
безпідставним. На підставі наведеного
ОСОБА_1 просить визнати її звільнення з
роботи незаконним та поновити її на
роботі у ДП «ДГ Агрофірма «Надія» на
посаді доярки; стягнути з відповідача
на її користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду в
розмірі 5000 грн., а також стягнути з
відповідача на її користь витрати 2500
грн. за надання правової допомоги.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала, пояснивши, що дійсно
вона вийшла з відпустки 12.04.2014 року.
Завфермою ОСОБА_4 і зоотехнік ОСОБА_5 не
допустили її до роботи підмінною
дояркою і сказали, що вона тепер буде
працювати різноробочою. До відпустки у
неї з зоотехніком ОСОБА_5 виникла
сварка, в ході якої останній звинуватив
її в крадіжці дерті. Але ніякої
крадіжки вона не скоювала і її вина не
доведена. Вона ходила до директора,
який їй сказав, що за заявою зоотехніка
ОСОБА_5 вона буде переведена на
іспитовий строк на посаду різноробочої
в зв'язку з крадіжкою одного мішка
дерті. У неї самої ніяких пояснень з
цього приводу не відбирали, ні акту, ні
протоколу також ніхто не складав.
Дисциплінарних стягнень за крадіжку не
накладали. До роботи дояркою її так і не
допустили, а різноробочою працювати
вона відмовилася і кожен день виходила
на робоче місце з 07 до 09 год. На
засіданні профспілкового комітету
31.05.2014 року, куди її було запрошено, її
звинуватили у крадіжці дерті і в тому,
що вона без поважних причин не виходила
на роботу і що вона тепер має працювати
на посаді різноробочої. Позивачка
повідомила, що працювати бажає і надалі
підмінною дояркою, як і раніше, і не
згодна на переведення її на менш
оплачувану посаду - різноробочою. Але
їй відповіли, що в разі невиходу на
роботу на посаду різноробочої, про що,
до речі, не було наказу про переведення,
вона буде звільнена з роботи за прогули
і за крадіжку. Після засідання
профспілкового комітету 31.05.2014 року її
було звільнено з роботи. Трудову книжку
вона отримала 16.09.2014 року, про що
розписувалася в журналі, але дати
отримання не ставила. Вважаючи
несправедливим звільнення, позивачка
просила поновити її на роботі, стягнути
з відповідача середній заробіток за
час вимушеного прогулу, а також
стягнути на її користь моральну шкоду в
розмірі 5000 грн.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
посилаючись на обставини викладені в
позові, доповнивши пояснення
позивачки, тим, що після засідання
профспілкового комітету, за
результатами якого позивачку було
звільнено з роботи, останню не
ознайомили з наказом про звільнення і
не видали в той день трудової книжки.
Звільнення позивачки було незаконним,
оскільки прогулів у неї не було, бо її
не допустили на роботу підмінною
дояркою, якою вона працювала, а на
переведення на посаду різноробочої
вона не давала згоди. Трудову книжку
позивачка отримала вже пізніше. Наказу
про переведення ОСОБА_1 не було, про
вказівку керівництва працювати на
іншій, менш оплачуваній посаді
різноробочою, свідчать лише доповідні
записки.

Представник відповідача ОСОБА_7 в
судовому засіданні позов не визнала,
пояснивши, що ОСОБА_1 не виходила на
роботу без поважних причин, що
підтверджується доповідними
записками. Згідно пояснень завідуючого
МТФ ОСОБА_4 відповідачка не виконувала
її вказівки, лаялася нецензурними
словами. 22.03.2014 року ОСОБА_1 скоїла
крадіжку корму для корів, про що
зоотехніком була написана на ім'я
директора доповідна записка. Але з
роботи її не звільнили, а відправили у
відпустку з 27.03.2014 року по 11.04.2014 року.
Після виходу з відпустки на роботу
12.04.2014 року ОСОБА_1 дійсно не було
допущена на роботу підмінною дояркою.
Їй усно бригадир МТФ № 3 ОСОБА_4
запропонувала працювати на посаді
різноробочої, в зв'язку з тим, що
відповідачка є несумлінним
працівником. Вказівка працювати на
посаді різноробочої в розумінні ч. 2 ст.
32 КЗпП України не є переведенням на
іншу посаду, а є переміщенням, на що
згода працівника не потрібна. 12.04.2014
року директор усно їй повідомив, що
вона тепер має працювати різноробочою,
а не підмінною доярко. Але ОСОБА_1 не
погодилася і пішла додому. До
обов'язків різноробочої ОСОБА_1
належним чином так і не приступила, на
роботу не виходила, про що складені
доповідні записки, а також 14.05.2014 року
акт комісії в складі ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_13. Після засідання
профспілкового комітету, який дав
згоду на її звільнення, відповідачку
було звільнено з роботи за прогули
31.05.2014 року. Пояснень про причини
прогулів відповідачка не надала. З
наказом про звільнення вона
ознайомилася 12.06.2014 року і цього ж дня
вона отримала трудову книжку.
Представник відповідача просила
відмовити в задоволенні позову з
наведених вище підстав, а також вважала
за можливе відмовити в задоволенні
позову, застосувавши до спірних
правовідносин позовну давність, так як
позивачка пропустила місячний строк
звернення з даним позовом до суду, який
має відраховуватися з дня вручення їй
копії наказу і отримання трудової
книжки, тобто з 12 червня 2014 року, а позов
поданий до суду 30 липня 2014 року.

Третя особа - директор ДП « ДГ АФ
«Надія» Стазілов В.П. в судовому
засіданні пояснив, що звільнення
ОСОБА_1 було законним, так як вона
допустила прогули, не приступила до
покладених на неї в усній формі
обов'язків різноробочої. Про
поважність причини прогулів ОСОБА_1
пояснень не надавала. Тому просив в
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, свідків
та дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню в зв'язку з пропуском
строку звернення до суду.

Судом встановлено, що з 23 жовтня 2007 року
ОСОБА_1 працювала на посаді доярки МТФ
№ 3 відділення № 2 в ДП «ДГ АФ «Надія»
(а.с. 5).

Згідно з наказом № 27-КВ від 27.03.2014 року
ОСОБА_1 перебувала у основній щорічній
відпустці з 27.03.2014 року по 11.04.2014 року
(а.с. 42).

З доповідних записок бригадира МТФ № 3
ОСОБА_4, керуючого відділенням № 2
ОСОБА_8, бухгадтера відділення № 2
ОСОБА_9 та акту комісії відомо, що після
виходу на роботу з відпустки ОСОБА_1 12
квітня 2014 року не було допущено до
виконання обов'язків підмінної доярки,
а було запропоновано виконувати роботу
різноробочої МТФ № 3 ніби то в зв'язку з
застосуванням відповідальності за
невиконання обов'язків телятниці і не
роздачу дерті телятам в кількості 36 кг.
Але з 12.04.2014 року ОСОБА_1 до роботи не
приступила, від переведення її на іншу
посаду відмовилася (а.с. 43-47).

В листі від 29.05.2014 року № 182
адресованому голові профспілкового ДП
«ДГ АФ «Надія» комітету Скакун Т.Ф.,
директор ДП «ДГ АФ «Надія» Стазілов В.П.
просив надати письмову згоду на
звільнення із займаної посади доярки
МТФ № 3 відділення № 2 ОСОБА_1 за
систематичні прогули без поважних
причин (а.с. 48).

31 травня 2014 року з зазначених вище
підстав відбулося засідання
профспілкового комітету ДП «ДГ АФ
«Надія», на якому було надано згоду на
звільнення ОСОБА_1 із займаної посади
доярки за систематичні прогули без
поважних причин, і цього ж дня було
видано наказ № 40-к про звільнення
ОСОБА_1 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України - за
прогули без поважних причин (а.с. 51-53).

Відповідачка в день звільнення з
наказом ознайомлена не була і не
отримала трудової книжки, про що
сторони і свідки в судовому засіданні
підтвердили. Для отримання трудової
книжки відповідачці був направлений
лист № 197 від 03.06.2014 року (а.с. 54).

Після чого ОСОБА_1 з'явилася і отримала
трудову крижку 12 червня 2014 року, про що
мається відмітка в книзі обліку і руху
трудових книжок (а.с. 80) і цей факт
підтвердила свідок ОСОБА_11

Вважаючи своє звільнення незаконним,
оскільки ОСОБА_1 не давала своєї згоди
на її переведення на іншу посаду, а тому
і не приступала до виконання обов'язків
різноробочої, остання просить
захистити її порушене право.

Свідок ОСОБА_12 - заступник директора ДП
«ДГ АФ «Надія», суду пояснила, що вона
була присутня на засіданні профкому
31.05.2014 року від імені адміністрації. На
засідання були зачитані доповідні
записки, які свідчили, що ОСОБА_1
відмовилася виконувати іншу роботу,
яку їх запропонувала бригадир ферми
ОСОБА_4 і тривалий час не виходила на
роботу. Профком дав згоду на звільнення
ОСОБА_1 за прогули і був оформлений в
той же день наказ про її звільнення.
Причиною переведення ОСОБА_1 на іншу
роботу була доповідна записка
зоотехніка про крадіжку дерті, хоча за
це її не притягували до
відповідальності.

Свідок ОСОБА_4 - бригадир МТФ № 3 ДП «ДГ
АФ «Надія», суду пояснила, що вона є
рідною сестрою чоловіка ОСОБА_1 і між
нею і ОСОБА_1, яка, працюючи дояркою,
перебувала в її підпорядкуванні,
склалися конфліктні відносини по
роботі. 12.04.2014 року ОСОБА_1 після
відпустки вийшла на роботу, але коли
вона її направила виконувати обов'язки
різноробочої і білити приміщення, то
остання відмовилась це робити, пішла
додому і не виходила на роботу взагалі.
Вона написала в квітні і травні три
доповідні записки про невиходи на
роботу ОСОБА_1, які були підписані, крім
неї ОСОБА_9, ОСОБА_13 та ОСОБА_5. ОСОБА_8-
бригадир відділення № 2, викликав
ОСОБА_1 14.05.2014 року для дачі пояснень,
чому вона не виходить на роботу, але
коли вона прийшла,то пояснень не дала і
знову відмовилась виходити на роботу.

Свідок ОСОБА_5 - головний зоотехнік ДП
«ДГ АФ «Надія», суду пояснив, що 22 чи
23.03.2014 року був випадок, що ОСОБА_1,
отримавши два мішка дерті, один мішок
викрала і на його запитання почала його
ображати різними словами, після чого
він написав доповідну записку на ім'я
директора. Потім ОСОБА_1 пішла у
відпустку, а з відпустки не вийшла. Зі
слів ОСОБА_4.і ОСОБА_8 йому відомо, що
ОСОБА_1 відмовилася виконувати побілку
і прибиранню приміщення. 14.05.2014 року він
у складі комісії підтвердив це.

Свідок ОСОБА_9 - бухгалтер відділення №
2 ДП «ДГ АФ «Надія», суду пояснила, що
вона 12.05.2014 року запрошувала ОСОБА_1 для
дачі пояснень про причину її невиходу
на роботу. Остання прийшла і їй
пояснила, що їй запропонували
виконувати іншу роботу, а вона
відмовилася і тому не буде виходити на
роботу. Після чого вона написала 12.05.2014
року доповідну записку на ім'я
директора. В доповідній записці вона
вказала, що ОСОБА_1 було запропоновано
12.04.2014 року вийти на роботу
різноробочою МТФ № 3, але вона
відмовилась виконувати розпорядження
керуючого відділення № 2 ДП «ДГ АФ
«Надія» і з 13.04.2014 року вона на роботу не
виходила.

Свідок ОСОБА_11 - інспектор відділу
кадрів ДП «ДГ АФ «Надія», суду пояснила,
що згідно з наказом з 27.03 по 11.04.2014 року
ОСОБА_1 перебувала в основній щорічній
відпустці, а 12.04.2014 року вона вийшла на
роботу, але відмовилась від виконання
виконувати розпорядження бригадира
ОСОБА_4 та бригадира відділення № 2
ОСОБА_8, про що вони написали доповідні
записки. Всього було написано 4
доповідні записки, які потім були
передані директору та на засідання
профкому. За рішенням профкому 31.05.2014
року була дана згода на звільнення
ОСОБА_1 за прогули і вона оформила наказ
31.05.2014 року про звільнення. ОСОБА_1 в той
день не була ознайомлена з наказом, так
як пішла додому. 03.06.2014 року вона
направила на адресу ОСОБА_1 запрошення
для отримання трудової книжки. А 12.06.2014
року ОСОБА_1 з'явилася, розписалась на
наказі про ознайомлення і отримала у
неї трудову книжку, також розписавшись
в журналі видачі трудових книжок. Копію
наказу про звільнення вона ОСОБА_1 не
вручала. Раніше до своєї відпустки
ОСОБА_1 приходила до неї за ксерокопією
трудової книжки, яку вона їй надала.
Останній запис в трудовій книжці на той
час був про перейменування ДП «ДГ АФ
«Надія». Після звільнення у неї у
відділі кадрів залишилася ксерокопія
трудової книжки ОСОБА_1 з останнім
записом про її звільнення.

Свідок ОСОБА_8 - бригадир відділення № 2
ДП «ДГ АФ «Надія», суду пояснив, що
ОСОБА_1 працювала на МТФ № 3 підмінною
дояркою і телятницею, і був випадок, що
вона викрала мішок дерті, про що
зоотехнік написав доповідну. Він
особисто разом з ОСОБА_1 по цьому
питанню ходив до директора Стазілова
В.П. і вирішили, що ОСОБА_1 спочатку піде
у відпустку. Після відпустки 12.04.2014 року
ОСОБА_1 вийшла на роботу і бригадир
ОСОБА_4 їй запропонувала виконувати
іншу роботу - різноробочою протягом
місяця, але вона не погодилася і
перестала виходити на роботу. Через 2 чи
3 дні він особисто їздив до ОСОБА_1
додому і прохав повернутися на роботу в
якості різноробочої, але вона знову
відмовилася. Доповідні записки про
невихід на роботу писали ОСОБА_4,
ОСОБА_5, а він також підписав акт від
14.05.2014 року. Останній раз він бачив
ОСОБА_1 12 чи 13.05.2014 року в коридорі
доїльного цеху МТФ № 3 ДП «ДГ АФ
«Надія».

Відповідно до ст. 32 КЗпП України
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
а також переведення на роботу на інше
підприємство, в установу, організацію
або в іншу місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається лише за
згодою працівника, за винятком
випадків, передбачених ст. 33 цього
Кодексу, та в інших випадках ,
передбачених законодавством.

Таким чином, вищевказана норма Закону
вказує на те, що переведення на іншу
роботу допускається тільки за згодою
працівника.

Не вважається переведенням, що
потребує згоди працівника, переміщення
його на тому ж підприємстві (в установі,
організації) на інше робоче місце, в
інший структурний підрозділ на
території підприємства в межах тієї ж
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою із тими ж
істотними умовами праці. Однак і
переміщення не може бути безмотивним,
не обумовленим інтересами виробництва.

Як було встановлено в судовому
засіданні та вбачається з наявних у
справі доказів в даному трудовому
спорі йде мова про переведення, без
винесення відповідного наказу,
відповідачки на іншу посаду -
різноробочої, на тому ж підприємстві,
що підтверджується актом від 15.05.2014
року (а.с. 47), та листом ДП «ДГ АФ «Надія»
№ 198 від 04.06.2014 року, в якому йде мова про
те, що після відпустки ОСОБА_1 усно було
запропоновано саме переведення на іншу
посаду, а саме, різноробочого МТФ № 3,
від чого остання відмовилася, а також
перестала з'являтися на своє робоче
місце (а.с. 8). Вказане спростовує
заперечення представника відповідача,
в тому числі і письмове, про те, що
ОСОБА_1 було запропоноване переміщення,
а не переведення на посаду
різноробочої, як випливає зі змісту ч. 2
ст. 32 КЗпП України.

Пояснення представника відповідача з
приводу причин відсторонення ОСОБА_1
від виконання обов'язків підмінної
доярки (крадіжка корму для худоби)
також не мають під собою ніякого
правового підґрунтя, оскільки не
надано ніяких доказів про те, що ОСОБА_1
притягувалася до відповідальності за
крадіжку.

Тож, представник відповідача
відповідно до ст. 60 ЦПК України, не
надала належних доказів, які вказують
на об'єктивні причини, з яких позивачка
не могла виконувати обов'язки
підмінної доярки, і що існували
об'єктивні підстави для відсторонення
позивачки від її обов'язків підмінної
доярки.

Відповідно до абз. 3 п. 24 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» № 9 від 06.11.1992 року - невихід
працівника на роботу в зв'язку з
незаконним переведенням не можна
вважати прогулом без поважних причин.

За таких обставин, звільнення з
роботи ОСОБА_1 за прогули відбулося
незаконно за наявності її відмови
працювати на іншій посаді, на
переведення на яку вона не давала згоди
і до виконання якої не приступала.

В той же час позивачка ОСОБА_1
пропустила місячний термін звернення з
позовом до суду без поважних причин. А
про застосування наслідків пропуску
цього строку просить суд представник
відповідача.

В силу ч. 1 ст. 233 КЗпП України -
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

ОСОБА_1 звільнена з роботи
наказом від 31.05.2014 року, з яким вона
ознайомлена і отримала трудову книжку
12.06.2014 року (а.с. 80). Звернулась вона до
суду з позовом з пропуском місячного
строку 30 липня 2014 року і поважність
причини пропуску не підтвердила.

В судовому засіданні позивачка
стверджувала, що трудову книжку вона
отримала 16 вересня 2014 року, хоча на
підтвердження цього не надала жодних
доказів, а навпаки в книзі обліку і руху
трудових книжок мається запис про
отримання нею трудової книжки 12 червня
2014 року. Під час попереднього розгляду
справи 12 вересня 2014 року позивачка
ОСОБА_1 сама пояснила, що трудова книжка
знаходиться в неї вдома і вона її
надасть в наступне судове засідання,
тобто її пояснення про отримання
трудової книжки 16 вересня 2014 року є
неправдивими і нічим не
підтверджуються.

Причин, які б свідчили про поважність
пропуску строку звернення до суду
позивачка не навела.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 - встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що в
задоволенні позову про поновлення на
роботі і стягнення сум , які пов'язані з
поновленням на роботі, слід відмовити
за пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215, 218, 367 ЦПК
України, ст. 32, 233 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Дослідне
господарство Агрофірма «Надія»
інституту сільського господарства
північного сходу Національної
академії аграрних наук України, третя
особа: Директор ДП «Дослідне
господарство Агрофірма «Надія»
інституту сільського господарства
північного ІСГПС НААН України Стазілов
В.П., про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди - відмовити в зв'язку з
пропуском строку звернення з позовом
до суду.

Апеляційна скарга на
рішення суду може бути подана
протягом 10 днів з дня його проголошення
до апеляційного суду Сумської області
через Роменський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10-ти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: підпис...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ
О. М. Очиргораєва