Справа №469/466/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2014 року Березанський
районний суд Миколаївської області в
складі:

головуючого судді
- Тавлуя В.В.

при секретарі
- Ткач Т. В.

за участю:

представника позивачки
- ОСОБА_1

відповідачки
- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Березанка
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа на стороні
відповідача Коблівська сільська рада
Березанського району Миколаївської
області, про визнання заповіту
недійсним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 05.05.2014 року звернулася до суду з
зазначеним позовом про визнання
заповіту недійсним, мотивуючи свої
вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її
рідна сестра - ОСОБА_5 і після її смерті
відкрилася спадщина на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1.

При зверненні 16.02.2012р. до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_5 від
державного нотаріуса їй стало відомо
про те, що вона не є спадкоємцем майна
померлої, оскільки її сестра 27.10.2011 року
склала заповіт на відповідачку - ОСОБА_2

Однак, зазначений заповіт вона вважає
незаконним, посилаючись на те, що на
момент укладення заповіту ОСОБА_5
перебувала майже без свідомості, в
тяжкому стані здоров'я, перед цим
прийнявши укол адреналіну, маючи тиск
А/Д 60/20, і не усвідомлювала значення
своїх дій. Останні роки у сестри
погіршився стан здоров'я, погіршилася
пам'ять, вона стала неуважна, часто
дратувалася. Її сестра перенесла
інсульт, мала 10 років
атеросклеротичний кардіосклероз.
Напередодні смерті вона себе погано
почувала. Заповіт було складено за пів
доби до її смерті, і у момент його
складання, через погіршений стан
здоров'я, сестра не усвідомлювала
наслідки своїх дій.

Також зазначила, що у ОСОБА_5 протягом
десяти років було тяжке сімейне
становище, вона було одинокою, зокрема
тяжко хворіла та зверталася до
позивачки та її родичів за допомогою,
яку вини постійно надавали.

В зв'язку з викладеним вважає, що ОСОБА_5
знаходилася у тяжкому становищі, а
відповідачка, скориставшись її
майновим й особистим тяжким станом
(нужденність, хвороба, одинокість),
примусила ОСОБА_5 укласти заповіт під
збігом тяжких обставин на вкрай не
вигідних умовах, та позбавила її
можливості терміново звернутися до
родичів, які змогли б надати їй
моральну, матеріальну, фізичну
допомогу.

Посилаючись на наведені обставини та
приписи статті 233 ЦК України, як правову
підставу для задоволення позову,
просить суд заповіт ОСОБА_5 від 27
жовтня 2011 року, засвідчений
Коблівською сільською радою
Березанського району Миколаївської
області та зареєстрований у реєстрі за
№151, визнати недійсним.

В судовому засіданні представник
позивачки - ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав повністю, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.
Вважає, що ОСОБА_5 27.10.2011 року уклала
заповіт під збігом тяжких обставин на
вкрай не вигідних умовах.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала
заперечуючи наявність обставин, яким
обґрунтовано позов.

В судове засідання представник третьої
особи - Коблівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області, повідомленої належним чином
про дату, місце і час судового
засідання, не з'явився. За таких
обставин суд розглянув справу за
відсутності представника третьої
особи.

Заслухавши пояснення сторін та
свідків, дослідивши письмові докази по
справі, матеріали цивільних справ
№1403/599/12 та №1403/1410/12, судом встановлено
наступні обставини.

Дослідженими судом доказами:
свідоцтвом про народження ОСОБА_6 та
свідоцтвом про її одруження з
ОСОБА_7(а.с.8, 7), витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про реєстрацію народження
ОСОБА_8 (а.с.9), витягом з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян про укладення шлюбу ОСОБА_8 з
ОСОБА_9 (а.с.10) підтверджено, що
позивачка відповідно до ст.1262 ЦК
України входить до кола осіб, які мають
право оскаржити спірний заповіт.

Із заповіту, складеного 27.10.2011 р. о
14.00 год. в с.Коблеве Березанського
району Миколаївської області від
імені ОСОБА_5, посвідченого секретарем
виконавчого комітету Коблівської
сільської ради Березанського району
Миколаївської області Громовою З.В. у
зв'язку з тяжким станом здоров'я
заповідача ОСОБА_5 на дому, за адресою:
АДРЕСА_1, та зареєстрованого в реєстрі
за № 151, вбачається, що у зв'язку з
хворобою, пов'язаною із захворюванням
кінцівок пальців рук гр. ОСОБА_5, на її
особисте прохання в присутності
секретаря виконавчого комітету
Коблівської сільської ради
Березанського району Миколаївської
області Громової З.В. заповіт підписано
ОСОБА_11 Згідно заповіту ОСОБА_5 на
випадок своєї смерті зробила таке
розпорядження: усе майно, де б воно не
було та з чого б воно не складалося, і
взагалі все те, що буде їй належати на
день смерті і на яке вона за законом
матиме право, вона заповіла ОСОБА_2
(а.с.5).

Відповідно до ст.1234 ЦК України
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Статтею 1235 ЦК передбачено, що
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька
фізичних осіб, незалежно від
наявності у нього з цими особами
сімейних, родинних відносин, а
також інших учасників цивільних
відносин (ч.1). Заповідач може без
зазначення причин позбавити права на
спадкування будь-яку особу з числа
спадкоємців за законом. У цьому разі ця
особа не може одержати право на
спадкування (ч.2). Право заповідача на
визначення обсягу спадщини, що має
спадкуватися за заповітом,
передбачено ст. 1236 ЦК.

Судом встановлено, що ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що не оспорюється
сторонами, і встановлено копією
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1,
виданого повторно відділом ДРАЦС
Березанського РУЮ Миколаївської
області 13.03.2012 року, наявної в
матеріалах цивільної справи №1403/599/12
(а.с.12).

Як вбачається з оглянутої в
судовому засіданні ксерокопії Виписки
із паспорту здоров'я ОСОБА_5, 10.11.2006 року
їй було поставлено діагноз «Ішемічна
хвороба серця. Синдром ІІ ст.
Гіпертонічна хвороба». 24.10.2011 року
ОСОБА_5 надавалася медична допомога,
діагноз «ІХС ІІ-ІІІ ст.
Коронарокардіосклероз». 27.10.2011 року у
ОСОБА_5 мав місце діагноз «ІХС ІІ-ІІІ
ст.». Загальний стан важкий. Не
дивлячись на надану необхідну медичну
допомогу, стан хворої не поліпшився.
ІНФОРМАЦІЯ_1 о 07:10 год. хвора померла.
Діагноз «Серцево-судинна
недостатність. ІХХ Атеросклероз
кардіосклеротичний» (а.с.12-13).

Відповідно до оглянутої судом
ксерокопії медичного висновку про
здатність до самообслуговування та
потребу в сторонній допомозі
громадянина, який потребує соціального
обслуговування (надання соціальних
послуг) територіальним центром за
місцем проживання, від 13.09.2010 року
(а.с.14) ОСОБА_5 визнано особою, що
потребує соціально-побутової
адаптації та соціально-медичних
послуг.

Згідно наказу директора центру від
17.09.2010 року №24 ОСОБА_5 було взято на
надомне обслуговування з 15.09.2010 року як
дитину війни, яка має вади
опорно-рухового апарату, проживає
одиноко та потребує постійної
сторонньої допомоги, обслуговування
закріплено за соціальним робітником
ОСОБА_12 (а.с.15).

Як вбачається з оглянутого у судовому
засіданні Акту посмертної комплексної
судової психолого-психіатричної
експертизи №617 від 07.11.2013 року, наявного
в матеріалах цивільної справи №1403/1410/12
(Т.1, а.с.238-249) важко триваюча ішемічна
хвороба серця на момент підписання
заповіту 27 жовтня 2011 року в 14:00 год. не
позбавляла ОСОБА_5 здатності розуміти
значення своїх дій та керувати ними.
ОСОБА_5 в період складання заповіту
27.10.2011 року в 14:00 год. в емоційному стані,
який носив виражений характер, міг
суттєво вплинути на її здатність
розуміти і керувати своїми діями, не
знаходилася (цивільна справа №1403/1410/12,
а.с.249).

Стан здоров'я ОСОБА_5, умови її
проживання, обставини укладання
оспорюваного заповіту та обставини
смерті ОСОБА_5 підтвердили допитані в
судовому засіданні свідки: ОСОБА_13
(а.с.130), ОСОБА_17 (а.с.143), ОСОБА_14 (а.с.153),
ОСОБА_15 (а.с.154), ОСОБА_11 (а.с.155) та ОСОБА_16
(а.с.163).

Так, свідок ОСОБА_13 (а.с.130), який є
лікарем, що неодноразово надавав
медичну допомогу ОСОБА_5, та
ІНФОРМАЦІЯ_1 зафіксував її смерть,
показав суду, що причиною смерті ОСОБА_5
є «Серцево-судинна недостатність», а
безпосередньою причиною смерті є
«Ішемічна хвороба серця,
атеросклеротичний кардіосклероз». В
день укладення заповіту він надавав
ОСОБА_5 чергову медичну допомогу, і
повідомив суду, що в цей день остання
поводила себе адекватно, розсудливо та
мала добру пам'ять.

Такі ж самі показання щодо поведінки
ОСОБА_5 у день складення неї заповіту
повідомили суду свідки ОСОБА_17, ОСОБА_15
і ОСОБА_11

Також, з показань свідків ОСОБА_15,
ОСОБА_11, ОСОБА_14 та ОСОБА_16 вбачається,
що у ОСОБА_5 намір укласти заповіт на
користь відповідачки, яка є дочкою
свідка ОСОБА_16, виник за деякий час до
дати фактичного його укладення, з
мотивів подяки ОСОБА_16 за те, що остання
тривалий час надавала їй допомогу, коли
вона хворіла. Крім того, з пояснень
зазначених свідків вбачається, що
ОСОБА_5 була ображена на позивачку,
оскільки підозрювала її у причетності
до пропажі належних їй грошових коштів,
яка сталася близько двох місяців до дня
укладення заповіту.

Обставин пред'явлення ОСОБА_5 будь-яких
вимог чи умов відповідачкою, а також
іншими особами, під впливом яких ОСОБА_5
погодилася укласти оспорюваний
заповіт, допитані судом свідки не
повідомили. Будь-які інші дані про
наявність таких обставин, у суду
відсутні.

Приймаючи рішення по суті заявлених
вимог суд виходить з наступного

Ч.1 ст.233 ЦК України, на положення якої
посилається позивачка обґрунтовуючи
позов, передбачено, що правочин, який
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом
недійсним, незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

Згідно п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнано судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК України, якщо його
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має
довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Таким чином, підставою для визнання
правочину недійсним згідно ч.1 ст.233 ЦК
України, на яку посилається позивачка,
обґрунтовуючи позов, є одночасна
наявність двох умов, а саме: наявність
тяжких життєвих обставини у особи на
момент укладення нею правочину та
невигідні умови (несприятливі
наслідки), які виникли у особи, після
укладення даного правочину.

Як встановлено судом, заповіт від
27.10.2011 року ОСОБА_5 уклала добровільно.
Будь-яких умов, у тому числі, невигідних
для ОСОБА_5, їй не пред'являлося, і їх
наявність позивачкою не доведено.

Крім того, суд враховує, що за
своєю правовою природою вчинення
заповіту є одностороннім безоплатним
правочином, а тому у відповідачки, яка
не є стороною зазначеного правочину, не
могли виникнути перед ОСОБА_5 будь-які
зобов'язання, внаслідок його вчинення.

Таким чином, за встановлених
обставин, суд дійшов до висновку, що для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3
відсутні правові підстави, в зв'язку з
чим, у задоволенні її позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215
ЦПК України, суд , -

в и р і
ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа на стороні
відповідача Коблівська сільська рада
Березанського району Миколаївської
області, про визнання заповіту
недійсним, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Березанський районний суд
Миколаївської області шляхом подачі
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подавати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 12 листопада 2014 року.

Суддя: