Справа №333/2834/14-ц
Провадження №2/333/1601/14
Комунарський районний суд м.Запоріжжя
судді Тучкова С.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
№333/2834/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, в якому зазначила, що вона
є власником квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1. Крім неї, за
зазначеною адресою зареєстрований
колишній чоловік - ОСОБА_2 При цьому
відповідач у вищезазначеній квартирі з
2012 року не проживає. У зв'язку з
реєстрацією ОСОБА_2 у квартирі вона
змушена нести зайві витрати по сплаті
за комунальні послуги. Відповідач на
теперішній час проживає за адресою:
АДРЕСА_3. Враховуючи викладене, вона
просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування житловим
Позивач в судовому засіданні позов
підтримала повністю та просила суд
його задовольнити в повному обсязі, а
також пояснила суду, що майна та
особистих речей ОСОБА_2 у квартирі
немає. Договірних відносин між нею та
відповідачем з приводу найму вказаного
житла не існує. Добровільно знятися з
реєстраційного обліку відповідач
Відповідач, повідомлений судом
належним чином про час та місце
розгляду справи, повторно у судове
засідання не з'явився і не повідомив
суд про причини неявки. Оскільки суд не
має відомостей про причину неявки
відповідача, повідомленого належним
чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169
Цивільного процесуального кодексу
України суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення). Позивач у
судовому засіданні не заперечувала
проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши позивача, свідків,
вивчивши матеріали справи та
дослідивши письмові докази, приходить
до наступних висновків.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.
Відповідно до договору дарування від
30.04.1993 року, укладеного між ОСОБА_3
(дарувальник) та ОСОБА_4 (обдарована),
посвідченого державним нотаріусом
ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за
№1-1106, дарувальник подарив обдарованій,
а обдарована прийняла в дар належну
дарувальнику двокімнатну квартиру
На підставі запису акта про укладення
шлюбу №1349 від 21.08.1993 року встановлено,
що 21.08.1993 року ОСОБА_4 зареєструвала
шлюб, після державної реєстрації шлюбу
змінила прізвище на ОСОБА_4.
Згідно довідки, виданої
Житлово-будівельним кооперативом №13
«Радіоприлад», за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2 З
січня 2012 року ОСОБА_2 за вказаною
адресою не проживає (а.с.5).
Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу, серії НОМЕР_1, виданого 06.11.2012
року Комунарським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції, шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 06.11.2012 року
На підставі довідки, складеної
представниками Житлово-будівельним
кооперативом №13 «Радіоприлад», зі слів
сусідів було встановлено, що ОСОБА_2 з 15
січня 2012 року не проживає за адресою:
Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_7, яка зареєстрована та проживає
за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_8, яка
зареєстрована та проживає за адресою:
АДРЕСА_5, кожний окремо, суду показали,
що з січня 2012 року відповідач у спірній
квартирі не проживає, комунальні
послуги не сплачує, з того часу вони
його більше не бачили.
З урахуванням вищевикладеного, у суду
немає підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів,
повідомлених свідками. Дані про їхню
заінтересованість в результаті
розгляду справи відсутні, їх показання
об'єктивно підтверджуються і не
суперечать іншим зібраним у справі
Конституцією України (ст. 41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997
року, закріплено принцип непорушності
права приватної власності, який
означає право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК
України). Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК
Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло: житловий будинок,
садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають, що
власник використовує житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.
Згідно ст.3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» поняття
реєстрації визначено як внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
Статтею 11 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» передбачено, що
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюють відповідні органи
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації в АР Крим, областях,
містах, районах, районах у містах, а
також у містах Києві та Севастополі.
На підставі ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в України» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, оскільки відповідач не є
власником спірної квартири, не
проживає у ній більше року, витрати на
її утримання не несе, комунальні
послуги не сплачує, а також враховуючи
те, що, зокрема, платежі по наданню
водопостачання, вивіз сміття залежить
від кількості зареєстрованих в
квартирі осіб, і зазначені витрати в
даному випадку несе власник, суд
вважає, що факт реєстрації відповідача
в квартирі позивача порушує право
останнього як власника цієї квартири.
Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст.11
Цивільного процесуального кодексу
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
ґрунтуються на законі, підтверджуються
зібраними у справі доказами та не
порушують прав та інтересів третіх
осіб, тому позов є обґрунтованим і
підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного
процесуального кодексу України, так як
судове рішення ухвалюється у повному
обсязі на користь позивача, понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати підлягають стягненню з
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в України», ч.4 ст.169, ст.ст.10,
11, 59, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -
задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок.
Копію заочного рішення надіслати
відповідачу не пізніше трьох днів з дня
Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду