Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді Оніпко О.В., суддів :
Боймиструка С.В., Собіни І.М.

секретар - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ТзОВ "Факторингова компанія"
Вектор Плюс" - Цісар І.В. на рішення
Рівненського міського суду від 27
серпня 2014 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку громадян.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, що з"явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 27.08.2014
року в позові ТзОВ „Факторингова
компанія" Вектор Плюс" до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку громадян
відмовлено.

В поданій на рішення
апеляційній скарзі представник ТзОВ
„Факторингова компанія" Вектор Плюс"
Цісар І.В. посилається на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права. Вказує, що в
основу рішення були покладені виключно
доводи із заперечень представника
відповідача. Звертає увагу на невірне
застосування судом Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті". Зазначає,
що іпотекодавцем ОСОБА_3, згідно з
договором іпотеки, надано згоду на
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а тому дія вказаного Закону не
розповсюджується на предмет іпотеки.
Просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове - про задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду 1-ї
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про її часткове задоволення,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
24.10.2007 року ОСОБА_3 уклав з акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк»
кредитний договір №1701/1007/71-047, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредит у сумі 35000 євро на строк - до
23.10.2032 р., зі сплатою процентів за
користування кредитними коштами у
розмірі 11% річних , а відповідач
зобов»язався повернути кредит,
сплатити проценти за користування ним
та виконати свої зобов»язання у
повному обсязі у терміни, передбачені
цим договором та згідно з графіком
погашення кредиту (додаток № 1 до
вказаного договору, а.с. 7-14).

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором, між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 був
укладений іпотечний договір №
1701/1007/71-047-Z-1 від 24.10.2007 р., згідно з
умовами якого, відповідач передав в
іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 43,4 кв.м., (житловою - 13,5
кв.м.), належну йому на праві власності
на підставі договору купівлі-продажу
від 24.10.2007р.,посвідченого приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, за
реєстровим №2564 та Витягу з Державного
реєстру правочинів №4829334, виданого
24.10.2007 р., № правочину 2439663.

Згідно з п. 5 договору, за згодою сторін
предмет іпотеки оцінено у 282720,04 грн., що
за курсом Нацбанку України на день
укладення договору становить 39276, 11
євро (а.с. 15-16).

У 2007р. АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінив
своє найменування на ВАТ «Сведбанк»,
яке є його правонаступником по всіх
правах та зобов»язаннях, а ВАТ
«Сведбанк» у 2009р. змінило своє
найменування на ПАТ «Сведбанк», яке
також є його правонаступником по всіх
правах та зобов»язаннях (а.с. 26-27).

Колегією суддів встановлено, що
28.11.2012 р. між ПАТ "Сведбанк» та ТОВ
"Факторингова компанія "Вектор Плюс"
був укладений договір факторингу №15,
за яким банк відступив фактору свої
права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, укладених із
боржниками, зазначеними у реєстрі
заборгованості боржників, право на
вимогу якої належить банку на підставі
документації, у т.ч. і за кредитним
договором, укладеним з ОСОБА_3 (а.с. 20-23,
25).

За приписами ч.1 ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування
під відступленням права грошової
вимоги) одна сторона (фактор) передає
або зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України встановлено, що
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

З витягу з реєстру заборгованості
боржників № 1-Б вбачається, що у ОСОБА_3
станом на 28.11.2012 р. існує заборгованість
за кредитним договором №1701/1007/71-047 від
24.10.2007 р. у сумі 36 352,09 євро ( а.с. 25).

Також, 28.11.2012 р. між ПАТ "Сведбанк» та ТОВ
"Факторингова компанія "Вектор Плюс"
був укладений договір про відступлення
прав за іпотечними договорами, у т. ч і
за іпотечним договором від 24.10.2007р.,
укладеним з ОСОБА_3, що стверджується
витягом з додатку № 1 до вказаного
договору ( а.с. 19, 24).

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону
України "Про іпотеку" правочин про
відступлення прав за іпотечним
договором підлягає нотаріальному
посвідченню. Відомості про таке
відступлення підлягають державній
реєстрації у встановленому законом
порядку.

Колегією суддів встановлено, що
вказаний договір посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстровано в реєстрі за № 6970, що
стверджується ксерокопіями вказаних
договорів та документів, що є у
матеріалах справи, а також наданими
позивачем на вимогу апеляційного суду
посвідченими приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 ксерокопіями договору
факторингу, договору про відступлення
прав за іпотечними договорами та
витягом з реєстру боржників.

Згідно з витягом про реєстрацію у
Державному реєстрі іпотек (реєстрація
змін) від 01.12.2012р., відступлення права
ВАТ «Сведбанк» ТзОВ «"Факторингова
компанія "Вектор Плюс" за іпотечними
договорами за реєстровим номером 6970
було внесено до реєстраційного запису
Державного реєстру іпотек ( а.с. 97).

09.12.2013 р. ТзОВ "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" звернулось з
позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення та зняття з реєстраційного
обліку у зв"язку з наявністю у боржника
у відповідності до розрахунку станом
на 19.11.2013 р. заборгованості за кредитним
договором від 24.10.2007 р. в розмірі 36352,09
євро, (що за офіційним курсом НБУна дату
розрахунку становило 426628,13 грн.),з яких :
30476 євро (327190,34 грн.) -борг по тілу
кредиту; 4868,39 євро (52159,68 грн.) -
заборгованість по відсотках; 1017,70 євро
(10926,03 грн.) -пеня (а.с. 18).

Наявність заборгованості у вказаному
розмірі ОСОБА_3 не заперечується, про що
ствердив представник відповідача у
судовому засіданні апеляційної
інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК
України, за ккредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 35
Закону України « Про іпотеку», у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги.

Положення частини першої цієї
статті не є перешкодою для реалізації
права іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

Право іпотекодержателя у разі
порушення позичальником умов
кредитного договору на звернення
стягнення на майно, що є предметом
іпотеки та способи звернення
стягнення, встановлено і п. п. 10.3, 11, 12
договору іпотеки ( а.с. 15-16).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
1-ї інстанції послався на вимоги Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03.06.2014 р., який вступив у дію
07.06.2014 р.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду 1-ї інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», нерухоме житлове майно, яке
виступає предметом іпотеки на
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами
іноземній валюті не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника).

Зокрема, примусове стягнення
(відчуження без згоди власника)
неможливе у разі, якщо іпотечне майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя і в разі, коли у
позичальника (майнового поручителя) не
знаходиться у власності інше нерухоме
житлове майно, а також, коли його
загальна площа не перевищує 140 кв.м. для
квартири та 250 кв.м. для житлового
будинку.

На переконання колегії суддів,
зазначена норма Закону поширюється на
примусове стягнення нерухомого майна,
тобто, на стадію виконання судового
рішення, виходячи з аналізу норм Закону
України «Про виконавче провадження» та
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про виконавче
провадження» та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення процедури примусового
виконання рішення судів та інших
органів (посадових осіб)» від 04.11.2010 р.
(№ 2677-У1), який набрав чинності 08.03.2011 р.,
а також з висновків, наведених
Конституційним Судом України у рішенні
від 10.06.2003 р. № 11-рп/2003 у справі за
конституційним поданням 47 народних
депутатів України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
Закону України «Про введення
мораторію на примусову реалізацію
майна» від 21.11.2001 р. № 2864-Ш (2864-14).

У вказаному рішенні зазначено, що
Конституційний Суд України виходить з
того, що Закон (2864-14) не порушує
конституційної вимоги обов»язковості
судових рішень. Рішення судів про
примусове відчудження майна
підприємств, ухвалені до і після
прийняття Закону (2864-14), ним не
скасовуються, вони залишаються в силі,
а їх виконання призупиняється до
вдосконалення механізму примусової
реалізації майна. Тобто, законом
встановлюється подовжений на цей
період строк їх виконання.

Відмова суду у задоволенні вимог банку
про звернення примусового стягнення на
нерухоме житлове майно іпотекодавця на
стадії судового розгляду справи з
підстав дії мораторію не узгоджується
з положеннями ст.1, ст.4 ЦПК України,
відповідно до яких, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про
обгрунтованість позову ТзОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс" в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки та про його задоволення.

Однак, позовні вимоги ТзОВ
"Факторингова компанія "Вектор Плюс"
про виселення ОСОБА_3 із житлового
приміщення, що є предметом іпотеки, не
підлягають до задоволення, оскільки
відповідно до роз»яснень п. 43 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30 березня 2012
року "Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
у разі задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
примусове виселення мешканців із
житлового будинку, що є предметом
іпотеки проводиться в порядку,
встановленому законом і здійснюється
на підставі рішення суду тільки за
певних умов: якщо мешканці добровільно
не звільнили житловий будинок чи
житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки,
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника або в інший погоджений
сторонами строк. Проте позивачем
зазначених вимог закону не дотримано.

У зв"язку з наведеним, рішення суду 1-ї
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням у справі нового рішення -
про задоволення позовних вимог ТзОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс» в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме : на однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,4
кв.м, вартістю 282720,04 грн. (що
еквівалентно 39276,11 євро), що належить на
праві власності ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від 24.10.2007р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, за реєстровим №2564 та
Витягу з Державного реєстру правочинів
№4829334, виданого 24.10.2007р., № правочину
2439663, в рахунок погашення
заборгованості, що виникла у ОСОБА_3 за
кредитним договором №1701/1007/71-047 від
24.10.2007 р., станом на 19.11.2013р. у сумі 36352,09
євро, шляхом продажу з прилюдних
торгів, за початковою ціною,
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна,
визначеною на підставі оцінки,
проведеної суб»єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України, підлягають до стягнення з
ОСОБА_3 на користь позивача судові
витрати у сумі 5268 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, ЦПК
України, ст.ст. 512-517,572, 1054, 1077 ЦК України ,
ст.ст. 24, 35 Закону України « Про
іпотеку», ст. 1 Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті", колегія
суддів, -

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія" Вектор Плюс" Цісар І.В. -
задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 27 серпня 2014
року - скасувати.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку громадян -
задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №1701/1007/71-047 від
24.10.2007р., укладеним між АКБ
"ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_3, яка станом
на 19.11.2013 р. складала 36 352,09 євро (що за
офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку становить 426628,13 грн.), з яких
: 30476 євро ( 327190,34 грн.) - борг по тілу
кредиту; 4868,39 євро (52159,68 грн.) -
заборгованість по відсотках; 1017,70 євро
(10926,03 грн.) -пеня, звернути стягнення на
предмет іпотеки - однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,4
кв.м, вартістю 282720,04 грн. (що
еквівалентно 39276,11 євро), що належить на
праві власності ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від
24.10.2007р.,посвідченого приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, за
реєстровим №2564 та Витягу з Державного
реєстру правочинів № 4829334, виданого
24.10.2007р., №правочину 2439663, шляхом
продажу з прилюдних торгів, за
початковою ціною, встановленою на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, визначеною на підставі
оцінки, проведеної суб»єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

В позові ТзОВ "Факторингова компанія
"Вектор Плюс" до ОСОБА_3 про виселення
та зняття з реєстраційного обліку -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТзОВ
"Факторингова компанія "Вектор Плюс"
судові витрати у сумі 5268 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий

Судді: