АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Миколаєць І.Ю.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на заочне рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 08 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у серпні 2013 року.

Зазначав, що в липні 2008 року йому стало
відомо, що на його ім'я та на підставі
його документів була оформлена
кредитна картка в ПАТ «КБ «Приватбанк»
в розмірі 5 000,00 доларів США. Натомість,
він ніколи не отримував дану кредитну
картку та пін код до неї та ніколи не
користувався і не поповнював кредитний
рахунок. Зважаючи на викладене просив
визнати правочин оформлення кредитної
картки на ім'ОСОБА_2 недійсним.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 08 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухвалення нового.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 23.12.2005 року
ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «КБ
«Приватбанк» з заявою про відкриття
рахунку.

26.12.2005 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 був укладений договір №
012749 про відкриття картрахунку і
обслуговування платіжної картки, за
яким ПАТ «КБ «ПриватБанк» відкриває
ОСОБА_2 картковий рахунок і випускає
йому платіжну картку. Відповідно до
умов договору, останньому було
нараховано кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту у
розмірі 5000,00 дол. США на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 13.20 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення що
відповідає строку дії картки.

Згідно висновку експерта Київська
незалежна судово-експертна установи за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи № 0798
від 31.03.2014 року підпис від імені ОСОБА_2,
зображення якого міститься в графі
«подпись» навпроти запису дати «23.12.2005»
в електрографічній копії заяви про
відкриття карткового рахунку і
обслуговування платіжної картки з
сумою кредитного ліміту у розмірі 5000,00
дол. США від 23.12.2005 року, виконаний не
ОСОБА_2., а іншою особою з наслідуванням
підпису ОСОБА_2.Рукописний запис « 5000,00
(Пять тысяч дол. США)», зображення якого
міститься в електрографічній копії
заяви про відкриття карткового рахунку
і обслуговування платіжної картки з
сумою кредитного ліміту у розмірі 5000,00
дол. США від 23.12.2005 року виконаний не
ОСОБА_2.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції прийшов до
висновків що підписанню договору про
відкриття карткового рахунку і
обслуговування платіжної картки
передує надання клієнтом необхідних
документів. Зважаючи на те, що сам
договір про відкриття карткового
рахунку позивачем не оскаржується, є
підстави вважати даний договір
укладеним, про що свідчать підписи
сторін. Крім того, суд зазначив що
звертаючись з позовом про визнання
недійсним правочину з оформлення
кредитної картки, відсутні правові
підстави вважати сам процес оформлення
правочином. З огляду на ст. 202 ЦК України
правочином в даному випадку є сам
договір № 012749 про
відкриття картрахунку і
обслуговування платіжної картки, який
позивачем не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звертався до суду з вимогою
визнати правочин оформлення кредитної
картки на ім'я ОСОБА_2 недійсним та
зобов'язати відповідача скасувати
його.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що процес
оформлення кредитної картки, який
позивач називає правочином, згідно ст.
202 ЦК України, не є таким,
оскільки не породжує набуття, зміну чи
припинення цивільних прав.

Правочином який спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків є сам договір про відкриття
картрахунку і обслуговування
платіжної картки.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови. Що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнута згода.

Згідно з роз»ясненнями п. 8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною вимог, які встановлені ст. 203
ЦК України, саме на момент вчинення
правочину.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до п. 19 Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року N 9,
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Враховуючи те, що позивачем не було
надано до суду належних та допустимих
доказів на підтвердження факту
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, а
сам договір №012749 про відкриття
картрахунку і обслуговування
платіжної картки позивачем не
оскаржується, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Посилання позивача на необґрунтоване
відхилення судом першої інстанції
висновку судово-почеркознавчої
експертизи № 0798 від 31.03.2014 року не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
в силу ч.6 ст. 147 ЦПК України висновок
експерта для суду не є обов'язковим і
оцінюється судом за правилами ст. 212
цього Кодексу. В своєму рішенні суд
зазначив, що встановлення факту
підписання невстановленою особою
заяви на відкриття рахунку поряд з
наданням позивачем необхідних
документів та підписанням
безпосередньо договору про відкриття
рахунку не дає підстав для визнання
правочину недійсним, з чим
погоджується і колегія суддів
апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги про
те, що позивач не отримував кошти в
розмірі 5 000,00 доларів США згідно
укладеного договору, також не може бути
підставою для скасування рішення
районного суду.

Згідно п. 7 Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року N 9,
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
необхідно враховувати, що виконання чи
невиконання сторонами зобов'язань, які
виникли з правочину, має значення лише
для визначення наслідків його
недійсності, а не для визнання
правочину недійсним.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене та
оцінюючи належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, підстави для скасування
рішення суду першої інстанції
відсутні.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 08 липня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: