АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції - Волошин В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 11 липня 2014 року про
встановлення порядку і способу
виконання рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 15 листопада
2013 року по справі за заявою старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Петрусенко Ганни
Олександрівни про задоволення заяви
про встановлення чи зміну способу і
порядку виконання рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15 листопада 2013 року в справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні майном, виселення,
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року старший державний
виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у
м. Києві Петрусенко Г.О. звернулася до
суду із заявою про встановлення чи
зміну способу і порядку виконання
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 листопада 2013 pоку в
якій просила встановити чи змінити
спосіб і порядок виконання рішення
суду щодо усунення перешкод ОСОБА_3 у
користуванні майном: АДРЕСА_1, шляхом
виселення з вказаної квартири без
надання іншого житлового приміщення:
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з урахуванням
матеріалів виконавчого провадження. А
саме, встановити № квартири з якої
підлягає виселенню боржник, якщо
квартира №44 фактично не існує, а в разі
її існування, зазначити місце її
розташування ( під'їзд, поверх, площу). У
випадку встановлення факту, що
квартира АДРЕСА_1 дійсно була приєднана
до квартири № 35 надати дозвіл на
примусове входження до квартири
АДРЕСА_2, з метою отримання доступу до
квартири № 44 за цією ж адресою.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 11 липня 2014 року заяву
задоволено.

Встановлено наступний порядок і
змінено спосіб виконання рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні майном,
виселення; зобов'язання вчинити дії,
наступним чином:

виселення боржників: ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 слід здійснювати шляхом:
демонтування (за рахунок стягувача -
ОСОБА_3) частини стіни з коридору
п'ятого (мансардного) поверху будинку
АДРЕСА_1, згідно із технічним паспортом
на квартиру №44 в цьому будинку;

вхід державного виконавця через
демонтовану частину стіни п'ятого
(мансардного) поверху в будинку АДРЕСА_1
із подальшим виселенням осіб: ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, які займають два
поверхи приміщення квартири №44 в цьому
будинку.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції, представник відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
та постановити нову, якою відмовити у
задоволенні заяви старшого державного
виконавця Петрусенко Г.О. про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання рішення.

Зазначає, що ухвала суду є незаконною
та необґрунтованою, оскільки судом
першої інстанції неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, а також зроблено висновки, що не
відповідають обставинам справи та
порушують норми матеріального права
щодо непорушності права власності.

Вказує на те, що демонтаж частини стіни
з коридору п'ятого (мансардного)
поверху будинку АДРЕСА_1 не є порядком
або способом виконання рішення.

Крім того, демонтаж стіни призведе до
порушення прав апелянта, оскільки
стіна, про яку йдеться в ухвалі суду є
частиною квартири №35.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги
підтримала та просила її задовольнити.

Позивач, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
державний виконавець ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві
Петрусенко Г.О. в судове засідання не
з'явилися, про день, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином. Колегія суддів вважає
можливим розглядати справу у
відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, з'ясувавши обставини
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
стягувачу ОСОБА_3 на праві приватної
власності належить квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 133,5 кв.м, на підставі
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 жовтня 2010 року по
цивільній справі № 2-17246/2010, яке набрало
законної сили.

15 лютого 2011 року право власності за
позивачем на зазначену квартиру було
зареєстровано в КП «Київське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна».

Відповідно до договору дарування від 25
червня 2003 року боржнику ОСОБА_1 на праві
приватної власності належить квартира
АДРЕСА_2, загальною площею 77,1 кв.м
(житлова площа 44,6 кв.м).

За боржником ОСОБА_1 на підставі
рішення Постійно діючого третейського
суду при юридичній корпорації
«Принцип» від 27 жовтня 2008 року було
визнано право власності на
реконструйовану квартиру АДРЕСА_2,
загальна площа якої збільшилася з 77,1
кв.м до 206,9 кв.м. Однак, як вбачається з
відповіді КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна» відповідно до
ухвали Дзержинського районного суду м.
Харкова від 14 липня 2009 року, яка
набрала законної сили, було скасовано
реєстрацію права власності за
боржником ОСОБА_1 на реконструйовану
квартиру №35.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва
від 13 березня 2013 року, яке набрало
законної сили, по цивільній справі №
22-ц/796/3592/2013 про визнання договору
дарування недійсним та поділ
спільного майна подружжя було
встановлено, що квартира АДРЕСА_2 з
першого рівня має сполучення з
квартою №44 в цьому ж будинку.

Постановою про закриття кримінального
провадження №0009142, внесеного до
ЄРДР було встановлено, що були
демонтовані вхідні двері до квартири
стягувача АДРЕСА_1, яку боржник ОСОБА_1
вважає невід'ємною частиною квартири
№35 в цьому ж будинку. Відповідно до
технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1 до квартири №44 існує окремий
вхід.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 листопада 2013 року,
яке набрало законної сили, усунуто
перешкоди ОСОБА_3 у користуванні
майном: квартирою АДРЕСА_1, шляхом
виселення з вказаної квартири без
надання іншого житлового приміщення:
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Зобов’язано
ОСОБА_1 відновити за власні кошти
вхідні двері у квартиру АДРЕСА_1;
демонтувати сходи, що з'єднують
квартири №35 і АДРЕСА_1; відновити
цілісність підлоги на 1 і 2 рівнях
квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи заяву, суд першої
інстанції виходив з наявності підстав
для встановлення чи зміну способу і
порядку виконання рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15 листопада 2013 року.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можливо з огляду на таке.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Статтею 373 ЦПК України визначено, що за
наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення (хвороба боржника
або членів його сім'ї, відсутність
присудженого майна в натурі, стихійне
лихо тощо), за заявою виконавця або за
заявою сторони суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає питання про відстрочку
або розстрочку виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення в судовому засіданні
з викликом сторін і у виняткових
випадках може відстрочити або
розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Перелік обставин, що можуть викликати
зміну чи встановлення способу і
порядку виконання рішення, не є
вичерпним.

Категорія «обставин, що ускладнюють
виконання рішення» має оціночний
характер віднесення тих чи інших
обставин залежить від судового
розсуду, а також від надання доказів, що
доводять наявність подібних обставин.

При зверненні до суду із заявою
державного виконавця про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання слід враховувати
волевиявлення стягувача та боржника,
оскільки державний виконавець має
вчиняти виконавчі дії неупереджено,
своєчасно, повно.

Зміна способу і порядку виконання
полягає у заміні одного заходу
примусового виконання іншим. У ст.5
Закону України «Про виконавче
провадження» при зазначенні
повноважень державного виконавця
акцент зроблено на тому, що державний
виконавець здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом. Це означає, що
захід примусового виконання
визначається вищевказаним Законом чи
судом (при виконанні виконавчого листа)
і змінюватись державним виконавцем з
його ініціативи не може.

Державний виконавець самостійно
визначає спосіб виконання, якщо він не
встановлений у резолютивній частині
рішення суду. Проте, за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
державний виконавець за власною
ініціативою або за заявою сторін, а
також самі сторони мають право
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
встановлення способу виконання в
порядку ст.33 Закону України «Про
виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 22 жовтня 2010
року по цивільній справі № 2-17246/10 та
технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1 за вищезазначеною адресою є
самостійним об'єктом нерухомості із
окремим входом до неї.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Виселення відповідачів із квартири №44
і окремо зобов'язання відповідача
ОСОБА_1 відновити за власні кошти
вхідні двері до квартири АДРЕСА_1 є
окремими діями. При цьому, враховуючи
те, що квартира №44 є самостійним
об'єктом власності - вимога щодо
відновлення вхідних дверей до квартири
№44 може передувати фактичному
виселенню відповідачів з квартири
АДРЕСА_1, що виконавець може визначити
без звернення до суду із відповідною
заявою.

Отже, висновок суду першої інстанції
про те, що рішення суду про виселення
боржників: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5
можливе лише в спосіб демонтування
частини стіни з коридору п'ятого
(мансардного) поверху будинку АДРЕСА_1 є
помилковим, оскільки державний
виконавець повинен здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення у спосіб і
порядок, визначений виконавчим
документом, в якому чітко вказано -
виселити з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення:
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, зобов'язати
ОСОБА_1 відновити за власні кошти
вхідні двері у квартиру №44;
демонтувати сходи, що з'єднують
квартири №35 і АДРЕСА_1; відновити
цілісність підлоги на 1 і 2 рівнях
квартири АДРЕСА_1.

Також, на думку колегії суддів,
обставини на які посилається суд в
оскаржуваній ухвалі, не є винятковим
випадком, що ускладнює або робить
неможливим виконання рішення від 15
листопада 2013 року.

Отже, апеляційна інстанція приходить
до висновку про те, що відсутні законні
підстави для встановлення чи зміни
способу і порядку виконання рішення,
оскільки в його резолютивній частині
повністю викладена послідовність дій
державного виконавця для забезпечення
його виконання.

Відповідно до п.2 ч.1.ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
ухвали та постановлення нової ухвали
про відмову у задоволенні заяви про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 15 листопада 2013року
скасувати та постановити нову ухвалу
наступного змісту.

У задоволенні заяви старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Петрусенко Ганни
Олександрівни про встановлення чи
зміну способу і порядку виконання
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 листопада 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні майном, виселення,
зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий

Судді