У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Ковальчук Н.М.,
Рожина Ю.М.

секретар судового
засідання - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
10 червня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
Авангард», яке є правонаступником
закритого акціонерного товариства
«Авангард» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором №7-НОМЕР_1
від 16 березня 1998 року.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 червня 2014
року позов ТОВ «Будівельна компанія
Авангард» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Будівельна компанія Авангард» 789 грн.
заборгованості за надані послуги, 200
грн. - пені, 5 грн. 70 коп. - річних та 243 грн.
60 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 подав на нього апеляційну
скаргу.

В обґрунтування скарги вказує, що ТОВ
«Будівельна компанія Авангард» взяло
на себе права та обов'язки кредитора по
договору №7-НОМЕР_1 від 16 березня 1998
року, а тому зобов'язано відповідно до
п.2.11 договору щомісячно виставляти
йому рахунок для оплати виконаних
робіт. Без пред'явлення йому рахунків
та первинних бухгалтерських
документів, на підставі яких вони
складені (акти прийому виконаних
робіт), з його боку не виникає обов'язку
для сплати коштів.

Зазначає, що він від позивача рахунків
не одержував на оплату проведених
робіт, пов'язаних з експлуатацією
стоянки, не складалися щомісячні акти
передачі йому виконаних робіт. Таким
чином, вважає, що у нього не виникло
правових підстав, передбачених
договором, для перерахування позивачу
будь яких коштів.

Посилаючись на викладені
обставини, просить оскаржуване рішення
скасувати і ухвалити нове, яким в
позові ТОВ «Будівельна компанія
Авангард» відмовити.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1 є власником гаража-стоянки №
НОМЕР_1, який розташований в цілісному
майновому комплексі, що належить на
даний час ТОВ «Будівельна компанія
Авангард» та розташований в м.Рівне по
вул. Є. Коновальця, 7-а.

Відповідно до п.2.10 та 2.11 договору від 16
березня 1998 року №7-НОМЕР_1, укладеного
між ОСОБА_1 та МКП «Авангард», який
дійсний і на даний час, ОСОБА_1 брав на
себе зобов'язання до 15 числа наступного
місяця компенсувати МКП «Авангард» ( на
даний час ТОВ «Будівельна компанія
Авангард») витрати за експлуатацію
місця стоянки в гаражному комплексі,
вчасно оплачувати суму затрат в касу
МКП «Авангард», або перераховувати
кошти на його поточний рахунок. За
кожен день несвоєчасної оплати
нараховується пеня в розмірі 2% з суми
недоплати.

Згідно з чч.1, 2 ст. 509 та ст. 526 ЦК України
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

В порушення вказаних зобов'язань,
ОСОБА_1 допустив заборгованість в
розмірі 789,00 грн. основного боргу.

Судом вірно застосовано до даних
правовідносин положення ст.625 ЦК
України та стягнуто 3% річних у розмірі
5,70 грн.

Суму вказаної заборгованості ОСОБА_1
належними та достатніми доказами не
спростував.

За наведених обставин, наданий
позивачем розрахунок суд першої
інстанції правильно прийняв як
допустимий доказ по справі та,
керуючись ст.ст.526, 625 ЦК України,
стягнув вказану заборгованість з
ОСОБА_1 на користь позивача по справі,
при цьому керуючись ч.3 ст. 551 ЦК України
, зменшив суму пені із 1389, 92 грн. до 200
грн.

Задовольняючи позов в частині
стягнення заборгованості за надані
послуги, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що відповідач
неналежно виконує свої зобов'язання за
договором від 16.03.1998 року по оплаті,
через що у нього виникла
заборгованість за отримані послуги,
яка підлягає стягненню на користь
позивача.

На підтвердження такого висновку в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази, з якими погоджується і колегія
суддів апеляційного суду.

Що стосується доводів про те, що у
відповідача не виникло обов'язку по
оплаті витрат на експлуатацію стоянки,
так як позивач не надав йому будь-яких
рахунків, не заслуговують на увагу,
оскільки відсутність окремих
квитанцій на оплату не позбавляє
власника обов'язку здійснювати оплату
відповідно до укладеного договору.

Такого ж висновку в своєму рішенні
дійшов і суд першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду, з якими
погоджується і колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував дійсні обставини по
справі, дав належну оцінку зібраним
доказам і постановив рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 10 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної
сили з моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційної
інстанції в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П.
Ковалевич

Судді:
Н.М.
Ковальчук

Ю.М. Рожин