У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Лізинг
інформаційних технологій» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Луганської області
від 20 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року приватне акціонерне
товариство «Лізинг інформаційних
технологій» звернулось до суду із
зазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 7 лютого 2008 року між
закритим акціонерним товариством
«Лізинг інформаційних технологій»,
правонаступником якого є приватне
акціонерне товариство «Лізинг
інформаційних технологій», та ОСОБА_3
укладено договір про отримання
ІТ-обладнання, інших товарів та послуг
в системі LeaseІT, за умовами якого
останньому передано ІТ-обладнання. У
результаті порушення відповідачем
умов зазначеного договору станом на 29
січня 2013 року утворилася
заборгованість у сумі 15 689,09 грн, яку
позивач просив стягнути.

Рішенням Сватівського районного суду
Луганської області від 25 червня
2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
приватного акціонерного товариства
«Лізинг інформаційних технологій»
заборгованість за договором про
отримання ІТ-обладнання, інших
товарів та послуг в системі LeaseІT від 7
лютого 2008 року у сумі 15 689,09 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 20 серпня 2013 року
рішення Сватівського районного суду
Луганської області від 25
червня 2013 року змінено.

Зменшено суму заборгованості за
договором про отримання
ІТ-обладнання, інших товарів та послуг
в системі LeaseІT від 7 лютого
2008 року, стягнуту з ОСОБА_3 на користь
приватного акціонерного товариства
«Лізинг інформаційних технологій», до
12 955,40 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду
Луганської області від 20 серпня 2013 року
і ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що 7 лютого 2008 року
між закритим акціонерним товариством
«Лізинг інформаційних технологій»,
правонаступником якого є приватне
акціонерне товариство «Лізинг
інформаційних технологій», та ОСОБА_3
укладено договір про отримання
ІТ-обладнання, інших товарів та послуг
в системі LeaseІT, за умовами якого
останньому передано ІТ-обладнання,
вартість якого з урахуванням ПДВ
становить 4 020 грн.

Згідно з п. 1.1 договору клієнт
(відповідач) приймає участь в системі
LeaseIT, зокрема отримує обладнання та
інші товари від постачальників -
учасників системи LeaseІT, а також отримує
послуги на умовах, визначених обраним
клієнтом пакетом LeaseІT, а оператор LeaseІT
(позивач), зобов'язується на підставі
заявки клієнта забезпечити передання
клієнту товарів (IT-обладнання, запасних
частин, комплектуючих, витратних
матеріалів, тощо) обраним клієнтом
постачальників та надання клієнту
послуг, за умови виконання клієнтом
вимог, передбачених пакетом LeaseІT.

Відповідно до п. 1.2 укладеного договору
порядок отримання клієнтом
обладнання, інших товарів та послуг
клієнтом визначається Правилами
отримання обладнання, інших товарів та
послуг клієнтами системи LeaseІT, які є
невід'ємною частиною цього договору.

Умови пакету LeaseІT, обраного
відповідачем, передбачають виплату
вартості обладнання протягом двох
років шляхом внесення 24 періодичних
платежів щомісяця рівними частинами.
Проценти за надання фінансування
становлять 2% від первісної вартості
обладнання за кожний місяць до повної
виплати вартості обладнання. З повною
виплатою вартості обладнання
відповідач набуває право власності на
нього (п. 2.1 договору про отримання
ІТ-обладнання, інших товарів та послуг
в системі LeaseІT, заява ОСОБА_3 від 7
лютого 2008 року).

Пунктом 6.2. правил отримання
ІТ-обладнання, інших товарів та послуг
у системі LeaseІT визначено, що строк,
протягом якого клієнт повинен
сплачувати платежі, починається з дня
передачі обладнання і закінчується в
останній день останнього календарного
місяця, встановленого пакетом LeaseІT
строку.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що договір укладений на
строк 24 місяці з дня отримання
обладнання, протягом яких ОСОБА_3
зобов'язався сплачувати періодичні
платежі.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що у зв'язку
з порушенням умов договору про
отримання ІТ-обладнання, інших
товарів та послуг в системі LeaseІT від 7
лютого 2008 року, станом на 29 січня 2013
року утворилась заборгованість у сумі
15 689,09 грн, яка підлягає стягненню з
відповідача.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
погодився з висновком суду першої
інстанції про доведеність позовних
вимог щодо заборгованості відповідача
перед позивачем за невиконання
договірних зобов'язань. Застосував до
вимог про стягнення штрафних санкцій
позовну давність і відповідно зменшив
суму заборгованості за зазначеним
договором.

Повністю погодитись з таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;чи
є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Таким вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що вирок у кримінальній
справі, що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду , що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Факти, встановлені вироком суду, є
преюдиціальними та доказуванню не
підлягають.

Разом з тим у п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня
2009 року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» роз'яснено, що
відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України при
розгляді справи про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, що набрав законної
сили, або постанову суду у справі про
адміністративне правопорушення, цей
вирок або постанова обов'язкові для
суду лише з питань, чи мали місце ці дії
та чи вчинені вони цією особою. Тому,
розглядаючи позов, який випливає з
кримінальної справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може вирішувати питання лише про
розмір відшкодування. Інші, прийняті в
рамках кримінальної справи чи справи
про адміністративне правопорушення
постанови, оцінюються судом згідно з
положеннями ст. 212 ЦПК України. На
підтвердження висновку суду щодо
розміру відшкодування збитків у
рішенні, крім посилання на вирок у
кримінальній справі чи постанову у
справі про адміністративне
правопорушення, необхідно також
зазначати докази, подані сторонами при
розгляді цивільної справи (наприклад,
врахування матеріального становища
відповідача або вини потерпілого).

Вироком Сватовського районного суду
Луганської області від 31 серпня
2009 року, постановленим у справі за
обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК
України, встановлено, що останній
добровільно відшкодував майнову шкоду,
завдану закритому акціонерному
товариству «Лізинг інформаційних
технологій», правонаступником якого є
приватне акціонерне товариство
«Лізинг інформаційних технологій».

Суд апеляційної інстанції, у порушення
ст. ст. 213, 214 ЦПК України, на зазначені
положення закону уваги не звернув,
залишив поза увагою наявність
обставин, встановлених вироком у
кримінальній справі стосовно ОСОБА_3;
не перевіривши розрахунок
заборгованості за договором з
урахуванням доводів апеляційної
скарги й, відповідно, у достатньому
обсязі не з'ясувавши відповідність
нарахування такої змісту
правовідносин з фінансового лізингу,
дійшов передчасного висновку щодо
наявності правових підстав для
стягнення заборгованості за
зазначеним договором.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою доводів сторін та оцінкою
наданих сторонами доказів, судом
апеляційної інстанції не з'ясовані
неналежним чином, чим порушено норми
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 61, 179
ЦПК України) і таке унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, відповідно до ст. 338
ЦПК України ухвалене у справі судове
рішення суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 20 серпня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І.Амелін

В.П.Гончар

С.О.Карпенко

В.О.Савченко