У х в а л а

іменем україни

24 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ спільного майна
подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 30 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
24 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5,
мотивуючи його тим, що в період з 29
січня 2000 року по 11 квітня 2013
року він із відповідачкою перебували у
зареєстрованому шлюбі, під час якого
ними набуто майно, а саме: житловий
будинок АДРЕСА_1; земельна ділянка
площею 0,1 га, розташована по АДРЕСА_2;
автомобіль марки «Toyota Yaris», державний
номерний знак НОМЕР_1; автомобіль марки
«Зіл», державний номерний знак НОМЕР_2;
автомобіль марки «Камаз», державний
номерний знак НОМЕР_3.

Оскільки добровільно відповідачка
відмовляється поділити сумісне майно,
позивач, із урахуванням уточнень,
просив суд визнати за ним право
власності на Ѕ частини житлового
будинку та на Ѕ частини земельної
ділянки.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 30 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 24 грудня
2013 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частини житлового будинку АДРЕСА_1 та
на Ѕ частини земельної ділянки площею
0,1 га, розташованої по АДРЕСА_2.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані судові рішення та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_4
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України
встановлено, що суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
(частина 1 статті 11 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК
України).

Частиною 1 статті 69 СК України
встановлено, що дружина і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суди обґрунтовано виходили із того, що
нерухоме майно, придбане сторонами під
час шлюбу, є їх спільною сумісною
власністю та підлягає поділу
відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК
України.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 30 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
24 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

В.О. Савченко