Ухвала

іменем україни

13 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Парінової І.К.,

Умнової
О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за заявою публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про заміну
сторони виконавчого провадження, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 21 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» (далі - ПАТ «Державний ощадний
банк України») звернулося до суду із
заявою про заміну сторони виконавчого
провадження посилаючись на те, що
заочним рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 02 жовтня 2009 року в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_4 за
кредитним договором було звернуто
стягнення на нежитлове вбудоване
приміщення в будинку, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1 від 14 травня 2012 року
про заміну сторони виконавчого
провадження замінено боржника зі
ОСОБА_4 на ОСОБА_5 Посилаючись на те, що
ОСОБА_3 прийняла від ОСОБА_5 зазначене
приміщення, та керуючись ст. 23 Закону
України «Про іпотеку», просив замінити
боржника у виконавчому провадженні з
ОСОБА_5 на ОСОБА_3

Ухвалою Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 листопада 2013 року в задоволенні
заяви ПАТ «Державний ощадний банк
України» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 21 січня 2014 року ухвалу
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 27
листопада 2013 року скасовано.
Постановлено нову ухвалу, якою заяву
ПАТ «Державний ощадний банк України».
Замінено боржника ОСОБА_5 у виконавчому
провадженні № 15567421 при примусовому
виконанні відділом державної
виконавчої служби Костянтинівського
міськрайонного управління юстиції
заочного рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 02 жовтня 2009 року, за яким в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_4 за
кредитним договором від 29
травня 2008 року № 1358 у розмірі 394 986 грн 29
коп., звернуто стягнення на предмет
іпотеки - нежитлове приміщення АДРЕСА_1,
загальною площею 86,7 кв. м на
ОСОБА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та залишити в силі
ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Судом встановлено, що заочним рішенням
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 02 жовтня 2009 року
в рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_4 за кредитним договором від
29 травня 2008 року № 1358 у розмірі 394
986 грн 29 коп. звернуто стягнення на
нежитлове вбудоване приміщення
АДРЕСА_1 (а.с. 28).

Постановою заступника начальника
відділу державної виконавчої службі
Костянтинівського міськрайонного
управління юстиції від 20 жовтня 2009 року
відкрито виконавче провадження № 15567421
з примусового виконання зазначеного
судового рішення (а.с. 37).

Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 14 травня 2012 року замінено
боржника у зазначеному виконавчому
провадженні ОСОБА_4 на ОСОБА_5 При цьому
судом встановлено, що постановою
господарського суду Донецької області
від 10 березня 2011 року фізичну
особу-підприємця ОСОБА_4 визнано
банкрутом. 12 березня 2011 року ПАТ
«Державний ощадний банк України»
звернувся до господарського суду із
заявою про включення його до реєстру
вимог кредиторів. Ухвалою
господарського суду Донецької області
від 20 грудня 2011 року знято арешт з
активів фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4, що були накладені відділом
державної виконавчої службі
Костянтинівського міськрайонного
управління юстиції та зобов'язано
Донецьку філію ДП «Інформаційний
центр» Мінюсту України вилучити з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна запис за №
9205651 про арешт нежитлового вбудованого
приміщення АДРЕСА_1. 28 грудня 2011 року за
договором купівлі-продажу ліквідатор
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4,
продав вищезазначені нежитлове
приміщення ОСОБА_3, яка в свою чергу за
договором купівлі-продажу від 06 січня
2012 року продала це приміщення ОСОБА_5

Також встановлено, що рішенням
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 31 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 17 вересня 2013 року, договір
купівлі-продажу спірного нежитлового
приміщення, укладений 06 січня 2012 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано як
укладений з порушенням встановленого
законом порядку. Зобов'язано ОСОБА_3
повернути ОСОБА_5 160 000 грн, отриманих за
розірваним договором та прийняти від
ОСОБА_5 зазначене приміщення, скасовано
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_5 та поновлено реєстрацію права
власності ОСОБА_3 на спірне приміщення
(а.с. 43-46).

Відмовляючи у задоволенні заяви про
заміну сторони у виконавчому
провадженні, суд першої інстанції із
посиланням на ст. 50 Закону України «Про
іпотеку» виходив з того, що оскільки
спірне приміщення 10 листопада 2011 року
було реалізоване на відкритих торгах,
заявник втратив право вимоги на це
майно, оскільки отримав задоволення
своїх вимог від боржника ОСОБА_4

Скасовуючи ухвалу суду першої
інстанції та постановляючи нову про
задоволення заяви, апеляційний суд
вважав, що придбавши вищезазначене
приміщення на підставі договору
купівлі-продажу від 28 грудня 2011 року,
ОСОБА_3 на підставі ст. 23 Закону України
«Про іпотеку» набула статус
іпотекодавця і несе всі його
зобов'язання за іпотечним договором у
тому ж обсязі і на тих же умовах, що
існували до набуття нею права
власності на предмет іпотеки.

Проте погодитися із таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України та ч.
5 ст. 8 Закону України «Про виконавче
провадження» у разі вибуття однієї із
сторін виконавчого провадження за
поданням державного виконавця або за
заявою сторони суд замінює сторону
виконавчого провадження її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Стаття 23 Закону України «Про іпотеку»
передбачає, що в разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця, має всі його права і несе
всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» іпотека припиняється, зокрема
у разі реалізації предмета іпотеки
відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про
іпотеку» після продажу предмета
іпотеки на прилюдних торгах
припиняється будь-які права та вимоги
інших осіб на нерухоме майно, що було
предметом іпотеки, які виникли після
державної реєстрації іпотеки за
іпотечним договором, згідно з яким були
звернене стягнення на предмет іпотеки.
Це правило не застосовується у разі
придбання предмета іпотеки
іпотекодавцем.

З матеріалів справи вбачається, що
передане в іпотеку майно було
відчужено за договором купівлі-продажу
між 28 грудня 2011 року, укладеним між
ліквідатором фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 та ОСОБА_3
Грошові кошти, отримані від продажу
предмета іпотеки були передані ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
рахунок погашення заборгованості за
договором кредиту від 29 травня 2008 року
№ 1358.

Таким чином, банком було реалізоване
право на задоволення вимог кредитора
за рахунок звернення стягнення на
предмет іпотеки.

За таких обставин, апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України зазначених вимог закону до
уваги не взяв і помилково скасував
законну та обґрунтовану ухвалу суду
першої інстанції.

Ураховуючи викладене, ухвала
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі ухвали суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 21 січня 2014 року скасувати, а
ухвалу Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.С. Висоцька

Судді:
О.В. Кафідова

І.К.
Парінова

О.В.
Умнова

І.М. Фаловська