Справа № 361/3937/14-ц Головуючий у І
інстанції Петришин Н.М.Провадження №
22-ц/780/6104/14 Доповідач у 2
інстанції МатвієнкоКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

06 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді: Матвієнко
Ю.О.,

суддів:
Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі:
Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 11 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП, посилаючись на те, що 20 лютого 2011
року близько 19 години в м. Бровари
Київської області на проїзній частині
вулиці Дімітрова з вини відповідача
ОСОБА_1, який керував автомобілем «БМВ
520», д.н.з. НОМЕР_1, трапилася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої син сторін ОСОБА_4, який
перебував в автомобілі, отримав тяжкі
тілесні ушкодження, що викликали його
смерть. Вина ОСОБА_1 у ДТП, внаслідок
якої загинув ОСОБА_4, підтверджується
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 24 жовтня 2013 року, якою було
скасовано вирок Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 22 серпня 2013 року та звільнено
ОСОБА_1 від кримінальної
відповідальності за вчинення злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на
підставі п. «в» ст.1, ст.6 Закону України
«Про амністію у 2011 році» із закриттям
провадження у справі. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 квітня 2014 року вирок
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 22 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 24 жовтня 2013 року щодо
ОСОБА_1 залишено без змін.

Внаслідок неправомірних дій
відповідача ОСОБА_1 позивачам ОСОБА_2,
ОСОБА_3 завдано матеріальних збитків,
які складаються з витрат на лікування
сина з 20.02.2011 року по 10.03.2011 року на суму 6
474 грн. 84 коп.; витрат на поховання, до
яких належать: труна, хрест, покривало
волан, рушник, яма, ритуальний автобус,
носові хусточки та шовкові хустини на
загальну суму 3 073 грн. 18 коп.; витрат на
проведення поминальних обідів: в день
поховання - 20 658 грн. 00 коп., на
сороковини з дня смерті - 8 066 грн. 19 коп.,
на річницю - 8 152 грн. 79 коп.; витрат на
виготовлення пам»ятника та
облаштування місця поховання на суму 71
434 грн. 03 коп.; вартості пошкодженого
внаслідок ДТП автомобіля «БМВ 520», д.н.з.
НОМЕР_1 - 87 629 грн. 65 коп., а всього 205 488
грн. 66 коп., що позивачі просили
стягнути з відповідача на користь
позивача ОСОБА_2

Крім цього злочинними діями ОСОБА_1
позивачам завдано моральної шкоди в
зв»язку із втратою рідного сина, розмір
якої вони оцінили в 700 000 грн., з яких 500 000
грн. просили стягнути на користь
ОСОБА_3, а 200 000 грн. - на користь ОСОБА_2

Рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 11 вересня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 982 грн. 05
коп. та моральну шкоду в розмірі 75 000
грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_1 подав на нього
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просив змінити рішення суду з
урахуванням повного відшкодування ним
майнової шкоди та стягнути з нього в
рахунок відшкодування моральної шкоди
по 20 000 грн. кожному з позивачів,
зарахувавши до відшкодування
моральної шкоди вже сплачені ним на
користь позивачів 73 637 грн. 43 коп.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі на рішення суду не
погодились з ним в частині стягнення
матеріальної шкоди, зазначивши, що суд
безпідставно відмовив у стягненні з
відповідача на їхню користь витрат на
поминальні обіди, в зв»язку з чим
просили рішення суду скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
стягнути на їхню користь з ОСОБА_1 37 859
грн. 01 коп. матеріальної шкоди, 75 000 грн.
моральної шкоди на користь ОСОБА_2 та 80
000 грн. моральної шкоди на користь
ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді
доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційних скарг,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
що вироком Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 22 серпня 2013 року ОСОБА_1 визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з
призначенням покарання у вигляді 5
років позбавлення волі з позбавленням
права керувати транспортними засобами
строком на 1 рік та звільнено від
покарання, призначеного вироком, на
підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про
амністію у 2011 році» від 08 липня 2011 року.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_1 на
користь потерпілого ОСОБА_2 40 230,95 грн.
матеріальних збитків і 75 000 грн.
моральної шкоди, а всього 115 230,95 грн.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_1 на
користь потерпілої ОСОБА_3 75 000 грн.
моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 24 жовтня 2013 року вирок
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 22 серпня 2013 року
щодо ОСОБА_1 скасовано та звільнено
його від кримінальної
відповідальності за вчинення злочину,
передбаченого ч.2 ст. 286 КК України на
підставі п. «в» ст. 1, ст. 6 Закону України
«Про амністію у 2011 році». Провадження у
справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 квітня 2014 року
вирок Броварського міськрайонного
суду Київської області від 22 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 24 жовтня 2013 року
щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно абз. 4 п. 4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" відповідно до
частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно вищенаведених судових
рішень ОСОБА_1, керуючи транспортним
засобом, порушив правила безпеки
дорожнього руху, що спричинило смерть
особи.

Так, 20 лютого 2011 року водій ОСОБА_1,
керуючи за усною згодою ОСОБА_4
технічно справним автомобілем марки
«БМВ 520», реєстраційний номер НОМЕР_1,
рухався зі сторони вул. Гагаріна в
напрямку вул. Короленка по проїзній
частині вул. Дімітрова в м. Бровари
Київської області. Проїжджаючи близько
19 год. неподалік буд. № 35 по вул.
Дімітрова в м. Бровари, ОСОБА_1 в
порушення вимог п.п.1.5, 2.3 (б), 12.1 ПДР
України проявив злочинну недбалість,
допустив неуважність і безтурботність
до дорожньої обстановки, яка склалась,
не відреагував на її зміну та не
забезпечив контролю курсової
стійкості, втратив керованість
транспортним засобом і курсову
стійкість, внаслідок чого відбувся
увід автомобіля марки «БМВ 520» д.н.з.
НОМЕР_1 від прямолінійного напрямку
руху, виїхав на узбіччя смуги руху в
напрямку вул. Короленка в м. Броварах,
де сталося його зіткнення із деревом.

Результатом необережних злочинних
дій ОСОБА_1 стало отримання пасажиром
ОСОБА_4, 1974 року народження, тілесних
ушкоджень, в результаті чого, згідно з
висновком судово-медичної експертизи
№ 28/88 від 15 квітня 2011 року смерть ОСОБА_4
настала від закритої черепно-мозкової
травми у вигляді крововиливів під
оболонки і в речовину головного мозку з
розвитком набряку-набухання головного
мозку і двохсторонньої пневмонії; ЗЧМТ
відноситься до категорії тяжких
тілесних ушкоджень за критерієм
небезпеки для життя та перебуває в
прямому причинному зв'язку з настанням
смерті ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, що її завдала.

Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка
завдала шкоди смертю потерпілого,
зобов»язана відшкодувати особі, яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам»ятника, ці витрати.

Враховуючи обставини справи та на
підставі наведених норм, законним та
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
на користь позивача витрат на
лікування сина з 20.02.2011 року по 10.03.2011
року на суму 6 474 грн. 84 коп.; витрат на
поховання, до яких належать: труна,
хрест, покривало волан, рушник, яма,
ритуальний автобус, носові хусточки та
шовкові хустини на загальну суму 3 073
грн. 18 коп. та витрат на виготовлення
пам»ятника та облаштування місця
поховання на суму 71 434 грн. 03 коп., а
всього на суму 80 982 грн. 05 коп., оскільки
понесення цих витрат позивачем
підтверджується наявними в справі
письмовими доказами та відповідає
положенням ст.ст. 1166, 1201 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
обмеження витрат на виготовлення та
встановлення надгробного пам»ятника
згідно постанови Правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань від 03.10.2008 року №45 «Про
витрати на поховання та пов»язані з цим
ритуальні послуги у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання» законності та
обґрунтованості висновків суду про
їхнє стягнення не спростовують,
оскільки дана постанова
правовідносини щодо відшкодування
шкоди, завданої внаслідок ДТП, не
врегульовує та суперечить положенням
ст. 1201 ЦК України, яка встановлює
обов»язок особи, яка завдала шкоди
смертю потерпілого, відшкодувати
витрати на спорудження надгробного
пам»ятника.

Правильним є і рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
стягненні з відповідача на користь
позивача витрат на поминальні обіди в
розмірі 36 876 грн. 96 коп., оскільки
відповідно до ст. 2 Закону України «Про
поховання та похоронну справу»
поховання померлого - це комплекс
заходів та обрядових дій, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом або урни з
прахом у могилу або колумбарну нішу,
облаштування та утримання місця
поховання відповідно до звичаїв та
традицій, що не суперечить
законодавству. Тобто, під комплексом
заходів та обрядових дій розуміється,
зокрема, організація поховання
померлого і проведення у зв»язку з цим
ритуальних послуг відповідно до
місцевих умов, до поміщення труни з
тілом у могилу або урни з прахом у
колумбарну нішу, в зв»язку з чим судом
обґрунтовано відмовлено у стягненні з
відповідача витрат на поминальні
обіди, які проводяться після поховання
і не підлягають відшкодуванню,
виходячи з положень ст. 1201 ЦК України.

Рішення суду в частині відмови у
стягненні вартості пошкодженого
внаслідок ДТП автомобіля «БМВ 520», д.н.з.
НОМЕР_1, в розмірі 87 629 грн. 65 коп. не є
предметом апеляційного оскарження, в
зв»язку з чим його законність та
обґрунтованість в цій частині колегією
суддів не перевіряється.

При визначенні розміру
матеріального відшкодування суд
першої інстанції обґрунтовано взяв до
уваги те, що ОСОБА_1 в липні 2011 року
передав ОСОБА_2 80 000 грн. в рахунок
часткового відшкодування за позовом
останнього, що підтверджується
розпискою, копія якої наявна в
матеріалах справи (а.с.79) та не
заперечується позивачами. Таким чином,
оскільки розмір матеріальної шкоди,
яка підлягала стягненню, становив 80 982
грн. 05 коп., з яких 80 000 грн. відповідачем
вже були сплачені, то з відповідача на
користь позивача судом обґрунтовано
стягнуто 982 грн. 05 коп. матеріальної
шкоди (80 982,05 грн. - 80 000,00 грн.).

Обґрунтованим є і висновок суду
першої інстанції про стягнення з
відповідача на користь позивачів
завданої їм моральної шкоди, оскільки
такий висновок суду підтверджується
обставинами справи та відповідає
змісту ст. 23 ЦК України, відповідно до
якої особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Погоджується колегія суддів і з
розміром відшкодування, визначеним
судом першої інстанції, оскільки при
його визначенні судом було враховано,
що внаслідок злочинних дій відповідача
позивачі втратили найріднішу людину,
загибель якої внесла непоправні і
вимушені зміни в їхні життя, що вимагає
додаткових зусиль для його
організації; враховано і матеріальне
становище відповідача, який працює
майстром з ремонту взуття і внаслідок
ДТП став інвалідом 3 групи. На підставі
наведених обставин справи, враховуючи
вимоги розумності та справедливості,
розмір моральної шкоди, стягнутий з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 - 80 000 грн. та на
користь ОСОБА_2 - 75 000 грн., визначений
судом першої інстанції обґрунтовано і
підстав для його зміни немає.

Доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційні скарги сторін не
містять.

Оскільки судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 11 вересня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: