Справа № 127/4192/14-ц Провадження №
22-ц/772/3136/2014Головуючий в суді першої
інстанції Бойко В. М.Категорія
33Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Вінницької
області в складі головуючого Сала Т.Б.,
суддів Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю., при
секретарі Торбасюк О.І., за участю
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
додаткове рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
01.10.2014 року ухваленого у цивільній
справі за його позовом до Державної
казначейської служби України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

встановила:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся ОСОБА_2 з
вказаним позовом в якому просив
відшкодувати матеріальну шкоду в
розмірі 3046,76 грн. та моральну шкоду в
розмірі 10300 грн., стягнувши ці кошти з
відповідача.

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 30.05.2014 року
даний позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача матеріальну
шкоду в розмірі 3046,76 грн. та моральну
шкоду в розмірі 2000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 24 липня 2014 року рішення
суду першої інстанції змінено в
частині відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з відповідача моральну шкоду
в розмірі 5000 грн. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького
міського суду Вінницької області із
заявою про ухвалення додаткового
рішення, оскільки судом першої
інстанції не було вирішено питання про
судові витрати, понесені ним при
розгляді справи, а саме: витрати
пов'язані з оплатою квитків у напрямку
Київ-Вінниця та Вінниця-Київ, витрати
пов'язані з явкою до Вінницького
міського суду 20 та 26 березня 2014 року, 04
та 24 квітня 2014 року, 15 та 30 травня 2014
року, витрати пов'язані з явкою до
Апеляційного суду Вінницької області 24
липня 2014 року.

01.10.2014 року суд першої інстанції
ухвалив додаткове рішення, яким
стягнув з відповідача судові витрати в
сумі 179,20 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просив змінити деяку частину
додаткового рішення, а саме, що
стосується суми витрат пов'язаних з
викликом до суду першої та апеляційної
інстанції.

Скарга мотивована тим, що судом першої
інстанції не розглянуті його вимоги
щодо судових витрат пов'язаних з
викликом до суду на вказані дати. Крім
того, ОСОБА_2 здійснено сім поїздок до
Вінницького міського суду у період з
15.03.2014 року по 24.07.2014 року та одна
поїздка до Апеляційного суду
Вінницької області, загальна вартість
яких становить 1433,6 грн.

Колегія суддів, дослідивши доводи
апеляційної скарги, законність вимог
скарги, дослідивши матеріали цивільної
справи, прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Суд першої інстанції, задовольняючи
вимоги ОСОБА_2, прийшов до висновку, що
вимоги позивача є обґрунтованими і
судом встановлено, що ОСОБА_2 понесені
судові витрати з явкою до суду та
викликом до Вінницького міського суду
Вінницької області в судове засідання
на 15.05.2014 року пов'язані з оплатою
квитків у напрямку Київ-Вінниця та
Вінниця-Київ вартістю по 89,6 грн.

Колегія суддів категорично не
погоджується з висновками суду першої
інстанції як в частині наявності
правових підстав для стягнення судових
витрат, так і в частині доведеності
самих вимог заяви ОСОБА_2

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд має враховувати положення
статті 88 ЦПК та керуватися тим, що
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати (Постанова
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, від 17.10.2014, № 10 "Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах").

Судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

До витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать, крім інших,
витрати сторін та їх представників, що
пов'язані з явкою до суду (ч. 3 ст. 79 ЦПК
України).

Витрати, пов'язані з переїздом до
іншого населеного пункту сторін та їх
представників, а також найманням житла,
несуть сторони (ст. 85 ЦПК України).

Як зазначено у згаданій постанові
Пленуму ВССУ, визначені ЦПК види
судових витрат є вичерпними, тому на
сторони та інших осіб, які беруть
участь у справі, не може покладатися
обов'язок нести інші витрати, не
передбачені законодавством.

Склад судових витрат по окремим його
видам не є вичерпним.

Вимоги ОСОБА_2 про стягнення з
відповідача судових витрат, а саме
стягнення вартості квитків на проїзд,
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, отже є законними.

Однак, як зазначено в у згаданій
Постанові Пленуму ВССУ, якщо під час
розгляду справи докази на
підтвердження понесених судових
витрат суду не надавалися, то додаткове
рішення щодо розподілу цих судових
витрат ухвалюватися не може і в
задоволенні такої заяви має бути
відмовлено.

ОСОБА_2 доказів на підтвердження
обставин, викладених у заяві про
ухвалення додаткового рішення, в суді
першої інстанції не надавалось, а тому
в задоволенні заяви слід відмовити.

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції
надано оригінали і копії квитків на
автобус, однак, дані квитки не
надавались останнім при розгляді
справи в суді першої інстанції.

ОСОБА_2 стверджує, що вказані квитки він
надавав при поданні заяви про
відшкодування судових витрат
пов'язаних з викликом до суду.

Дане твердження колегією суддів не
приймається до уваги, так як судом
встановлено, що дана заява була подана
23.06.2014 року (а. с. 23) - після ухвалення
судом першої інстанції рішення у
справі (30.05.2014 року), а від так, не могли
бути предметом дослідження при
ухваленні рішення в частині розподілу
судових витрат.

Крім того, слід відмітити, що ОСОБА_2,
який (з його слів) зареєстрований у с.
Степанівка Вінницького району
Вінницької області, не обґрунтував
його перебування в місті Києві під час
розгляду його справи у Вінницькому
міському суді Вінницької області.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено,
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Колегією суддів встановлено, що суд
першої інстанції не мотивував доказами
по справі свої висновки про
обґрунтованість вимог ОСОБА_2, та не
прийняв до уваги той факт, що докази,
які б підтверджували понесені
позивачем судові витрати пов'язані з
переїздами та викликами до суду,
останнім при розгляді справи не
надавались, а тому підстав для
ухвалення додаткового рішення не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, про необхідність
скасування додаткового рішення з
постановленням ухвали про відмову в
задоволенні заяви про ухвалення
додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 79, 85, 88, 303, 307, 315 ЦПК
України,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Додаткове рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
01.10.2014 року ухваленого у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до Державної
казначейської служби України про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про
ухвалення додаткового рішення у
вказаній цивільній справі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/

Згідно з оригіналом: