Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
приватного акціонерного товариства
«НФСК «Добробут» про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника на рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 21 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 21 лютого 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_4, приватного
акціонерного товариства «НФСК
«Добробут» (далі - ПрАТ «НФСК
«Добробут») про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги обґрунтовував тим, що 13 жовтня
2012 року сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю автомобіля марки
«Daewoo Lanos», д/н НОМЕР_1, яким він керував,
та автомобіля марки «Volkswagen», д/н НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_4, внаслідок якої
автомобіль марки «Daewoo Lanos» отримав
механічні пошкодження. Постановою
Личаківського районного суду м. Львова
від 9 листопада 2012 року ОСОБА_4 визнано
винним у вчиненні ДТП. За висновком
«Про оцінку вартості відновлювального
ремонту колісного транспортного
засобу», вартість відновлювального
ремонту автомобіля марки «Daewoo Lanos»
становить 8 800 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4
відшкодовано лише вартість запасних
частин у розмірі 2 200 грн, ОСОБА_3 просив
стягнути солідарно із нього та
ПрАТ «НФСК «Добробут», яким
застрахована цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4, 6 600 грн
майнової шкоди, а також 3 000 грн у
відшкодування моральної шкоди,
завданої пошкодженням його майна.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 21 серпня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 21 лютого 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто із ПрАТ «НФСК
«Добробут» на користь ОСОБА_3 6 526, 94 грн
на відшкодування майнової шкоди.
Вирішено питання про судові витрати. В
іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції, ухвалу
апеляційного суду та ухвалити нове
рішення про задоволення позову у
повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Встановлено, що 13 жовтня 2012 року
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля марки «Daewoo Lanos»,
д/н НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, та
автомобіля марки «Volkswagen», д/н НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_4, внаслідок якої
автомобіль марки «Daewoo Lanos» отримав
механічні пошкодження. Постановою
Личаківського районного суду
м. Львова від 9 листопада 2012 року
відповідача визнано винним у вчиненні
ДТП.

На момент вчинення ДТП
цивільно-правова відповідальність
водія автомобіля марки «Volkswagen» ОСОБА_4
була застрахована у ПрАТ «НФСК
«Добробут» відповідно до полісу №
АА/5198753 (а. с. 43).

Ліміт відповідальності страховика за
шкоду, заподіяну майну на одного
потерпілого за полісом становить 50 000
грн.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

За змістом п. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції станом на
момент вчинення ДТП), при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Такий обов'язок виникає у страховика за
умови дотримання страхувальником
правила, передбаченого п. 33.1 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», за яким учасник
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язаний невідкладно, але не
пізніше трьох робочих днів з дня
настання дорожньо-транспортної
пригоди, письмово надати страховику,
з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
(у випадках, передбачених ст. 41 цього
Закону, - МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав
змоги виконати зазначений обов'язок,
він має підтвердити це документально.

Стягуючи із ПрАТ «НФСК «Добробут» 6 526, 94
грн у рахунок відшкодування майнової
шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд
першої інстанції виходив із того, що
суду не надано доказів того, що
страховиком виконано свій обов'язок
щодо виплати страхового відшкодування
чи прийняття рішення про відмову у
здійсненні такої виплати. Суму
відшкодування судом зменшено на
2 200 грн, які були сплачені ОСОБА_4 на
користь позивача.

Погоджуючись із висновками суду першої
інстанції у цій частині, апеляційний
суд зазначав, що завдана внаслідок ДТП
майнова шкода має відшкодовуватися за
рахунок ПрАТ «НФСК «Добробут»,
оскільки ОСОБА_4 належним повідомив
страховика про настання ДТП й таким
чином висловив згоду на відшкодування
шкоди страховиком. На підтвердження
своїх висновків суд послався на
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення від 4
лютого 2013 року (а. с. 20).

Разом з тим, оцінки належності та
допустимості такого доказу у справі ні
суд першої інстанції, ні апеляційний
суд не дав. Враховуючи те, що ДТП
настала 13 жовтня 2012 року, рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення датоване 4 лютого 2013 року,
а на докази про неможливість
повідомлення страховика про страховий
випадок у триденний строк з моменту
його настання ні ОСОБА_3 у позові, ні
суди в оскаржуваних рішеннях не
посилаються, обставини щодо
виникнення у позивача права на
відшкодування шкоди страховиком на
підставі ст. 1194 ЦК України підлягають
перевірці.

Не можна погодитися із висновками
судів й щодо відмови у задоволенні
позову про відшкодування моральної
шкоди, завданої пошкодженням
автомобіля внаслідок ДТП.

Згідно п. 22.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», потерпілому відшкодовується
також моральна шкода, передбачена п.
п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода
відшкодовується у встановленому
судом розмірі відповідно до вимог
статті 23 ЦК України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3
ст. 9 цього Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку
визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо судом встановлено відшкодувати
потерпілому моральну шкоду,
передбачену п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК
України, таке відшкодування у
розмірі, визначеному судом, здійснює
особа, яку визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Шкодою, заподіяною у результаті
дорожньо-транспортної пригоди

майну потерпілого, є шкода, пов'язана: з
пошкодженням чи фізичним знищенням
транспортного засобу; з пошкодженням
чи фізичним знищенням доріг, дорожніх
споруд, технічних засобів регулювання
руху; з пошкодженням чи фізичним
знищенням майна потерпілого; з
проведенням робіт, які необхідні для
врятування потерпілих у результаті
дорожньо-транспортної пригоди; з
пошкодженням транспортного засобу,
використаного для доставки
потерпілого до відповідного закладу
охорони здоров'я, чи забрудненням
салону цього транспортного засобу; з
евакуацією транспортних засобів з
місця дорожньо-транспортної пригоди
(ст. 28 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»).

Підставою такого відшкодування є сам
факт пошкодження майна. Обставини про
те, що автомобіль, яким керував позивач,
був пошкоджений внаслідок порушення
відповідачем правил дорожнього руху, у
справі встановлені та сторонами не
оспорюються.

За таких обставин, висновок судів про
те, що позивачем не надано доказів на
підтвердження завдання моральної
шкоди внаслідок пошкодження майна не
ґрунтуються на вимогах закону та
встановлених у справі обставинах.

Оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню й у частині стягнення
витрат на правову допомогу.

За частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Акт прийому-здачі наданих послуг за
договором про надання правової
допомоги № 4/д від 24 січня 2013 року (а. с.
84) містить інформацію щодо вартості
наданих послуг та суми, що підлягає до
оплати.

Разом з тим, обставин про те, чи
сплачені фактично кошти на користь
адвоката за послуги надання правової
допомоги, суди не перевірили.

Розмір відновлювального ремонту
пошкодженого транспортного засобу
судами встановлено на підставі звіту
про оцінку від 13 жовтня 2012 року (а. с. 13),
який судами оцінено у відповідності із
вимогами ст. ст. 58, 59, 212 ЦПК України та
ст. 29 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів». При цьому
враховано

знос автомобіля та сплачену винною
особою суму у розмірі 2 200 грн, тому
доводи касаційної скарги у цій частині
є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, оскаржувані
судові рішення необхідно скасувати із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 21 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 21 лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Мартинюк

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук