Справа № 283/2820/14-ц
провадження №2/283/799/2014
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2014 року

Малинський районний суд
Житомирської області у складі: під
головуванням судді Ярмоленка В.В., з
секретарем судових засідань Пух Н.М.,

розглянувши на відкритому судовому
засіданні в м. Малині цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія»
Еталон» про захист прав споживача,
визнання договору фінансового лізингу
недійсним та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
вимогами, якими просив визнати
укладений між ним та товариством з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія» Еталон» 11 вересня 2014 року
договір фінансового лізингу №000977 з
додатками від 11 вересня 2014 року
недійним та стягнути з відповідача на
свою користь сплачений реєстраційний
платіж в сумі 15000 грн., сплачену комісію
за прийом платежів згідно тарифів
банку в сумі 150 грн.

В судовому засіданні підтримав
позовні вимоги, просив їх задовольнити
з підстав викладених в заяві. Зазначив,
що договором передбачено сплату 50 % від
вартості предмету лізингу, а сплачена
позивачем сума в розмірі 15 000 грн. є
комісією за організацію та оформлення
договору. відповідно до змісту
договору, дані кошти не можливо
повернути. Розірвати договір він не
може, оскільки договір зовсім не
передбачає можливості його розірвання
з ініціативи лізингоодержувача, що є
порушенням його прав як споживача.

З договору та додатків до
нього вбачається, що він не містить
жодних умов, які передбачали б захист
прав та інтересів позивача у разі
неотримання ним бажаної послуги і не
містить жодних гарантій
лізингоодержувачу на придбання
відповідачем предмету лізингу,
обладнання чи устаткування.

Несправедливою також є умова про зміну
лізингодавцем вартості предмету
лізингу. Даний договір містить
несправедливі умови та, як наслідок,
створює істотний дисбаланс договірних
прав та обов'язків сторін.

Відповідач, будучи належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явився,
направивши письмові заперечення щодо
неґрунтовності пред'явлених ОСОБА_2
вимог, в їх задоволенні просив
відмовити.

Дослідивши письмові докази по
справі, суд приходить до висновку про
наступне:

Встановлено, що 11 вересня 2014 року
ОСОБА_2 та товариство з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» підписали договір №000977
фінансового лізингу, предметом лізингу
є трактор «ДТЗ 354.5» .

В заяві ОСОБА_2 від 11 вересня 2014 року
зазначено, що він уважно прочитав та
зрозумів умови договору фінансового
лізингу №000977, в повному обсязі та
коректоно отримав інформацію від
менеджера-консультанта та примірник
договору з додатками (а.с.44).

За умовами договору (пункт 8.2.1) перший
платіж складається з комісійної
винагороди лізингодавця за
організаційні заходи, пов'язані з
підготовкою та укладенням договору, та
визначено його в розмірі 10% від
вартості предмета лізингу, що
становить 15000 грн.

Квитанцією 0.0.296174879.1
підтверджується, що по угоді №000977 від 11
вересня 2014 року ОСОБА_2 сплатив на
банківський рахунок відповідача 15000
грн.

Щомісячні платежі на погашення
вартості предмета лізингу, передбачені
графіком, позивачем не сплачувалися.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК
України передбачено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» фінансовий лізинг -
це вид цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового
лізингу - лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону
сплата лізингових платежів
здійснюється в порядку, встановленому
договором. Лізингові платежі можуть
включати: а) суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу; б)
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; в) компенсацію
відсотків за кредитом; г) інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару, встановлену в договорі.
Договором купівлі-продажу може бути
передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України
договором може бути встановлено, що
право власності на переданий покупцеві
товар зберігається за продавцем до
оплати товару або настання інших
обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 6
Закону України «Про фінансовий лізинг»
істотними умовами договору лізингу є:
предмет лізингу; строк, на який
лізингоодержувачу надається право
користування предметом лізингу (строк
лізингу); розмір лізингових платежів;
інші умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно ст. 16 Закону України
«Про фінансовий лізинг» сплата
лізингових платежів здійснюється в
порядку, встановленому договором.
Лізингові платежі можуть включати:
суму, яка відшкодовує частину вартості
предмета лізингу; платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; компенсацію відсотків за
кредитом; інші витрати лізингодавця, що
безпосередньо пов'язані з виконанням
договору лізингу.

Договір фінансового
лізингу № 000977 від 11 вересня 2014 року між
сторонами укладений із дотриманням
передбачених чинним законодавством
вимог, підписаний сторонами, а тому
вимоги позивача, що він був ведений в
оману, договір містить несправедливі
умови, порушує його права як споживача,
не відповідає вимогам матеріального
права та не ґрунтується на доказах.

Відповідно до ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Нотаріальне посвідчення, укладеного
між сторонами договору фінансового
лізингу в силу положень Закону України
«Про фінансовий лізинг» та параграфа 6
глави 58 ЦК України не є обов'язковим,
тому підстави для визнання його
нікчемним з підстав передбачених ч. 1
ст. 220 ЦК України, відсутні.

Договір лізингу, укладений з позивачем
не може розглядатись як фінансова
пірамідальна схема виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 111 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг»
до фінансових послуг віднесено послуги
з адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Згідно з п. 1.2. ч. 1 Ліцензійних умов
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групі - це
фінансова послуга, що надається
ліцензіатом і передбачає залучення
грошових коштів учасників групи,
об'єднання цих коштів з метою придбання
та розподілу товарів між учасниками
групи.

Отже, якщо укладений сторонами
правочин передбачає одержання
споживачем необхідного йому товару,
визначає умови (схему фінансування
тощо), за яких такий товар може бути
одержаний ( у тому числі закріплює
відповідні права та обов'язки сторін),
то до такого правочину не може бути
застосовано визначення «пірамідальної
схеми».

Як на підставу для визнання п.12.11
договору несправедливим та таким, що
порушує права споживача, позивач
посилався на ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Визначення поняття
«несправедливі умови договору»
закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів», тобто
умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Таким чином, для
кваліфікації умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак: умови договору
порушують принцип добросовісності (п. 6
ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови
договору призводять до істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків сторін; умови договору
завдають шкоди споживачеві.

Позивач сплатив лише комісію за
організацію та оформлення даного
договору та не вчиняв інших дій,
передбачених умовами договору, для
досягнення мети направленої на
придбання трактору. В такому разі
відповідач позбавлений можливості
приступити до виконання своїх
договірних обов'язків, а отже,
стверджувати про наявність
недобросовісності з боку відповідача
(при невиконанні своїх обов'язків) не
можливо.

Також і відсутній дисбаланс договірних
прав та обов'язків, так як, з договором
лізингу майновий інтерес лізингодавця
полягає у розміщенні та майбутньому
поверненні з прибутком грошових
коштів, а майновий інтерес
лізингоодержувача - в можливості
користуватися та придбати предмет
лізингу у власність.

З аналізу умов договору не вбачається
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків на шкоду позивача, а отже,
твердження про завдання шкоди позивачу
є безпідставним та недоведеним.

Керуючись ст. ст.3, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія»
Еталон» про захист прав споживача,
визнання договору фінансового лізингу
недійсним та стягнення коштів
відмовити повністю за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення через Малинський
районний суд Житомирської області
шляхом подачі апеляційної скарги, а
особами, які не були присутні під час
проголошення рішення - протягом 10 днів
з дня отримання його копії.

Суддя: В. В. Ярмоленко