АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6694/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Руденко В. В. Доповідач -
Свистунова О.В.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Амур - Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 червня 2014 року

по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_2, ОСОБА_5, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6, про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач у справі - Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПРИВАТБАНК», 22 квітня 2013 року
звернулось до Амур -
Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовною заявою до
ОСОБА_2, ОСОБА_7 про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення.

В ході розгляду справи, 26 березня 2014
року, суду було подано уточнену позовну
заяву де відповідачем -2 зазначено
ОСОБА_5, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6.

Рішенням Амур -
Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 червня 2014 року
позовні вимоги задоволені частково.

У рахунок погашення заборгованості
відповідачки ОСОБА_2 перед позивачем за
кредитним договором № DNНDGК00000097 від
11.07.2005 року в розмірі 138934,17 доларів США,
яка складається з:114652,92 доларів США-
заборгованість за кредитом,
процентам,комісії; 24281,25 доларів США-
заборгованість по пені - вирішено
звернути стягнення згідно договору
іпотеки № DNНDGК0000009 від 11.07.2005 року на
предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1, який
складається з житлового будинку А-1
загальною площею 464,10 кв.м., житловою
площею 138,60 кв.м., гаражу Б, гаражу В,
навісу Г, зливної ями №7, споруд №1-6,8,І,
а також земельну ділянку площею 816 кв.м.
по АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з
укладанням від імені ОСОБА_2, ОСОБА_6
договору купівлі - продажу будь-яким
способом з іншою особою - покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі -
продажу предмету іпотеки у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
з проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки.

У задоволенні іншої частини
позову відмовлено та вирішено питання
щодо судових витрат у справі.

У апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати та
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, оскільки, судове рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 11 липня 2005 року сторони
у справі, а саме: ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
ОСОБА_2 уклали кредитний договір №
DNНDGК00000097, відповідно до якого
відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у
розмірі 80000,00 доларів США зі сплатою
відсотків за користування ним у
розмірі 11,04 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 11.07.2025 року. Всього
відповідачкою було отримано від
позивача 95 120,00 доларів США, з яких: 80000,00
доларів США на купівлю житла, а 15 120,00
доларів США - в рахунок сплати
страховки.

У забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_7 11.07.2005
року уклали договір іпотеки №
DNНDGК00000097. Згідно з договором іпотеки
відповідачами надано в іпотеку будинок
АДРЕСА_1, загальною площею 464,10 кв.м.,
житловою площею 138,60 кв.м., а також
земельну ділянку площею 816 кв.м. за тією
ж адресою. Ціна предмету іпотеки згідно
договору визначена сторонами - 899 790,00
грн.

Відповідно до умов Договору
погашення боргу складається з:
погашення за кредитом; погашення
процентів, погашення комісії та інших
витрат.

Позивач свої зобов'язання за
кредитним договором виконав у повному
обсязі. Однак, у порушення вимог закону
- ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України та умов
договору відповідачка ОСОБА_2
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала.

З врахуванням викладеного, станом на
09.04.2013 року у відповідачки ОСОБА_2
виникла заборгованість за кредитним
договором № DNНDGК00000097 - 194362,11 доларів
США, що в еквіваленті становить 1 552 953,26
грн., яка і нарахована позивачем та
складається з:

- 77117,87 доларів США - заборгованість за
кредитом;

- 44895,55 доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 7344,00 доларів США - заборгованість по
комісії за користування кредитом.

Крім того, оскільки відповідно до
вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в термін передбачений
договором, а одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Банком позичальнику нарахована пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в розмірі 65004,69
доларів США.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік, про
застосування якої заявлено
представником відповідача у справі,
тому, з урахуванням вищевикладеного,
суд першої інстанції обґрунтовано
стягнув з відповідача пеню за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором в розмірі 24 281,25 доларів
США. Також, суд першої інстанції
застосував позовну давність
тривалістю у 3 роки, відповідно до вимог
ст.257 ЦК України, в даному випадку з
06.04.2010 року (оскільки до цього часу з
06.02.2009 року відповідачем були здійснені
щомісячні проплати в розмірі 980,30
доларів США) по 22.04.2013 року (день
пред'явлення позову до суду) до вимог
щодо стягнення заборгованості по тілу
кредиту, процентам за користування
кредитом, та комісії, а тому, вважав, що
заборгованість за кредитом, процентам,
комісії повинна складати 114 652,92 доларів
США. Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано, на думку колегії суддів,
дійшов до висновку щодо наявності у
відповідачки ОСОБА_2 заборгованості за
кредитом у розмірі - 138 934,17 доларів США,
яка складається з: 114 652,92 доларів США -
заборгованість за кредитом, процентам,
комісії; 24 281,25 доларів США -
заборгованість по пені.

Крім того, судом першої інстанції
було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідач у справі - ОСОБА_7 помер,
актовий запис про смерть № 9675 від
13.12.2006 року (а.с.46). Спадкоємцем після
його смерті є малолітня ОСОБА_6, в
інтересах якої діє ОСОБА_5, колишня
дружина померлого, що підтверджується
спадковою справою № 070/2006 рік, копія
якої міститься у матеріалах справи (а.с.
103-199).

Згідно зі ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, що відповідає його
частці у спадщині. Вимоги кредитора
спадкоємці зобов'язані задовольнити
шляхом одноразового платежу, якщо
домовленістю між спадкоємцями та
кредитором інше не встановлено. У разі
відмови від одноразового платежу суд
за позовом кредитора накладає
стягнення на майно, яке було
переданеспадкоємцям у натурі.

Відповідно до п. 36 постанови Пленуму
ВССУ №5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", у разі
переходу права власності на предмет
іпотеки від іпотекодавця до третьої
особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва, суди
мають враховувати, що іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна. Особа, до якої перейшло право
власності на предмет іпотеки, набуває
статусу іпотекодавця, має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі й на
тих самих умовах, що існували до
набуття ним права власності на предмет
іпотеки (стаття 23 Закону України "Про
іпотеку"). Якщо боржник та
іпотекодавець - одна й та сама особа, то
після її смерті до спадкоємця
переходять не лише права та обов'язки
іпотекодавця, а й обов'язки за основним
зобов'язанням у межах вартості
спадкового майна.

Отже, правила статті 1281 ЦК щодо
строку пред'явлення кредитором
спадкодавця вимог до спадкоємців не
застосовуються до зобов'язань,
забезпечених іпотекою.

За змістом ч.1 ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Згідно ч.2
ст.10 ЦПК України сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст.ст.59,60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В ході розгляду справи, 26 березня 2014
року, суду було подано уточнену позовну
заяву де Відповідачем -2 зазначено
ОСОБА_5, яка діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6.

Тобто, відповідачем у справі є також
малолітня особа - ОСОБА_6. Згідно до
доказів, що містяться в матеріалах
справи саме вона є власником предмета
іпотеки в порядку спадкування за
законом після смерті свого батька -
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до вимог діючого
законодавства України саме на орган
опіки та піклування покладено
обов»язок захищати права та інтереси
малолітніх.

Приймаючи до розгляду позовну заяву
від 26.03.2014 року, у відповідності до
вимог ст.. 37 ЦПК України суд першої
інстанції не вирішив питання щодо
залучення до участі у справі
правонаступника відповідної сторони, в
даному випадку, фактично процесуально
не вирішено питання щодо
правонаступництва померлого
відповідача у справі.

Отже, суд всупереч вимогам ст.10 ЦПК
України не вжив відповідних
процесуальних заходів щодо залучення
правонаступника у справі, а також
питання безпосередньо щодо позовних
вимог які заявлені до померлого у
відповідності до ст. 205 ЦПК України. Не
вирішено питання щодо залучення до
розгляду справи орган опіки та
піклування, оскільки оскаржуваним
рішенням суд вирішив питання щодо
майна, яке перебуває у власності
малолітньої особи.

Колегія суддів вважає, що при
розгляді зазначеної справи судом
першої інстанції у порушення вимог ст.
130 ЦПК України не вирішено питання щодо
складу осіб, які братимуть участь у
справі. Таким чином, судом першої
інстанції порушено норми
процесуального права при вирішенні
зазначеного спору, що є підставою для
скасування рішення у справі.

Колегія суддів вважає, що не
залучення під час розгляду справи у
суді першої інстанції, до участі у
справі, органу опіки та піклування, є
перешкодою до ухвалення апеляційною
інстанцією рішення, оскільки, саме при
розгляді спорів, предметом яких є
майнові права дитини, є обов»язковою
участь органу опіки та піклування.

Вищезазначене свідчить про
порушення судом першої інстанції
норм процесуального права при
ухваленні оскаржуваного рішення. У
зв*язку з порушенням судом першої
інстанції норм процесуального права,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
частково, оскаржуване рішення суду
скасувати та відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог, як
передчасних.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Амур -
Нижньодніпровського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 червня 2014 року -
скасувати.

У задоволенні позовних вимог -
відмовити у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді