РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/14086/14-ц

2/643/5091/14

16.10.2014 Московський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого - Скотаря А.Ю.,

при секретарі - Кречетовій М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в приміщенні суду в м.
Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором підряду та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа - Харківська міська рада
про зарахування боргу та відновлення
порушеного права шляхом витребування
майна та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в
обґрунтування якого зазначив, що 24.01.2014
між ним та відповідачами було укладено
договір генерального підряду (далі
Договір), за яким позивач мав виконати
для відповідачів роботи з будівництва
трьох об'єктів нерухомого майна.
Вартість виконаних робіт складає 93000
грн.

В липні 2014 року позивачем у передбачені
строки виконано умови договору, а саме
побудовано нежитлову будівлю в
АДРЕСА_4, орієнтовною площею 160 кв.м;
нежитлову будівлю в АДРЕСА_5,
орієнтовною площею 183,2 кв.м; нежитлову
будівлю в АДРЕСА_6, орієнтовною площею
7,6 кв.м, що підтверджується актом
прийому-передачі виконаних робіт,
проте відповідачі дотеперішнього часу
не розрахувались з ним, отже позивач
просить стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3
солідарно 93000 грн. та судові витрати.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов в
якому зазначав, що дійсно 24.01.2014 між
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено
Договір за яким останній зобов'язався
виконати для ОСОБА_2 і ОСОБА_3 роботи з
будівництва трьох об'єктів нерухомого
майна, вартістю 93000 грн., але оплата за
Договором не була здійснена у зв'язку з
тим, що 26.12.2012 ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1
гроші в сумі 93000 грн., які останній мав
повернути до 21.10.2013, але не здійснив
цього. В грудні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
домовились, що з метою погашення боргу
ОСОБА_1 надасть ОСОБА_4 безкоштовно
послуги з будівництва об'єктів
нерухомості, які планувалось будувати
разом. Для можливості здійснити в
майбутньому погашення боргу шляхом
зарахування між сторонами було
укладено Договір на суму, яка
дорівнювала боргу ОСОБА_1, проте
останній всупереч домовленості після
закінчення будівництва став
відмовлятися від свого боргу, не дає
ОСОБА_2 доступу до збудованих об'єктів
нерухомого майна та заперечує
існування у останнього майнових прав
на зазначені об'єкти.

До суду представником позивача за
первісним позовом подана заява по
слухання справи за його відсутності та
заперечення проти зустрічного позову,
в яких останній зазначив, що ніяких
коштів за розпискою від ОСОБА_2 не
отримував. Вказана розписка не
відповідає вимогам, що пред'являються
законом до договорів позики і не є
належним доказом існування боргу. Той
факт, що ОСОБА_1 не надає доступу ОСОБА_2
до збудованих на його замовлення
об'єктів не є порушенням прав
останнього, адже той винен йому гроші
за Договором.

Представник позивача за зустрічним
позовом просив розглянути справу за
його відсутності та ухвалити рішення
по суті, яким задовольнити зустрічну
позовну заяву, а в задоволенні
первісного позову відмовити.

Представник ОСОБА_3 подав до суду заяву
про розгляд справи за його відсутності
та просить задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_2, при цьому заперечує проти
первісного позову.

Третя особа до суду не з'явилась, про
дату і час слухання справи сповіщалась
належним чином, що дозволяє розглянути
справу за її відсутності.

Дослідивши надані докази, суд
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини: 24.01.2014
між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з одного боку та
ОСОБА_1 з другого укладено договір
генерального підряду, за яким останній
мав виконати для перших двох роботи з
будівництва трьох об'єктів нерухомого
майна: нежитлової будівлю біля будинку
АДРЕСА_4, орієнтовною площею 160 кв.м;
нежитлової будівлі в АДРЕСА_5,
орієнтовною площею 183,2 кв.м та
нежитлової будівлі в АДРЕСА_6,
орієнтовною площею 7,6 кв.м (а.с. 4-18).

Згідно актів прийому-передачі,
виконавець в особі ОСОБА_1 передав, а
замовники (ОСОБА_3 і ОСОБА_2.) прийняли
відповідні нежитлові будівлі і
зобов'язались протягом 5-ти календарних
днів з моменту підписання актів
сплатити першому винагороду за
виконані роботи на загальну суму 93000,00
грн.(а.с. 41-43).

Позивач за первісним позовом
наполягає, а відповідачі не
заперечують, що умови Договору в
частині його оплати останніми не
виконані.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання,
згідно ст. 525 ЦК України, або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

З погляду на вищевикладене суд вважає
вимоги за первісним позовом цілком
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Заперечуючи проти первісного позову
ОСОБА_2 посилається на те, що 26.12.2012
ОСОБА_1 отримав від нього позику в
розмірі 93000 грн. строком до 21.10.2013, про що
свідчить відповідна розписка (а.с. 44),
проте борг не повернув, натомість в
грудні 2013 року, з метою погашення боргу,
запропонував свої послуги
генерального підрядника, які,
відповідно до усної домовленості,
повинен був надати безкоштовно в обмін
на прощення існуючого боргу. Для
документального підтвердження
виконання робіт та, відповідно,
погашення боргу, між сторонами було
укладено договір генерального підряду
від 24.01.2014, при цьому послуги
генерального підрядника оцінені саме в
93000,00 грн.

Суд, враховуючи, що наявність
домовленості між сторонами про
взаємозалік вимог за договором
генерального будівельного підряду та
договором позики не підтверджена
жодним доказом, окрім викладеної в
зустрічному позові позиції ОСОБА_2, а
також відсутність окремо заявленої
вимоги про стягнення заборгованості за
договором позики від 26.12.2012,
посилаючись на положення ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, вважає вимоги зустрічного
позову про припинення зобов'язань
шляхом їх зарахування такими, що не
можуть бути задоволені.

Разом з тим, вимоги ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та визнання
права власності на нього суд вважає
цілком обґрунтованими з погляду на
наступне: факт виконання умов Договору
в частині будівництва відповідних
об'єктів нерухомості підтверджено
актами приймання-передачі, звітами про
оцінку майна, технічними висновками
про стан будівельних конструкцій та
можливість експлуатації відповідних
нежитлових будівель (а.с. 39-43, 45-60, 77-93).

Згідно технічних паспортів зазначені
нежитлові будівлі мають відповідні
літери та номери: нежитлова будівля
літ. «А-1» в АДРЕСА_4, площею 152,8 кв.м;
нежитлова будівля літ. «А-1» в АДРЕСА_5,
площею 183,2 кв.м; нежитлова будівля літ.
«М 1» в АДРЕСА_6, площею 7,6 кв.м. (а.с. 94-102).

Відповідно до положень ст. 331 ЦК України
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна).

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Спірні нежитлові будівлі відповідно до
положень закону, є самочинним
будівництвом.

Як передбачено ч. 3 ст. 376 ЦК України
право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Частина 2 ст. 16 ЦК України зазначає
одним із способів захисту цивільного
права - його визнання.

З погляду на вказані вище положення
закону, враховуючи відсутність даних,
які б свідчили, що самочинне
будівництво, здійснене за кошти ОСОБА_2,
порушує права інших осіб, суд вважає
зустрічний позов в частині
витребування майна та визнання права
власності на нього таким, що може бути
задоволений.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 215 ЦПК України,
ст.ст. 16, 509, 525, 526, 530, 328, 331, 376, 386 ЦК
України, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити та
стягнути солідарно з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1,
зареєстрований в АДРЕСА_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, і.н. НОМЕР_2,
зареєстрований в АДРЕСА_2 на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, і.н. НОМЕР_3,
зареєстрований в АДРЕСА_3
заборгованість за договором
генерального будівельного підряду від
24.01.2014 в сумі 93000 (дев'яносто три тисячі)
гривень.

Стягнути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н.
НОМЕР_1, зареєстрований в АДРЕСА_1 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.н. НОМЕР_2,
зареєстрований в АДРЕСА_2 на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, і.н. НОМЕР_3,
зареєстрований в АДРЕСА_3 судовий збір
по 465 (чотириста шістдесят п'ять)
гривень з кожного.

Зустрічний позов задовольнити
частково.

Витребувати з володіння ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5, і.н. НОМЕР_3,
зареєстрований в АДРЕСА_3 нерухоме
майно та визнати права власності на
нього, а саме визнати за ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1,
зареєстрований в АДРЕСА_1 право
власності на нежитлову будівлю літ.
«А-1», розташовану в АДРЕСА_4, загальною
площею 152,8 кв.м; нежитлову будівлю літ.
«А-1», розташовану в АДРЕСА_5, загальною
площею 183,2 кв.м; нежитлову будівлю літ
«М-1», розташовану в АДРЕСА_6, загальною
площею 7,6 кв.м.

В іншій частині в задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги через суд першої
інстанції.

Особам які брали участь у справі, але не
були присутніми під час проголошення
судового рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

А.Ю. Скотар