Номер провадження: 22-ц/785/5262/14
Головуючий у першій інстанції Рева С.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Оверіної О.В., Мартинової К.П.,

з участю секретаря судового засідання -
Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа відділу опіки та
піклування Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
про усунення перешкод у спілкуванні з
дітьми та їх вихованні, за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського
районного суду міста Одеси від 02
квітня 2014 року -

встановила:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4
звернулися до суду з вказаним позовом,
в якому посилаються на те, що ОСОБА_2 та
відповідачка ОСОБА_5 є батьками
неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
року, та неповнолітньої ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є
рідними дідом та бабою малолітніх
дітей. Діти з дня
народження проживали разом однією
сім'єю з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
відповідачкою ОСОБА_5 в
чотирьохкімнатній квартирі, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_3
06 серпня 2012 року Київський районний
суд м. Одеси по справі № 1512/9113/2012
постановив рішення, яким розірвав шлюб
між ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_5,
а за декілька місяців до розірвання
шлюбу ОСОБА_5 самовільно забрала з
собою малолітніх дітей та переїхала на
постійне місце проживання в квартиру
її батьків, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2.
З цього часу
ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 не мають
можливості вільно спілкуватися з
дітьми, приймати участь у їх вихованні,
проводити з ними свята, дозвілля,
відпочивати, організувати їх
оздоровлення, оскільки відповідачка
ОСОБА_5 вдається до різних засобів, щоб
не допустити цього, забороняє
відвідувати та спілкуватись з дітьми у
дошкільній установі, приймати іграшки,
речі. При цьому, жодних вмотивованих
пояснень з цього приводу не надає.

Неодноразові спроби дійти згоди з
відповідачкою ОСОБА_5 у вирішенні
питань щодо спілкування та участі у
вихованні дітей не дали позитивних
результатів, не вдалося врегулювати це
питання й зі Службою у справах дітей
Одеської міської ради.
У зв'язку з цим ОСОБА_2,
ОСОБА_3, та ОСОБА_4 просять суд
визначити спосіб їх участі у
спілкуванні та вихованні
неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
року, та неповнолітньої ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом спілкування
наступним порядком: з 16:00 години до 20:00
годин кожної середи; з 09:00 години до 20:00
годин кожну другу суботу місяця; з 09:00
години суботи до 18.00 години неділі
кожний останній тиждень місяця; 45 днів
відпочинку у сукупності на рік під час
усіх канікул дітей за попереднім
узгодженням конкретних днів з ОСОБА_5;
кожне друге Різдво та Пасху, починаючи
з Пасхи 2014 року. Зобов'язати ОСОБА_5
один раз на рік надавати ОСОБА_2,
ОСОБА_3, та ОСОБА_4 письмовий
нотаріальний дозвіл для виїзду за межі
України на відпочинок разом з дітьми
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Київського районного
суду міста Одеси від 02 квітня 2014 року
позов задоволений частково. Визначено
спосіб участі у спілкуванні та
вихованні батьком ОСОБА_2, дідом ОСОБА_4
бабою ОСОБА_3 з неповнолітнім ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
шляхом спілкування наступним порядком:
з 16:00 години до 19:00 години кожної середи;
з 09:00 години до 19:00 годин кожну другу
суботу місяця; кожний останній тиждень
місяця в суботу з 09:00 години до 18:00
години та у неділю з 09:00 години до 18:00
години; 30 днів відпочинку у сукупності
на рік під час усіх канікул дітей за
попереднім узгодженим конкретних днів
з ОСОБА_5; кожне друге Різдво та Пасху,
починаючи з Пасхи 2014 року. Зобов'язано
ОСОБА_5 один раз на рік надавати ОСОБА_2
письмовий нотаріальний дозвіл для
виїзду за межі України на відпочинок
разом з дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ОСОБА_5

В скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ставить питання про скасування
судового рішення в частині
зобов'язання ОСОБА_5 один раз на рік
надавати ОСОБА_2 письмовий
нотаріальний дозвіл для виїзду за межі
України на відпочинок разом з дітьми
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Та зміни рішення в частині
визначення способу участі у
спілкуванні та вихованні батьком
ОСОБА_2, дідом ОСОБА_4, бабою ОСОБА_3 з
неповнолітніми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5
підлягає частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Установлено, матеріалами справи
підтверджено, що з 16 серпня 1980 року по
теперішній час ОСОБА_3 та ОСОБА_7,
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
що підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_1.
Під
час шлюбних відносин, а саме 27 лютого
1985 року, у ОСОБА_3 та ОСОБА_4, народився
син - ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_2.

17 червня 2006 року між ОСОБА_2,
та ОСОБА_5, було укладено шлюб. За час
перебування у шлюбних відносинах у
ОСОБА_2, та ОСОБА_5, народилися діти, а
саме: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_4 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_3;
06 серпня 2012
року Київський районний суд м. Одеси по
справі № 1512/9113/2012 постановив рішення,
яким розірвав шлюб між ОСОБА_2, та
ОСОБА_5, рішення набрало законної сили.

З
матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 (батько дітей) постійно
проживає за адресою: АДРЕСА_3, що
підтверджується відповідною довідкою
за № 145 від 02 грудня 2013 року, виданої ЖБК
«Іллічівський-23», а відповідачка
ОСОБА_5, разом з неповнолітніми дітьми
проживає за адресою: АДРЕСА_2, що також
підтверджується відповідною довідкою
за № 2259 від 30 грудня 2013 року, виданої КП
«Житлово-комунальний сервіс
«Портофранківський».
Таким чином, судом
встановлено, що ОСОБА_2, та
відповідачка ОСОБА_5, є батьками
неповнолітнього ОСОБА_6, та
неповнолітньої ОСОБА_7, а ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 є рідними дідом та бабою
малолітніх дітей.
На
теперішній час позивач ОСОБА_2 та
відповідачка ОСОБА_5, проживають
окремо, при цьому діти проживають разом
з матір'ю, тобто ОСОБА_5, але вона
чинить перешкоди батьку, дідусю та бабі
вільно спілкуватися з дітьми, приймати
участь у їх вихованні, проводити з ними
свята, дозвілля, відпочивати,
організувати їх оздоровлення, хоча
вони мають на це право.

Оскільки
відповідачка ОСОБА_5, чинить батьку,
дідусю та бабці перешкоди у
спілкуванні з дітьми та у їх вихованні,
суд вважав за доцільним визначити
спосіб їх участі, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_3,
та ОСОБА_4, у вихованні дітей,
періодичні побачення, можливість
спільного відпочинку.

Оцінивши встановлені по
справі обставини у їх сукупності, з
урахуванням пояснень сторін, ставлення
батьків до виконання своїх обов'язків
відносно дітей, вік дітей, стан їхнього
здоров'я, а також стан психічного
здоров'я батька, дідуся та бабусі,
висновку Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
районний суд дійшов висновку, що участь
ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 у спілкуванні
та вихованні з неповнолітнім ОСОБА_6,
та неповнолітньою ОСОБА_7, має бути
відбуватись у наступному порядку: з 16:00
години до 19:00 годин кожної середи; з 09:00
години до 19:00 годин кожну другу суботу
місяця; кожний останній тиждень місяця
в суботу з 09:00 години до 18:00 години та у
неділю з 09:00 години до 18:00 години; 30 днів
відпочинку у сукупності на рік під час
усіх канікул дітей за попереднім
узгодженням конкретних днів з матір'ю;
кожне друге Різдво та Пасху, починаючи
з Пасхи 2014 року.
Судом першої інстанції в іншій частині
позову було відмовлено, виходячи з того
що, позивачами не доведено те, що
квартира АДРЕСА_1 містить всі
необхідні умови для залишення
неповнолітнього ОСОБА_6, та
неповнолітньої ОСОБА_7, на ночівлю
разом з ними в цій квартири. В частині
визначення часу у спілкуванні та
вихованні дітей, суд вважав за
доцільним призначити час з 16:00 години
до 19:00 годин кожної середи та з 09:00
години до 19:00 годин кожну другу суботу
місяця, оскільки після 19:00 години дітей
треба підготувати до сну, що займає
багату часу.
Крім того,
суд дійшов висновку, що необхідно
збільшити кількість днів відпочинку у
сукупності на рік під час усіх канікул
дітей з п'яті днів на тридцять.
Між тим,
суд вважав, що позовні вимоги в частині
зобов'язання ОСОБА_5, один раз на рік
надавати батьку, дідусю та бабусі
письмовий нотаріальний дозвіл для
виїзду за межі України на відпочинок
разом з дітьми підлягає частковому
задоволенню в частині надання цього
дозволу лише батьку ОСОБА_2, в іншій
частині слід відмовити.
Суди
розглядають цивільні справи
відповідно до вимог статті 11 ЦПК
України, тобто в межах заявлених вимог
та на підставі наданих сторонами
доказів.
Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60, ч.3 ст.
10 ЦПК України кожана сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.
Ураховуючи викладене в
супереч твердженню апеляційної скарги
ОСОБА_5 суд першої інстанції з'ясувавши
обставини справи та давши належну
оцінку зібраним доказам, дійшов до
обґрунтованого висновку, що
відповідачка ОСОБА_5, чинить батьку,
дідусю та бабі перешкоди у спілкуванні
з дітьми та у їх вихованні, доцільним є
визначення спосіб їх участі, а саме
ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4, у вихованні
дітей, періодичні побачення,
можливість спільного відпочинку.

Вказаний висновок
суду відповідає зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Так,
відповідно до ст. 141 СК України, мати й
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ч.
1 ст. 151 СК України, батьки мають
переважне право перед іншими особами
на особисте виховання дитини. Батьки
мають право залучати до виховання
дитини інших осіб, передавати її на
виховання фізичним та юридичним особам
(ч. 2 ст. 151 СК України).
Статтею 153 СК України встановлено,
що мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.
Положеннями ст. 159 СК України
передбачено, що якщо той із батьків, з
ким проживає дитина, чинить перешкоди
тому з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. Під
час вирішення спору щодо участі одного
з батьків у вихованні дитини береться
до уваги ставлення батьків до
виконання своїх обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення, в
тому числі стан психічного здоров'я
одного з батьків, зловживання ним
алкогольними напоями або наркотичними
засобами.

Статтею 257 СК України визначено, що
баба та дід мають право спілкуватися зі
своїми внуками, брати участь у їх
вихованні. Батьки чи інші особи, з якими
проживає дитина, не мають права
перешкоджати у здійсненні бабою та
дідом своїх прав щодо виховання внуків.
Якщо такі перешкоди чиняться, баба та
дід мають право на звернення до суду з
позовом про їх усунення. Спір щодо
участі баби та діда у вихованні дитини
вирішується судом відповідно до ст. 159
СК України (ст. 263 СК України).

Твердження апелянта про
те, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дуже
негативно впливають на дітей не
доведені належними доказами та
спростовуються висновком «Про
визначення способів участі ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 у вихованні малолітніх онуків :
ОСОБА_6 та ОСОБА_5» від 01.04.2014 року.

Необґрунтованими є доводи
апеляційної скарги щодо ухвалення
рішення без висновку органу опіки та
піклування Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
виходячи з наступного.

Колегія
суддів відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК
України сприяла всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, так ухвалою
суду було витребувано від Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради висновок про можливість
порядку участі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у
вихованні та вільному спілкуванні з
малолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 На
виконання вказаної ухвали до суду
надійшов висновок органу опіки та
піклування від 07.07.2014 року, яким
зобов'язано відповідачку не чинити
перешкоди зустрічам і спілкуванню
батька з дітьми. Запропоновано способи
участі батька у вихованні дітей.
Вказаний висновок має відмінності від
висновку наданого Київською районною
адміністрацією Одеської міської ради,
а тому суд першої інстанції з
урахуванням пояснень сторін, ставлення
батьків до виконання своїх обов'язків
відносно дітей, вік дітей, стан їхнього
здоров'я, а також стан психічного
здоров'я батька, дідуся та бабусі, для
забезпечення інтересів дітей
обґрунтованого встановив спосіб
участі у спілкуванні та вихованні
батьком ОСОБА_2, дідом ОСОБА_4, бабою
ОСОБА_3 з не повнолітніми ОСОБА_6 та
ОСОБА_7
Разом з тим колегія суддів вважає,
що вирішення районним судом питання
щодо зобов'язання ОСОБА_5 один раз на
рік надавати ОСОБА_2 письмовий
нотаріальний дозвіл для виїзду за межі
України на відпочинок разом з дітьми
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є передчасним, оскільки
надання дозволу на виїзд дитини за
кордон тому з батьків, з ким дитина не
проживає, повинно розглядатися судом
окремо в кожному випадку з урахуванням
мети такого виїзду дітей за кордон,
режиму дня дітей.
В зв'язку з чим рішення
Київського районного суду міста Одеси
від 02 квітня 2014 року в частині
зобов'язання ОСОБА_5 один раз на рік
надавати ОСОБА_2 письмовий
нотаріальний дозвіл для виїзду за межі
України на відпочинок разом з дітьми
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягає скасуванню та
ухваленню в цій частині нового про
відмову задоволенні зазначених вимог.
В решті рішення необхідно залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309, 313,
314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Київського районного
суду міста Одеси від 02 квітня 2014 року в
частині зобов'язання ОСОБА_5 один раз
на рік надавати ОСОБА_2 письмовий
нотаріальний дозвіл для виїзду за межі
України на відпочинок разом з дітьми
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати і в цій частині
ухвалити нове наступного змісту.

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
зобов'язання ОСОБА_5 один раз на рік
надавати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
письмовий нотаріальний дозвіл для
виїзду за межі України на відпочинок
разом з дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В
решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Ю.І.Кравець

Судді

О.В.Оверіна

К.П.Мартинова