Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4361/14
Головуючий у 1-й інстанції: Баранов В.І.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука О.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 01 вересня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання надати копії кредитної
справи, провести звірку зарахованих
платежів за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що 18.10.2013
року він звернувся з заявою до
директора Мелітопольського відділення
Запорізького РУ «ПриватБанк», в якій
просив провести звірку зарахованих на
рахунок НОМЕР_1 платежів на погашення
кредиторської заборгованості перед
банком. Повторно він звернувся до
директора Мелітопольського відділення
Запорізького РУ «ПриватБанк» з
аналогічною заявою 04.11.2013 року.

Також, 04.11.2013 року він подав заяву
директору Мелітопольського відділення
Запорізького РУ «ПриватБанк» про
надання йому завірених копій його
кредитної справи відповідно до п. 9.4
Постанови НБУ України № 279 від 06.07.2000
року. Відповіді згідно з вимогами п. 8.3.
ст. 8 іпотечного договору № ZPM0GI
від 05.03.2008 року він не отримував. Однак,
йому прийшло смс повідомлення про те,
що відповідь на його запит він може
отримати в «Приват24» або в терміналі
самообслуговування.

Вважає, що відповідач порушив умови
кредитного договору, а також вимоги
ст.ст. 18, 19 Закону України «Про
звернення громадян», а тому він
змушений звернутися з вказаними
позовними вимогами до суду.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд: визнати
неправомірними порушення відповідачем
п. 8.3 ст. 8 кредитного договору №
ZРМ0GІ від 05.03.2008 року та ст.ст. 18, 19
Закону України «Про звернення
громадян» на його заяви від 18.10.2013 року
та 04.11.2013 року; зобов'язати відповідача
надати йому завірені копії кредитної
справи згідно з положеннями п. 9.4
Постанови НБУ № 279 від 06.07.2000 року;
зобов'язати відповідача провести
звірку зарахованих платежів за
кредитним договором № ZРМ0GІ від
05.03.2008 року згідно з його заявою.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 01 вересня 2014 року позов
задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати
ОСОБА_4 завірені копії документів
кредитної справи за кредитним
договором № ZРМ0GІ від 05.03.2008 року.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк»
провести звірку отриманих та
зарахованих платежів за кредитним
договором № ZРМ0GІ від 05.03.2008 року
згідно з заявою ОСОБА_4

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ
КБ «ПриватБанк» подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати в
частині зобов'язання ПАТ КБ
«ПриватБанк» надати ОСОБА_4 завірені
копії документів кредитної справи та
зобов'язання провести звірку, ухвалити
в цій частині нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» у разі якщо апеляційна скарга
подана на рішення щодо частини
вирішених вимог, суд апеляційної
інстанції відповідно до принципу
диспозитивності не має права робити
висновків щодо неоскарженої частини ні
в мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення, а в описовій
частині повинен зазначити, в якій
частині вимог судове рішення не
оскаржується.

За нормами ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в
укладені договору та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, згідно договору про
іпотечний кредит № ZPM0GI від 05.03.2008
року банк надав позивачу грошові кошти
в сумі 70 000 грн. під 15% річних строком до
05.03.2023 року на поліпшення якості
окремої квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-8).

Згідно п. 8.3. вказаного договору
будь-які повідомлення, які
направляються позичальнику в рамках
цього договору, повинні буди
здійсненні в письмовій формі та будуть
вважатись поданими належним чином,
якщо вони надіслані рекомендованим
листом або доставлені особисто на
адресу позичальника.

18.10.2013 року ОСОБА_4 звернувся з заявою до
директора Мелітопольського відділення
Запорізького РУ «ПриватБанк», в якій
просив провести звірку зарахованих на
рахунок НОМЕР_1 його платежів на
погашення кредиторської
заборгованості перед банком (а.с. 9).

Листом № 20.1.0.0.0/7-20131018/1641 від 23.10.2013 року
банком було надано відповідь на заяву
позивача від 18.10.2013 року, яким
останньому було рекомендовано
отримати детальну інформацію про рух
коштів за договором № ZPM0GI від
05.03.2008 року шляхом замовлення виписки у
будь-якому відділенні ПАТ КБ
«ПриватБанк», сплативши її вартість.
Також повідомлено, що для зручності в
банку працюють канали
самообслуговування, за допомогою яких
позивач може оперативно вирішити
будь-яке питання, пов'язане з
банківським обслуговуванням: чат на
сайті банку, інтернет-банк «Приват24»,
Смс-банкінг, телефон клієнтської
підтримки 3700 та термінали
самообслуговування (а.с. 11).

З заявою від 02.11.2013р. про надання копій
документів кредитної справи, що
зареєстрована у банку 04.11.2013р., позивач
повторно звернувся до директора
Мелітопольського відділення
Запорізького РУ «ПриватБанк»,
відповідно з п. 9.4 Постанови НБУ України
№ 279 від 06.07.2000 року (а.с. 10).

Листом № 20.1.0.0.0/7-20131104/2423 від 06.11.2013 року
банком позивачу було надано відповідь
на заяву від 02.11.2013 року, яким йому було
запропоновано отримати копію договору
№ ZPM0GI від 05.03.2008 року в
обслуговуючому відділені ПАТ КБ
«ПриватБанк». Також роз'яснено, що для
зручності, в банку працюють канали
самообслуговування, за допомогою яких
він можете оперативно вирішити
будь-яке питання, пов'язане з
банківським обслуговуванням (а.с. 12).

Задовольняючи позов частково, суд
виходив із того, що позивач має
передбачене законом право на отримання
необхідної інформації у вигляді копій
документів своєї кредитної справи та
результатів звірки зарахованих на
рахунок позивача його коштів по
виконанню зобов'язань за договором.
Однак, за заявами від 18.10.2013 року та від
02.11.2013 року документи позивачем не
отримані в порядку п. 8.3 кредитного
договору, оскільки відповіді на
вказані заяви мають загальну
інформацію та не відповідають на
поставлені запитання позивача, а
надані в подальшому копії документів є
не чіткими та ускладнюють отримання
необхідної інформації в повному
обсязі. Тобто, відповідачем порушене
передбачене законом право позивача на
отримання необхідних документів своєї
кредитної справи, тому вимоги позивача
стосовно надання йому завірених копій
документів кредитної справи та
проведення звірки зарахованих
платежів за кредитним договором №
ZPM0GI від 05.03.2008 року є
обґрунтованими.

З такими висновками суду погодитися не
можна, оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам справи та не
узгоджуються з вимогами матеріального
та процесуального права.

Так, позивач посилається на порушення
відповідачем п. 8.3 ст. 8 договору про
іпотечний кредит № ZPM0GI від
05.03.2008р. щодо форми надання відповіді і
направлення її на адресу позивача:
«Будь-які повідомлення, які
направляються Позичальнику в рамках
цього Договору, повинні бути здійснені
в письмовій формі та будуть вважатись
поданими належним чином, якщо вони
надіслані рекомендованим листом або
доставлені особисто на адресу
Позичальника, окрім випадків, що
передбачені окремими положеннями
цього Договору». Однак судом першої
інстанції не було досліджено сам
договір та закріплені ним зобов'язання
сторін. Так, права позивача закріплені
у ст. 5.4 цього договору. До них
відноситься: право на отримання
інформації про залишок заборгованості
за кредитом та відсотків за його
користування (п. 5.4.1. договору); право
порушити перед банком питання про
перенесення строку погашення кредиту у
разі виникнення тимчасових фінансових
або інших ускладнень з незалежних від
позичальника причин (п. 5.4.2. договору);
право на дострокове повернення кредиту
(п. 5.4.3. договору).

Як слідує з наведеного, у позивача не
має права, а у відповідача, відповідно,
не виникає обов'язку проводити з
позивачем звірку за договором №
ZPM0GI від 05.03.2008р., надавати
безоплатно витяги за особовими
рахунками позивача, робити копії
документів кредитної справи, або
видавати їх для ознайомлення.

Заяви позивача від 18.10.2013р. та від
04.11.2013р. до банку стосувалися не зміни
або розірвання договору, а також
зроблені не з приводу реалізації
позивачем своїх прав, передбачених ст.
5.4 договору № ZPM0GI від 05.03.2008р.
Позивач бажав отримати виписки за його
рахунками та копії документів
кредитної справи, а тому відповідь
надана йому не в порядку, що визначений
п. 8.3 ст. 8 договору про іпотечний кредит
№ ZPM0GI від 05.03.2008р., а в порядку, що
визначений Законом України "Про
звернення громадян".

Крім того, позивач не довів той факт, що
відповідач відмовляється провадити з
ним звірку платежів за договором №
ZPM0GI від 05.03.2008р. До банку позивачем
не надано жодного документу, який би
містив перелік платежів щодо яких в
нього виникають розбіжності із банком
за договором № ZPM0GI від 05.03.2008р.,
номер платіжного документу, що є у
позивача, яким підтверджуються спірні
платежі. Не маючи цих вихідних даних
банк не може провести звірку платежів.
Витяг за рахунком пені та меморіальні
ордери, на підставі яких отримані кошти
від позивача за договором № ZPM0GI
від 05.03.2008р. були надані ОСОБА_4
відповідачем (а.с. 105-113). Тоді як сам
позивач не склав і не подав до банку
документ на підставі якого має бути
проведена з ним звірка платежів за
договором № ZPM0GI від 05.03.2008р.

Відповідач надав відповіді на
звернення позивача від 18.10.2013р. та від
02.11.2013р., що підтверджується
вищезазначеними листами банку, в яких
останній зазначив яким чином позивач
може отримати виписки за його
рахунками та копії необхідних йому
документів кредитної справи, а також
зазначив, що ці послуги у банку є
платними.

Доказів того, що після отримання цих
відповідей позивач звертався до
обслуговуючого відділення банку та
оплатив послуги щодо видачі йому
виписок за рахунками та виготовлення
копій документів кредитної справи,
позивач суду не надав.

Крім іншого, у своїх зверненнях до
банку позивач не зазначив копії яких
саме документів йому потрібні.

У додатку № 2 до Положення про порядок
формування та використання резерву для
відшкодування можливих втрат за
кредитними операціями банків, що
затверджене постановою НБУ № 279 від
06.07.2000р. (втратила чинність на підставі
постанови НБУ № 23 від 25.01.2012р.)
зазначений перелік документів, що
мають зберігатися у кредитних
документах (справі):

1) заявка на кредит;

2) техніко-економічне обґрунтування;

3) контракт;

4) якщо позичальник є клієнтом або
позичальником іншого банку:

- довідка про кредитну заборгованість;

- картка зі зразками підписів керівника
та головного бухгалтера;

- виписка з рахунків (довідка про
залишок на рахунках);

5) установчі документи;

6) кредитна угода;

7) угода про заставу;

8) договір гарантії;

9) договір поруки;

10) договір страхування.

Зазначений перелік стосується як
фізичних так і юридичних
осіб-позичальників. Із суті наведеного,
слід зазначити, що кредитні документи
(справа) фізичної особи-позичальників
має містити документи, що зазначені в
пунктах 1, 6-10. З цього переліку у
позивача наявні усі документи: заява на
надання кредиту, договір про іпотечний
кредит, договір іпотеки, договір
страхування.

Так, позивач надав суду копію договору
про іпотечний кредит № ZPM0GI від
05.03.2008р., що свідчить про наявність в
нього другого примірника цього
договору. Також у ст. 10.6 (а.с. 8)
зазначено, що договір складений у трьох
примірниках один з яких залишається у
позивача, інших два - у відповідача.

Із аналізу положень постанов НБУ № 279
від 06.07.2000р. та № 23 від 25.01.2012р. слідує, що
кредитна документація позичальника
(кредитна справа) формується банком для
службового використання. Ні Постановою
НБУ № 279 від 06.07.2000р., яка діяла на час
надання позивачу кредиту, ні
Постановою НБУ № 23 від 25.01.2012р. не
передбачено обов'язку банку надавати
для ознайомлення матеріали кредитної
справи позичальнику.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання
у спосіб, передбачений законом або
договором, за умови належності особі,
яка звертається до суду, прав, свобод
або інтересів, про захист яких йдеться.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Загальні способи захисту цивільних
прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК
України. При виборі способу захисту
цивільного права необхідно виходити із
суб'єктивного права та характеру його
порушення.

Право вибору способу захисту
порушеного або оспорюваного права
належить позивачеві відповідно до
вимог ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України, тоді як
перевірка відповідності цього способу
наявному порушенню і меті судового
розгляду у відповідності до ст. 4 ЦПК є
обов'язком суду.

За змістом наведених норм закону право
на задоволення позову у справі має
особа, яка не може в повній мірі
реалізувати свої порушені, невизнані,
або оспорені права.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків
доказування і подання доказів регулює
ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про
диспозитивність цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

За таких обставин право позивача не
може бути визнано порушеним та таким,
що підлягає захисту, тому, колегія
суддів вбачає підстави для задоволення
апеляційної скарги та ухвалення в
оскаржуваній частині нового рішення в
справі - про відмову у позові з
вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 300, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 01 вересня 2014 року по цій
справі в частині задоволення позову
ОСОБА_4 про зобов'язання Публічне
акціонерне товариство Комерційний
Банк «ПриватБанк» надати ОСОБА_4
завірені копії документів кредитної
справи за кредитним договором №
ZPM0GI від 05.03.2008 року та зобов'язання
Публічне акціонерне товариство
Комерційний Банк «ПриватБанк»
провести звірку отриманих та
зарахованих платежів за кредитним
договором № ZPM0GI від 05.03.2008 року
згідно з заявою ОСОБА_4 скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення по цій справі
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: