У Х В А Л А

Іменем України

14 серпня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Кожух О.А., Чужа Ю.Г.

при секретарі - Марчишак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
23 травня 2014 року по справі за позовом
органу опіки та піклування
Ужгородського міськвиконкому в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третьої особи -
прокуратури м. Ужгорода про
позбавлення батьківських прав ,-

в с т а н о в и л а :

Орган опіки та піклування Ужгородської
міської ради звернувся до суду в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 з позовом до
ОСОБА_3 про позбавлення батьківських
прав.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідач являється батьком дітей.
Але вироком Ужгородського
міськрайонного суду від 23.10.2012 р. він
визнаний винним та засуджений за ч. 2
ст.156 КК України до 3 років позбавлення
волі, а ухвалою апеляційного суду
покарання зменшено до 2 років
позбавлення волі.

Рішенням суду першої інстанції позов
задоволено.

З цим рішенням не погодилась
представник ОСОБА_4 ОСОБА_2, порушила
питання про його скасування та
ухвалення нового рішення.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні апелянтка скаргу
з наведених підстав підтримала.

Представники позивача та прокуратури
вважали, що підстав для задоволення
скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у
справі та дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції свій висновок
мотивував наявністю обвинувального
вироку про засудження відповідача за
насильство проти дітей.

Порушення норм матеріального права
апелянт вбачає в тому, що зазначений
вирок є неналежним доказом по справі,
оскільки в ньому йдеться про інших
дітей; порушення процесуального права
виражається в не призначенні судом
першої інстанції судової
психіатричної експертизи матері дітей,
стосовно яких поставлено питання про
позбавлення відповідача батьківських
прав; невідповідність висновків суду
таким встановленим по справі
обставинам справи як турботливе
ставлення відповідача до вказаних в
позовні заяві дітей.

Однак ці доводи не можуть бути прийняті
до уваги.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

Факт засудження відповідача доведений
вироком Ужгородського міськрайонного
суду від 23.10.2012 р. про визнання його
винним в скоєнні злочинів,
передбачених ч.ч.1,2 ст. КК
України, тобто за вчинення розпусних
дій щодо особи, яка не досягла
шістнадцятирічного віку та як вчинення
розпусних дій щодо малолітньої особи
батьком. Цим вироком не
встановлено, що відповідач зробив цей
злочин відносно малолітніх ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 Але для застосування вимог п.6 ч.1
ст.164 СК України не потрібно
встановлювати наявність злочинних дій
стосовно саме тих дітей, відносно яких
ставиться питання про позбавляється
батьківських прав відповідача. Таких
вимог вказана норма права не містить: в
ній зазначено обов'язковість такої
ознаки як засудження за вчинення
умисного кримінального правопорушення
щодо дитини, що по даній справі є
доведено зазначеним вироком. Більш
цього, такий висновок випливає і зі
змісту ч.3 ст.164 СК України, відповідно
до якої мати, батько можуть бути
позбавлені батьківських прав щодо усіх
своїх дітей або когось із них. Ця норма
права стосується кожної підстави,
зазначеній в ч.1 цієї статті, в тому
числі і п.6.

З цих же підстав не приймаються і
докази - покази свідків,
характеристики, фотографії -, якими
підтверджувалось доброзичливе
відношення відповідача саме до
малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Що ж стосується такого доводу
апеляційної скарги як не призначення
психіатричної експертизи матері
малолітніх дітей, то він взагалі немає
відношення до предмета спору:
предметом позову є позбавлення
батьківських прав батька дітей, а не
їхньої матері.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Керуючись ст.ст.307,308, 314 ЦПК України,
судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 23 травня 2014 року по даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :