Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/146/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.В., Галацевич О.М.

секретаря судового засідання
Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» в особі філії
«Житомирське регіональне управління
ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа: відділ у справах
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб Олевського РВ УМВС
України в Житомирській області про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та за позовом ОСОБА_4 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» в особі філії
«Житомирське регіональне управління
ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1, ОСОБА_6,
ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та
піклування Олевської міської ради
Житомирської області про визнання
недійсним договору іпотеки

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Олевського районного суду
Житомирської області від 14 березня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2010 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»)
звернулося до суду з позовом, в
якому просило в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ZRMWGA 00004403 від 12.06.2008 року в розмірі 79
677,62 грн звернути стягнення на предмет
іпотеки - трьохкімнатну квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, а також наданням ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу
зазначеної квартири. Також просили
виселити всіх громадян, які
зареєстровані і проживають у вказаній
квартирі зі зняттям з реєстраційного
обліку у відділі у справах
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб Олевського РВ УМВС
України в Житомирській області та
стягнути в солідарному порядку з
відповідачів понесені судові витрати в
сумі 925,28 грн.

ОСОБА_4 в інтересах свого
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася з позовом до
ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
іпотеки від 12.06.2008 року. В обґрунтування
позовних вимог посилалася на те, що при
укладанні договору іпотеки від 12
червня 2008 року не було отримано згоди
органу опіки та піклування на вчинення
цього правочину, тому просила визнати
договір іпотеки недійсним.

Рішенням Олевського районного суду
Житомирської області від 14 березня 2014
року у задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» про звернення стягнення
на предмет іпотеки відмовлено за
безпідставністю. Позов ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
іпотеки задоволено.

Визнано договір іпотеки №ZRMWGA 00004403,
укладений 12.06.2008 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» в особі філії
«Житомирське Регіональне управління»
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, посвідчений та зареєстрований
приватним нотаріусом Олевського
районного нотаріального округу
Житомирської області, в реєстрі № 2405,
предметом якого є трьохкімнатна
квартира загальною площею 69,74 м.кв., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
недійсним. Стягнуто з ПАТ КБ
«Приватбанк» на користь держави 243,60
грн судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, а також те, що
рішення суду ухвалено при неповному
з'ясуванні судом обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та ухвалити
нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» задовольнити в повному
обсязі, а у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовити.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 29.05.2014 року
рішення районного суду скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Привабанк» відмовлено з інших
підстав. У задоволенні позову ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5
відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 08.10.2014 року
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 29.05.2014 року в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції. Рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 29.05.2014 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
іпотеки залишено без змін.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга ПАТ
КБ «Приватбанк» підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Статтею 526 ЦК
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що 12 червня 2008 року
між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір №00004403 (далі -
Договір), на підставі якого останній
отримав кредит у розмірі 58 650 грн зі
строком повернення до 13.06.2018 року (том 1,
а.с. 11-16).

В забезпечення виконання вказаного
зобов'язання, в цей же день між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого відповідачі передали в
іпотеку трикімнатну квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (том 1,
а.с. 17-22).

При укладенні вказаного Договору
дозвіл органу опіки та піклування не
отримувався (том 1, а.с. 68).

Спірна квартира належить на праві
приватної спільної власності ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право власності № 222 виданого 06.07.1994
року Олевською селищною радою
Житомирської області, тобто є їх
особистою власністю (том 2, а.с. 123).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ «Приватбанк» про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
задовольняючи позов ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору іпотеки,
суд першої інстанції виходив з того, що
укладаючи договір іпотеки на квартиру,
право користування якою мав
неповнолітній син ОСОБА_1 та ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, 2008 року народження, не була
отримана згода органу опіки та
піклування на вчинення цього
правочину, що тягне за собою
недійсність угоди, а відтак і відсутні
підстави для задоволення вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» про звернення стягнення
на заставне майно.

З вказаним висновком суду першої
інстанції колегія суддів апеляційного
суду не погоджується, виходячи з
наступного.

Скасовуючи попередні судові рішення в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк», Вищій
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 08 жовтня 20 лютого 2014 року
зазначив на необхідність з'ясування
обставин у справі, оскільки
апеляційний суд дійшов суперечливого
висновку про те, що права банку
відмовою у зверненні стягнення на
предмет іпотеки не будуть порушені,
права іпотекодержателя на іпотечне
майно є незмінними та сума
заборгованості за кредитом є
неспівмірною з вартістю іпотечного
майна.

При новому розгляді судом апеляційної
інстанції було встановлено наступне.

Згідно договору іпотеки предметом
іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1
та належить іпотекодавцям ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві власності.

Відповідно до п. 33.4. Договору іпотеки
вартість предмета іпотеки
визначається за згодою сторін та
становить 100 000,00 грн.

Відповідно до п. 16.9., 16.10. Договору
іпотеки, за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначаються на момент
фактичного задоволення, включаючи
відсотки, винагороди та інші платежі,
відшкодування збитків, неустойки,
витрати на утримання предмету іпотеки,
а також на здійснення забезпечених
іпотекою вимог, тощо.

Жодне положення цього Договору не може
тлумачитись, як таке, що обмежує права
іпотекодеражателя звернутись до
уповноважених органів за захистом
своїх прав в порядку, встановленому
чинним законодавством Україниа; права
сторін встановити договірний порядок
звернення на предмет іпотеки. Право
визначення підстави та способи
звернення стягнення належить
іпотекодержателю. Згідно п. 22 договору
іпотеки, сторони досягли згоди про
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання.

Як передбачено п. 9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» (далі
Постанови) право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до вимог ст.ст. 575, 589 ЦК
України, іпотека є окремим видом
застави. У разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Відповідно до п.п. 38, 39 вищевказаної
Постанови наявність у договорі іпотеки
можливості позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет іпотеки
не позбавляє іпотекодержателя права
звернення стягнення на предмет іпотеки
в судовому порядку.

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 не
здійснює платежі по кредиту, станом на
27 квітня 2010 року утворилася
заборгованість на загальну суму 79 677,62
грн, а саме: заборгованість за кредитом
в сумі 52 629,01 грн, заборгованість за
відсотками в сумі 16 420,96 грн,
заборгованість з комісії в сумі 2 165,41
грн, заборгованість з пені в сумі 4 429,97
грн, штраф в сумі 250 грн (фіксована
частина) та штраф в сумі 3782,27 грн.
(процентна складова), що
підтверджується розрахунком (том 1, а.с.
23-24)., позивач у відповідності до вимог
Кредитного договору та Договору
іпотеки використовуючи своє право
вимагає погашення залишку кредиту
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, тому звернувся до суду із
позовними вимогами до відповідачів.

Колегія суддів враховує, що факт
отримання кредиту, наявності
заборгованості за кредитним договором
та її розмір ніким не оспорюється. Крім
того, представник ПАТ КБ «Приватбанк» в
судовому засіданні зазначив, що
заборгованість за кредитним договором
ОСОБА_1 не погашає, у зв'язку з чим її
розмір на сьогоднішній день є значно
більшим ніж заявлено в позові.

Згідно з ч. 1 ст. 33 вищезгаданого Закону
у разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення.

Відповідно до п. 37 Постанови
невиконання вимог частини першої
статті 35 Закону України «Про іпотеку»
про надіслання іпотекодавцю та
боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушення зобов'язання не є
перешкодую для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду (на відміну від
інших способів звернення стягнення (ч. 3
ст. 33 цього Закону), оскільки
іпотекодавець у судовому засіданні має
можливість заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Суд першої інстанції вищенаведених
вимог не врахував та дійшов
помилкового висновку про відсутність
підстав для звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором.

Оскільки судом встановлено порушення
зобов'язання боржником, вимоги банка
про звернення стягнення на предмет
іпотеки є правомірними і узгоджуються
з п.16.7.2 та 18.13 договору іпотеки, а тому
підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України
після прийняття кредитором рішення
про звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя
(кредитора) або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 Постанови роз'яснено, що при
розгляді позову іпотекодержателя про
виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України,
статей 39, 40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює
рішення про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

Примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

В матеріалах справи відсутні докази
повідомлення іпотекодавців та інших
осіб, що проживають з ними в спірному
жилому приміщенні, про виселення
протягом 30 днів, а тому вимога ПАТ КБ
«Приватбанк» про виселення
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 14 березня 2014
року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк»
скасувати, ухваливши нове рішення про
часткове задоволення позову.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № ZRMWGA 00004403 від
12.06.2008 року в розмірі 79 677,62 грн, яка
складається з наступного: 52 629,01 грн
заборгованість за кредитом; 16 420,96 грн
заборгованість за відсотками; 2 165,41
грн заборгованість по комісії; 4 429,97
грн пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафи відповідно до умов договору 250,00
грн (фіксована частина) та 3 782,27 грн
(процента складова) звернути стягнення
на предмет іпотеки: трикімнатну
квартиру загальною площею 69,74 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмета іпотеки
публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» з
укладанням від імені ОСОБА_1, ОСОБА_6,
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ПАТ КБ «Приватбанк»
всіх повноважень необхідних для
здійснення продажу з початковою ціною
предмета іпотеки на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення підготовчих дій.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ
КБ «Приватбанк» відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий:
Судді: