22-ц/772/3175/2014Головуючий в суді першої
інстанції Бойко В. М.Категорія
50Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Вінницької
області в складі головуючого Сала Т.Б.,
суддів Луценко В.В., Зайцева А.Ю., при
секретарі Торбасюк О.І., за участю
ОСОБА_2 та представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 07.10.2014 року
ухваленого у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів,

встановила:

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в
суд із вказаним позовом, в якому
просила стягнути з відповідача
аліменти на її користь на утримання
доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 1500
грн. до досягнення нею повноліття.
Стягнути з відповідача аліменти на її
користь на її утримання до досягнення
дитиною трирічного віку в розмірі 1000
грн..

Мотивуючи позовні вимоги зазначила, що
22.11.2012 року між нею та ОСОБА_2 було
зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають
спільну дитину - доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з
відповідачем не склалось та наразі
останній проживає окремо, а донька
разом з позивачем.

Оскільки ОСОБА_2 не бажає сприяти
утриманню дитини та враховуючи те, що
позивач не працює, так як знаходиться в
декретній відпустці, що ускладнює
можливість самостійно утримувати та
виховувати спільну доньку, ОСОБА_3
звернулась з вказаним позовом до суду.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 07.10.2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1., в сумі 500 грн. щомісячно
починаючи стягнення з 20.06.2014 р. до
досягнення дитиною повноліття.

В задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу в
якій просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити повністю.

При цьому скаржник посилається на
незаконність оскаржуваного рішення, що
ухвалене з неповним з'ясуванням
обставин справи, що призвело до
невідповідності висновків суду
обставинам справи, наслідком чого є
істотне порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовуються тими ж доводами, що й
позовні вимоги. Також позивач зазначає,
що своїм рішенням суд першої інстанції
взагалі залишив її без засобів для
існування та забезпечення потреб
дитини.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Судом встановлено, що 22.11.2012 року між
сторонами було зареєстровано шлюб, що
підтверджується актовим записом № 2841
та свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 22.11.2012
року (а. с. 3).

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, (свідоцтво про народження
НОМЕР_2 від 12.06.2013 р. (а. с. 4)).

Згідно довідки від 20.05.2014р. №1924 ОСОБА_3
та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою
АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Також судом встановлено, що у
відповідача є ще одна дитина від
першого шлюбу - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.
с. 34).

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 27.03.2014 року з
ОСОБА_2 стягуються аліменти на
утримання доньки ОСОБА_5, в розмірі 500
грн. щомісячно, починаючи з 12.03.2014р. до
повноліття дитини (а. с.37-38).

Ухвалюючи рішення в частині стягнення
аліментів на утримання доньки, судом
першої інстанції при визначенні
розміру аліментів було враховано те, що
відповідач не працює, на утриманні
відповідача перебуває дитина від
першого шлюбу та враховано прожитковий
мінімум для даного віку дитини. Суд при
ухвалені рішення прийняв до уваги
принцип рівності батьків в утриманні
дитини.

Колегія суддів цілком погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вказані обставини
підтверджуються відповідними
доказами, які є належними та
допустимими, і даний висновок суду
відповідає вимогам ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Аналогічна позиція висловлена в п. 17
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів».

Натомість інші твердження позивача не
підтвердженні жодним доказом, і за
своїм змістом є припущенням.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення аліментів на
утримання позивача, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що дана
вимога не підлягає задоволенню,
оскільки у відповідача не має
можливості сплачувати аліменти на
утримання дружини.

Колегія суддів теж погоджується з
таким висновком суду, так як відповідно
до ч. 4 ст.84 право на утримання вагітна
дружина, а також дружина, з якою
проживає дитина, має незалежно від того
чи вона працює та незалежно від її
матеріального становища, за умови, що
чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді
апеляційної інстанції не було
встановлено обставин, які б
стверджували про можливість
відповідача на час розгляду справи
надавати матеріальну допомогу дружині.
Навпаки, було встановлено, що
відповідач не працює, проживає у
батьків і на утримані у нього є дочка
від першого шлюбу, на утримання якої
сплачуються аліменти.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не дають підстав для
скасування рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
07.10.2014 року.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 07.10.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту проголошення.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/

Згідно з оригіналом: