РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа
№522/11796/13

Номер провадження № 2/522/2314/14

« 23» жовтня 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у
складі:

головуючого судді - Суворової О.В.

при секретарі судового засідання
- Бондаренко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовною заявою
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради до ОСОБА_2, за
участю третьої особи ОСОБА_3 про
зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні майном та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду
міста Одеси було подано позовну заяву
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради до ОСОБА_2 про
зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні майном та виселення. В
процесі розгляду позовної заяви в
якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, у
справу вступив ОСОБА_3.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та просив суд
задовольнити позов з підстав,
зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
посилаючись на те, що право власності
на спірні нежилі приміщення
зареєстроване за ОСОБА_2 і це єдине
житло, яке в неї є.

Представник третьої особи -
ОСОБА_3 - проти задоволення позову також
заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи
та заслухавши пояснення сторін,
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є обґрунтованими,
доведеними та підлягають задоволенню.
При цьому суд виходить із таких
обставин.

Відповідно до свідоцтва про право
власності серія САС № 635251, виданого 15
січня 2009 року Виконавчим комітетом
Одеської міської ради, зареєстрованого
КП «Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» 5 лютого 2009 року
(реєстраційний номер 26358867), Одеська
міська рада є власником нежитлового
приміщення загальною площею 36,3 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м Одеси від 10.09.2007 р. у
справі № 2-4499/2007 за ОСОБА_2 було визнано
право власності на нежитлове
приміщення підвалу загальною площею 66,0
кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначені приміщення складалися із
двох окремих нежитлових приміщень: 36,3
кв.м. та 29,7 кв.м. відповідно.

25.02.2009 р. ухвалою Приморського
районного суду м. Одеси, яка набрала
законної сили, вказане заочне рішення
було скасоване, а позов ОСОБА_2 залишено
без розгляду.

В процесі розгляду справи за
клопотанням представника відповідача
ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси була призначена судова
експертиза, проведення якої було
доручено Одеському відділенню
науково-виробничого центру «ЕКОСТРОЙ».
На вирішення експертизи було
поставлено запитання: чи є приміщення
підвалу площею 36,3 кв.м., що знаходиться
в користуванні ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1 допоміжним приміщенням
багатоквартирного будинку,
призначеним для забезпечення
експлуатації? Відповідно до висновків
експертизи, затверджених директором
центру, дійсним членом Академії
будівництва і Інженерної Академії
України В.Г. Сухановим 25 липня 2014 р.:
«вважати обстежувані спірні підвальні
приміщення (загальною площею 36,3 кв.м.)
за адресою: АДРЕСА_1 як «допоміжні» не
представляється можливим, оскільки за
умови організованого доступу до
інженерних мереж експлуатація таких
приміщень можлива практично
ізольовано».

Таким чином, вказані приміщення, що є
власністю територіальної громади в
особі Одеської міської ради, не є
допоміжними, що також підтверджується
висновком про технічний стан
будівельних конструкцій, наявності
інженерних мереж та привласнення
статусу нежитлових підвальних
приміщень, розташованих за адресою:
АДРЕСА_1, виконаним експертом ОСОБА_1
від 2013 р. та листом КП ЖКС
«ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ» № 3669/11 від 16.12.2013
р. Враховуючи положення ст. 15
Цивільного кодексу України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого майнового права
та інтересу.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 317 Цивільного
кодексу України власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 318 Цивільного кодексу
України усі суб'єкти права власності є
рівними перед законом.

За правилами частин 1, 3 ст. 319 Цивільного
кодексу України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд, усім
власникам забезпечуються рівні умови
своїх прав.

Статтею 321 Цивільного кодексу України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно приписів ст. 327 Цивільного
кодексу України у комунальній
власності є майно, у тому числі грошові
кошти, яке належить територіальній
громаді. Управління майном, що є у
комунальній власності, здійснюють
безпосередньо територіальна громада
та утворені нею органи місцевого
самоврядування.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

У відповідності до ст. 386 Цивільного
кодексу України держава забезпечує
рівний захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

За правилами ст. 391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Твердження відповідачки щодо
державної реєстрації за нею права
власності на спірні нежитлові
приміщення не можуть бути прийняті
судом як належні докази законного її
знаходження у спірному приміщенні,
оскільки рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 2007 р., на
підставі якого в неї виникло це право
власності, було скасоване.

Відповідно до ст. 4 Житлового Кодексу
України жилі будинки, а також жилі
приміщення в інших будівлях, що
знаходяться на території Української
РСР, утворюють житловий фонд. Житловий
фонд включає:

жилі будинки і жилі приміщення в
інших будівлях, що належать державі
(державний житловий фонд);

жилі будинки і жилі приміщення в
інших будівлях, що належать колгоспам
та іншим кооперативним організаціям,
їх об'єднанням, профспілковим та
іншим громадським організаціям
(громадський житловий фонд);

жилі будинки, що належать
житлово-будівельним кооперативам
(фонд житлово-будівельних
кооперативів);

жилі будинки (частини будинків),
квартири, що належать громадянам на
праві приватної власності (приватний
житловий фонд);

квартири в багатоквартирних
жилих будинках, садибні
(одноквартирні) жилі будинки, а також
жилі приміщення в інших будівлях усіх
форм власності, що надаються
громадянам, які відповідно до закону
потребують соціального захисту
(житловий фонд соціального
призначення).

До житлового фонду включаються також
жилі будинки, що належать
державно-колгоспним та іншим
державно-кооперативним об'єднанням,
підприємствам і організаціям.
Відповідно до Основ житлового
законодавства Союзу РСР і союзних
республік до цих будинків
застосовуються правила, встановлені
для громадського

житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі
приміщення в жилих будинках,
призначені для торговельних,
побутових та інших потреб
непромислового характеру.

Згідно роз'яснень Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України «Щодо визначення термінів
житлових та нежитлових приміщень»
нежитлове приміщення - приміщення в
структурі житлового будинку, що не
належить до житлового фонду і є
самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин.

Таким чином, використання ОСОБА_2
спірних нежитлових приміщень в якості
житла не відповідає діючому
законодавству України, оскільки
нежитлові приміщення не відносяться до
житлового фонду та не використовуються
для житла.

Статтею 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини
справи на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог. Позивач довів, що
спірні приміщення є власністю
територіальної громади в особі
Одеської міської ради, а відповідач -
ОСОБА_2 знаходиться у нежитлових
приміщеннях незаконно, а тому в порядку
ст. 391 ЦК України власник майна має
законне право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном, в тому числі й шляхом виселення.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 15, 16, 316-319, 321, 327-328, 386, 391
Цивільного кодексу України, ст. ст. 7, 10,
14, 15, 31, 57, 58, 59, 60, 208, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради до ОСОБА_2, за участю
третьої особи ОСОБА_3 про зобов'язання
усунути перешкоди в користуванні
майном та виселення - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди
територіальній громаді м. Одеси в особі
Одеської міської ради в особі
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради (р/р 1909, МФО
828011 в ГУДКСУ в Одеській області, ) в користуванні нежитловим
приміщенням, загальною площею 36,3 кв. м.,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2 з нежитлового
приміщення, загальною площею 36,3 кв. м.,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та
передати зазначене приміщення
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради (р/р 1909, МФО
828011 в ГУДКСУ в Одеській області, ).

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
О.В. Суворова

23.10.2014