Справа № 263/1868/14-ц
Провадження № 2/263/1339/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2014 року
місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя
Донецької області у складі головуючого
судді Кулика С.В., при секретарі
Марцині Д.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного Вищого навчального закладу
«Приазовський Державний технічний
університет» про стягнення
заборгованості по заробітній платі і
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом до відповідача.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначив, що він працював у відповідача
на посаді викладача предмету «Захист
Вітчизни» Маріупольського
механіко-металургійного коледжу ДВУЗ
«ПДТУ» у період з 01.12.2012 року по 30.06.2013
року включно. Йому не здійснювалися
відповідачем доплати як спеціалісту
вищої категорії, мотивуючи тим, що
позивачем нібито не було надано
оригінал атестаційного листа, хоча
позивачем при працевлаштуванні було
надано копію зазначеного листа. Він
неодноразово звертався до керівництва
навчального закладу з вимогами
перерахувати та виплати недоплачену
суму заробітної плати за звання
викладача вищої категорії та
військового керівника методиста.
Однак до теперішнього часу заробітна
плата не перерахована та не сплачена.

При розгляді справи позивач уточнив
свої позовні вимоги та остаточно
просив суд стягнути з відповідача на
його користь суму заборгованості за
період з 01.12.2012 року по 30.06.2013 року в
розмірі 2 100 грн. та моральну шкоду в
розмірі 3 000 грн.

В судовому засіданні позивач надав
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві. Наполягав на
задоволенні позовних вимоги у повному
розмірі.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги позивача не визнала
пояснила, що дійсно позивач працював у
них за строковим договором з 26.11.2012 року
по 30.06.2013 року на посаді викладача з
оплатою по категорії «Спеціаліст».
При укладенні трудового договору
громадянин зобов'язаний надати
роботодавцю паспорт або інший
документ що посвідчує особу, трудову
книжку, а у випадках, передбачених
законодавством - документ про освіту
(спеціальність, кваліфікацію), та інші
документи. Позивач стверджує, що при
оформлення на роботу ним були надані
оригінал і копія атестаційного листа,
однак у позовній заяві, яка була подана
позивачем 27.02.2014 року він зазначає, що
начальник відділу кадрів не запитував
у нього про наявність категорії та
звання, і таке питання ним не
ставилось. 29.08.2013 року, позивач
звертався з заявою на ім'я директора
коледжу в якій вказано, що
атестаційний лист він надав у грудні 2012
року до методичного відділення
коледжу. У заяві прокурору міста
Маріуполя від 04.10.2013 року, вказана дата
надання атестаційного листа 26.11.2012
року. При працевлаштування до
відповідача позивач надав до відділу
кадрів особисту заяву від 16.11.2012 року,
про прийняття на роботу викладачем з
оплатою по категорії «Спеціаліст». На
підставі зазначеної заяви було видано
наказ від 19.11.2012 року № 121-43 про
прийняття позивача на роботу за
строковим трудовим договором з 26.11.2012
року по 30.06.2013 року з оплатою по
категорії «Спеціаліст» за фактично
вичитані години, та надбавками 30 % за
вислугу років та 20 % за педнавантаження.
З наказом позивач був ознайомлений
19.11.2012 року. Зауважень або заперечень не
мав. Питання про встановлення іншої
кваліфікаційної категорії позивачем
не піднімалось, наказ не оскаржувався.
Протягом всього часу роботи у
відповідача, позивач не повідомляв
про наявність в нього атестаційного
листа та не порушував питання про
присвоєння йому кваліфікації
«спеціаліст вищої категорії» та звання
«військовий керівник-методист»». Лише
перед звільненням у зв'язку з
закінченням строку трудового договору
у червні 2013 року він надав заступнику
директора коледжу копію атестаційного
листа про підтвердження йому
зазначеної категорії та звання, який
він отримав 11.01.2007 року у час роботи у
НВК «гімназія-школа» № 1. 02.09.2013 року,
позивач звертався до адміністрації
університету з заявою, у якій
повідомив що при оформленні
документів на роботу його ніхто не
питав, чи мав він звання і категорію, і
тільки 15 травня 2013 року він дізнався, що
за працівниками, які перервали роботу
на педагогічній посаді (незалежно від
тривалості у роботі), зберігаються
присвоєні за результатами останньої
атестаційної кваліфікації категорії
та педагогічні звання, та просив
виплатити йому компенсацію за звання
«спеціаліст вищої категорії» і
«військовий керівник-методист» за
період роботи з грудня 2012 року по 30.06.2013
року. Проте й на цей раз оригінал
атестаційного листа не надав.
Вважають, що нарахування та виплата
заробітної плати позивачу
здійснювалась відповідно до
законодавства України, підстав для
виплати компенсації за категорію та
звання немає. Заробітна плата позивачу
виплачена у повному обсязі,
заборгованості по заробітній платі
немає. Моральна шкода позивачу
університетом не завдавалась. На
підставі викладеного просила суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засідання
пояснив, що він працює у відповідача
старшим інспектором з кадрів, а раніше
працював начальником відділу кадрів.
При прийомі на роботу позивачем
атестаційний лист про наявність у
нього категорії «спеціаліста вищої
категорії» до відділу кадрів не
надавався.

Суд, вислухавши сторони, свідка,
дослідивши матеріали справи та надані
сторонами докази приходить до
наступного.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

Відповідно до заяви позивача про
прийом на роботу до університету на
посаду викладача предмету «Захист
Вітчизни» від 16.11.2012 року позивач
просив прийняти його на тимчасову
роботу у період з 26.11.2012 року по 30.06.2013
року, при цьому у заяві не зазначив про
наявність атестаційного листа або
встановлення іншої кваліфікаційної
категорії. ( а.с. 8, 41). На підставі заяви
позивача відповідачем видано наказ №
121-43 від 19.11.2012 року про прийняття
позивача на роботу на посаду викладача
Маріупольського
механіко-металургійного коледжу
Державного вищого навчального закладу
«Приазовський державний технічний
університет» за строковим трудовим
договором з 26.11.2012 року по 30.06.2013 року з
оплатою по категорії «спеціаліст» за
фактично виконані години та надбавками
30 % за вислугу років та 20 % за
педнавантаження, відповідно до
відмітки в наказі позивач ознайомлений
з наказом 19.11.2012 року, будь-яких
зауважень не зазначено ( а.с. 42 ).

Згідно до копії атестаційного листа
від 11.10.2007 року, виданого на ім'я
позивача - останній відповідає посаді
та атестаційна комісія підтвердила
категорію «спеціаліст вищої
категорії» та звання «Військовий
керівник-методист», наказ управління
освіти міської ради № 1043 від 19.10.2007 року
( а.с. 13).

З довідки про доходи № 99 від 03.04.2014 року,
виданою Державним вищим навчальним
закладом «Приазовський державний
технічний університет», вбачається, що
позивачу під час роботи проводилось
нарахування та виплата заробітної
плати з надбавками 30 % за вислугу років
та 20 % за педнавантаження ( а.с. 40)

З відповіді ректора ДВНЗ
«Приазовський державний технічний
університет» на ім'я позивача від
18.02.2014 року вбачається, що підстав для
виплат компенсації за категорію
«спеціаліст вищої категорії» позивачу
не передбачається можливим, без
надання оригіналу атестаційного листа
та запропоновано надати відповідний
лист ( а.с. 44-45).

Частиною 4 ст. 48 Закону України «Про
вищу освіту» передбачено, що
педагогічні працівники кожні п'ять
років проходять атестацію. За
результатами атестації визначається
відповідність працівників займаній
посаді, присвоюються категорії,
педагогічні звання. Типовим положенням
про атестацію педагогічних
працівників, затвердженого наказом
Міністерства освіти і науки України
від 06.10.2010 року № 930 із змінами
атестація здійснюється один раз на
п'ять років, за результатами
атестації атестаційні комісії
приймають рішення про присвоєння
педагогічному працівнику
кваліфікаційної категорії, серед яких
не передбачено присвоєння звання
«військовий керівник-методист».

Відповідно до п. 3.10. Типовим
положенням про атестацію педагогічних
працівників, затвердженого наказом
Міністерства освіти і науки України
від 06.10.2010 року № 930 із змінами
вбачається, що рішення атестаційної
комісії повідомляється педагогічному
працівнику одразу після її засідання
під підпис. На кожного педагогічного
працівника, який атестується,
оформляється атестаційний лист у двох
примірниках за формою згідно з
додатком, один з яких зберігається в
особовій справі педагогічного
працівника , а другий не пізніше трьох
днів після атестації видається йому
під підпис.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що позивачем при
працевлаштуванні не ставилось
питання про прийняття його на роботу
як спеціаліста вищої категорії зі
званням «військовий
керівник-методист», протягом часу
виконання посадових обов'язків він не
ставив питання про доплату до
заробітної плати за категорію та
педагогічне звання. Під час звернення
до керівництва ПДТУ з заявами про
нарахування та виплату доплати
позивачем так і не було надано оригінал
атестаційного листа, як цього вимагає
законодавства України. Будь-яких
доказів зворотного суду не надано, тому
суд приходить до висновку про те, що при
нарахування та виплаті заробітної
плати позивачу відповідачем не
порушувались норми діючого
законодавства, та не вбачає підстав для
задоволення вимог позивача.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні
позовних вимог про стягнення
заборгованості по заробітній платі і
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати, то не підлягають і задоволенню
позовні вимоги в частині про
відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, ЦПК
України, ст. ст. 116 ч. 1 КЗпП України, ст. 48
Закону України «Про вищу освіту», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до
Державного Вищого навчального закладу
«Приазовський Державний технічний
університет» про стягнення
заборгованості по заробітній платі і
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана протягом 10 днів
від дня його проголошення до
Апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя. Особи, які приймали участь у
справі, але не були присутніми при
проголошенні судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів від дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09.07.2014
року.

Суддя
С.В. Кулик