Справа № 713/1919/12
Провадження № 2/309/291/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року
м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської
області

в складі: головуючого-судді
Савицький С.А.

при секретарі
Пристая О.О.

з участю прокурора
Шаманської Н.В.

позивача ОСОБА_1

представників відповідачів
Дзябко С.І., ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Хуст справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, відділу
державної виконавчої служби
Тячівського районного управління
юстиції, Державної казначейської
служби України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулися в суд з позовом до
відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, відділу
державної виконавчої служби
Тячівського районного управління
юстиції, Державної казначейської
служби України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Позов позивачами мотивовано тим, що у 27
жовтня 1999 року вони за рахунок
отриманих у приватну власність
земельних паїв (часток) під час виходу
із КСП заснували СФГ «Широке».
Провівши на земельних ділянках роботи
по покращенню родючості земель за
рахунок власних заощаджень, вони
розпочали сільськогосподарське
виробництво. Однак у 2006 році
відповідачі, за попереднім зговором, і
як пізніше з'ясувалося, із дозволу та
підтримки місцевих органів влади,
частину землі позивачів, яка розміщена
єдиним масивом, у розмірі 4,1 га в
урочищі Бобово, захопили і до цього
часу окремі відповідачі її утримували.
Тільки після втручання обласної
прокуратури в листопаді 2010 році
відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_12 та ОСОБА_9
повернули захоплені ділянки. На
самовільно захоплених земельних
ділянках ці відповідачі здійснювали
самовільне будівництво. Починаючи з 2000
року позивачі почали звертатися до
правоохоронних органів, суду, органів
державної влади, та місцевого
самоврядування за захистом своїх
порушених прав.

Вироком суду від 10.01.2001 року було
зобов'язано громадян ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_19 повернути самовільно захоплені
ділянки та сплатити

заподіяну злочином шкоду за 2000 рік.
Також, рішенням суду від 25.02.2002 року
було зобов'язано громадян ОСОБА_17,
ОСОБА_16 та ОСОБА_18 повернути самовільно
захоплені ділянки та сплатити
заподіяну шкоду за 2000 рік. Щодо решти
відповідачів які захопили земельні
ділянки від СФГ «Широке», суд звернувся
до прокуратури, для притягнення їх до
відповідальності і за іншими статтями,
оскільки вони зухвало не виконували
постанови адміністративних комісій,
щодо повернення земельних ділянок.
Направлені до ДВС подання, щодо їх
примусового виконання не виконані.

01.02.2006 року рішенням суду було
зобов'язано громадян ОСОБА_15, ОСОБА_14,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_20, ОСОБА_12
повернути самовільно захоплені
земельні ділянки законним власникам та
усунути всі перешкоди, щодо їх
використання, а судовими рішеннями від
06.06.2007 року, 16.05.2007 року та 22.03.2007 року
вищезгаданих громадян зобов'язано
сплатити заподіяну шкоду. Боржники
відмовилися добровільно виконувати
судові рішення, тому виконавчі листи
були на виконання до відділу ДВС
Тячівського РУЮ. Однак відділом ДВС не
було виконано жодного відкритого
виконавчого провадження по цим листам.
Все це спричинило тяжкі наслідки,
зокрема банкрутство СФГ та завдало
позивачам значної матеріальної шкоди.
Через це прокуратурою Закарпатської
області було порушено кримінальну
справу по факту службової недбалості
службових осіб відділу ДВС Тячівського
РУЮ, що спричинило тяжка наслідки СФГ
«Широке» за ознаками злочину
передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
Вироком Хустського районного суду від
17 грудня 2010 року визнано винним та
засуджено відповідача ОСОБА_7, який
працював старшим державним виконавцем
Тячівського РВ ДВС та допустив
невиконання рішення суду, за ст. 367 ч. 1
КК України. Цивільний позов заявлений
потерпілим ОСОБА_1 спрямований на
вирішення у порядку цивільного
судочинства. Тому, позивачі просять суд
винести рішення, яким: стягнути з
колишнього судового виконавця ОСОБА_7
36455 гривень матеріальної шкоди, в тому
числі на користь: ОСОБА_1 - 9111 гривень,
ОСОБА_4 - 9111 гривен, ОСОБА_6 - 18222 гривень:
стягнути з відділу ДВС Тячівського РУЮ
матеріальну шкоду на користь ОСОБА_5 -
41804 гривень, ОСОБА_1 - 49996 гривень, ОСОБА_6
- 138919 гривень, ОСОБА_4 - 43126 гривень;
зобов'язати ОСОБА_8 сплатити ОСОБА_5 1800
гривень заподіяної шкоди; зобов'язати
ОСОБА_9 сплатити ОСОБА_5 1691 гривень
заподіяної шкоди; зобов'язати ОСОБА_20
сплатити ОСОБА_1 998 гривень заподіяної
шкоди; зобов'язати ОСОБА_18 сплатити
ОСОБА_1 1335 гривень заподіяної шкоди;
зобов'язати ОСОБА_15 сплатити ОСОБА_6 1945
гривень заподіяної шкоди; зобов'язати
ОСОБА_14 сплатити ОСОБА_6 1602 гривень
заподіяної шкоди; зобов'язати ОСОБА_19
сплатити ОСОБА_6 1088 гривень заподіяної
шкоди; зобов'язати ОСОБА_10 сплатити
ОСОБА_6 796 гривень заподіяної шкоди;
зобов'язати ОСОБА_11 сплатити ОСОБА_6 740
гривень заподіяної шкоди; зобов'язати
ОСОБА_17 сплатити ОСОБА_6 273 гривень
заподіяної шкоди; зобов'язати ОСОБА_12
сплатити ОСОБА_4 3377 гривень заподіяної
шкоди.

Крім того, через грубе порушення
законів пов'язаних із невиконанням
судових рішень, ігнорування рішень
судів, створивши сприятливі умови для
продовження злочину державні
службовці із ДВС своїми злочинними
діями та бездіяльністю поклали
позивачів поза межами прав людини. Вони
втратили багато здоров'я, роботу, право
на підприємництво. Їм спричинено
вимушену перерву стажу із всіма
негативними наслідками. Вони також не
змогли виконати вимоги статуту СФГ.
Замість роботи на землі вони змушені
оббивати пороги можновладців, які і не
думають виконувати рішення судів та
закон. Такі дії органів державної влади
завдали позивачам душевних страждань
та значної моральної шкоди, яку вони
просять відшкодувати за рахунок
держави в розмірі 800000 гривень, а саме:
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 по 200000
гривень кожному.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
який являється також представником
інших позивачів та діє на підставі
довіреностей, заявлені вимоги
підтримав, просив суд їх задоволити з
підстав наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні
заперечив проти задоволення позову,
суду пояснив, що він отримав для
виконання виконавчі листи по
звільненню самовільно захоплених
земельних ділянках СФГ «Широке»,
розпочав виконавче провадження,
викликав відповідачів та позивача
ОСОБА_1, попередив порушників про
необхідність звільнення незаконно
захоплених ділянок і визначили із
ОСОБА_1 час та день повернення
земельних ділянок, але у визначений
день ОСОБА_1 не було, а згодом він
дізнався через газету, що ДВС затягує
виконання рішень суду. У 2003 році він
передав виконавче провадження іншому
виконавцю, оскільки йому перевели на
іншу ділянку. Позивач ОСОБА_1 зводи на
нього наклеп. Відділ ДВС Тячівського
РУЮ не винен у тому, що ОСОБА_1 закрили
фермерське господарство.

Представник відповідача відділу ДВС
Тячівського РУЮ Дзяпко Сергій
Іванович, який діє згідно довіреності
від 11.12.2013 року заявлений позов не
визнав, заперечив проти його
задоволення, суду пояснив, що із шести
виконавчих провадження по звільненню
самовільно захоплених земельних та
відшкодуванню шкоди, які були у нього
на викання п'ять виконано.

Представник відповідача Держаної
казначейської служби України ОСОБА_3,
який діє на підставі довіреності від
28.02.2014 року також заперечив проти
задоволення позову та підтримав подане
Державною казначейською службою
України заперечення на позовну заяву.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20 в судове засідання в
черговий раз не з явилися. Про час, день
та місце розгляду справи повідомлялися
належним чином, зокрема оголошенням у
газеті «Новини Закарпаття». Про
причини неявки суд не повідомили. У
порядку ст. 169 ЦПК України суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності відповідачів провівши
розгляд справи на підставі наявних у
справі доказів. Учасники судового
розгляду не заперечила проти вирішення
справи у відсутності відповідачів, які
не з'явилися.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_7, представників
відповідачів Дзявк С.І., ОСОБА_3 та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 за рахунок отриманих у приватну
власність земельних паїв (часток) 27
жовтня 1999 року, під час виходу із КСП,
було засновано СФГ «Широке». Право
власності на земельні ділянки
підтверджується у ОСОБА_1 державним
актом на право приватної власності на
землю серії ІІІ-ЗК № 022234, ОСОБА_4 - серії
ІІІ-ЗК № 022238, ОСОБА_5 - серії ІІІ-ЗК №
022236, ОСОБА_6 - серії ІІІ-ЗК № 022232. Як
вбачається з матеріалів справи, а також
пояснень учасників судового розгляду,
частина земельних ділянок позивачів у
розмірі 4,1 га в урочищі Бобово, була
незаконно захоплена відповідачами
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20

Факт самовільного захоплення та
утримання належних позивачам
земельних ділянок підтверджується
вироком Хустського районного суду від
17 грудня 2010 року, постановою
Тячівського районного суду від 01.09.2010
року, актами державного виконавця від 24
та 25 листопада 2010 року, постановами
відділу земельних ресурсів у
Тячівському районі про накладення
адміністративного стягнення № 67 від
10.04.2008 року, № 69 від 10.04.2008 року, актами
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 08.07.2008 року, від 04.03.2008
року, актом обстеження земельної
ділянки № 03 від 23.06.2008 року та
виконавчими листами про зобов'язання
відповідачів звільнити самовільно
захоплені земельні ділянки та
відшкодувати заподіяну шкоду.

Також, у судовому засіданні
встановлено, що вироком Хустського
районного суду від 17 грудня 2010 року,
який залишений без змін ухвалою
апеляційного суду від 03 березня 2011 року
визнано винним та засуджено за ст. 367 ч. 2
КК України відповідача ОСОБА_7 до
штрафу у розмірі 1500 гривень з
позбавленням права займати посади
пов'язані з державною службою строком
на один рік, звільненого від
кримінальної відповідальності на
підставі ст. 49 КК України, який працюючи
старшим державним виконавцем
Тячівської РВ ДВС внаслідок службової
недбалості та неналежного виконання
своїх службових обов'язків через
несумлінне ставлення до них, допустив
невиконання рішень Тячівського
районного суду від 10 жовтня 2001 року та
від 25 лютого 2002 року , якими позов СФГ
«Широке» до ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_19 та
до ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про
повернення земельних ділянок та
відшкодування шкоди частково
задоволено, зобов'язано відповідачів
повернути земельні ділянки і
відшкодувати задану шкоду. Цивільний
позов заявлений потерпілим ОСОБА_1,
вироком суду був спрямований на
вирішення в порядку цивільного
судочинства.

Згідно проведених позивачами
розрахунків, незаконними діями
відповідача ОСОБА_7 їм завдано
матеріальної шкоди на загальну суму 36444
гривень, з яких: ОСОБА_1 - 9111 грн., , ОСОБА_4
- 9111 грн., ОСОБА_6 - 18222 грн.

Крім того, у ході розгляду справи
встановлено, що відділ ДВС Тячівського
РУЮ, як юридична особа та орган, на який
Законом України «Про виконавче
провадження» покладено примусове
виконання рішень порушила вимоги цього
закону зокрема ст.ст. 2,11, 12. 24, 25, 76 та 87 і
допустила затягування та тривале
невиконання судових рішень, що у свою
чергу завдало позивачам матеріальної
шкоди, зокрема ОСОБА_5 - 41804 грн., ОСОБА_1 -
49996 грн., ОСОБА_6 - 138919 грн., та ОСОБА_4 - 43126
грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 87 Закону України «Про
виконавче провадження» стягувач має
право звернутися з позовом до
юридичної особи, зазначеної у статті
3 цього Закону, яка зобов'язана
здійснити стягнення коштів з боржника,
у разі невиконання рішення

з вини такої юридичної особи.

Беручи до уваги те, що неправомірними
діями ОСОБА_7 та відділу ДВС
Тячівського РУЮ по виконанню рішень
суду, позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди, суд
приходить до висновку, що така підлягає
стягненню на користь позивачів в
повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні позивачі не
довели суду тих обставин, на які вони
посилалися щодо зобов'язання
відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20 сплатити заподіяну їм
шкоду. Крім того, такі обставини, не
знайшли свого підтвердження і у
матеріалах справи, а тому суд вважає, що
вищезазначені вимоги позивачів не
підлягають до задоволення.

Одночасно, в ході розгляду справи судом
також встановлено, що незаконні дії
відділу ДВС Хустського РУЮ, а саме:
невиконання рішень Тячівського
районного суду від 10 жовтня 2001 року та
від 25 лютого 2002 року, завдали позивачу
ОСОБА_1 значної моральної шкоди, яка
виразилась у душевних стражданнях
через втрату ділової репутації та
довіри громадян, відчуття неспокою,
хвилювання, образи. Негативний
емоційний стан призвів до погіршення
відносин з оточуючими людьми.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів та у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Протиправна поведінка відповідача,
встановлена вироком Хустського
районного суду від 17 грудня 2010 року,
призвела до того, що у позивача
погіршився стан здоров'я, він втратив
роботу та було порушено його право на
підприємництво. Також, починаючи з 2002
року по сьогоднішній день він змушений
була витрачати значний час, кошти та
моральні сили для захисту своїх
цивільних прав, а також цивільних прав
інших позивачів у суді.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, степеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

За таких обставин, суд, беручи до уваги
характер та обсяг страждань позивача,
що настали внаслідок неправомірних дій
відповідача, стан здоров'я потерпілого,
тяжкість вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках, а
також ступінь зниження ділової
репутації, час та зусилля необхідні для
відновлення попереднього стану,
виходячи із засад розумності і
справедливості, вважає, що з відділу
ДВС Тячівського РУЮ слід стягнути на
користь позивача ОСОБА_1 15000 гривень
моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 23, 1166, 1167ЦК України, суд -

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 36444 гривень
матеріальної шкоди, з якої на користь:
ОСОБА_1 - 9111 гривень, ОСОБА_4 - 9111 гривень,
ОСОБА_6 - 18222 гривень.

Стягнути із відділу державної
виконавчої служби Тячівського
районного управління юстиції
Закарпатської області на користь
ОСОБА_5 - 41804 гривень матеріальної шкоди,
ОСОБА_1 - 49996 гривень матеріальної шкоди,
ОСОБА_6 - 138919 гривень матеріальної
шкоди, ОСОБА_4 - 43126 гривень матеріальної
шкоди.

Стягнути з відділу державної
виконавчої служби Тячівського
районного управління юстиції
Закарпатської області на користь
ОСОБА_1 15 000 гривень моральної шкоди, на
користь ОСОБА_4 15000 гривень моральної
шкоди, на користь ОСОБА_5 15000 гривень
моральної шкоди, на користь ОСОБА_6 15000
гривень моральної шкоди.

Зобов'язати Головне управління
Державного казначейства України в
Закарпатській області здійснити
перерахунок на користь ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 відшкодування моральної
шкоди у розмірі по 15000 гривень кожному
із Державного бюджету України шляхом
її безспірного списання із рахунку
відділу ДВС Тячівського РУЮ.

Врешті позовних вимох відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду:
Савицький С.А.