АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5685/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 6243/4275/14-ц
Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - захист справ споживачів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю.,
Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 18 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Комунального
підприємства «Харківводоканал», третя
особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Служба
житлово-експлуатаційних послуг», про
захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А:

23 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до КП«Харківводоканал»,
в якому просила захисти її права
споживача шляхом визнання незаконним
вимоги відповідача про сплату 1826,22 грн.;
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок за особовим рахунком

споживача №544851 за період з 07.11.2012 року
по 03.04.2014 року щодо сплати 1826,22 грн. у
якості заборгованості за начебто
спожиті послуги водопостачання та
водовідведення за вказаний період;
стягнути з відповідача на її користь
моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
вказала, що між нею та ТОВ «Служба
житлово-експлуатаційних послуг» 01
грудня 2008 року було укладено договір на
відпуск та споживання води, який на
даний час зберігає свою чинність і не
був розірваний сторонами. Оплата за
постачання холодної води і
водовідведення здійснюється на
підставі показань лічильників
холодної води. З КП «Харківводоканал»
договір на надання послуг з постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення нею не укладався.
Жодних квитанцій на оплату послуг КП
«Харківводоканал» у період з листопада
2012 року по квітень 2014 року не
направлялося. Однак не зважаючи на
зазначене, з грудня 2013 року на її адресу
надходять повідомлення про
відключення за підписом начальника АВ
Московського району АС по роботі з
абонентами ФО Департаменту збуту КП
«Харківводоканал» про наявність
заборгованості та погрозу відключення
від системи водозабезпечення і
водовідведення, а також погрозу щодо
звернення до суду для примусового
стягнення заборгованості. При чому, у
першому отриманому нею повідомленні
зазначалося, що станом на 11.11.2013
року сума заборгованості на думку
відповідача складала 380,19 грн.; у
другому станом на 03.04.2014 року вже 1826,22
грн. Вважає, що дії відповідача по
відношенню до неї є незаконними. У
зв'язку із неправомірними діями
відповідача (після отримання
повідомлень відповідача про
відключення її квартири від системи
водозабезпечення та водовідведення, а
також щодо примусового стягнення
грошових коштів) вона знаходиться у
стресовій ситуації, постійно думає про
наслідки таких дій відповідача для
себе та членів своєї сім'ї. Вважала, що
відповідач повинен відшкодувати
завдану їй моральну шкоду, яку вона
оцінює у 2000,00 грн.

Представник відповідача КП
«Харківводоканал» ОСОБА_2 заперечував
проти задоволення позову посилаючись
на те, що позивачка отримувала послуги
з водопостачання та водовідведення,
які надавалися відповідачем, а
обставини, зазначені нею у позові є
надуманими та належними та допустимими
доказами не підтверджуються.

Представник третьої особи TOB «Служба
житлово-експлуатаційних послуг» Сміян
С.В., який відповідно до наказу від 07
липня 2014 року тимчасово виконує
функції директора товариства,
заперечував проти задоволення позову,
вважаючи його необгрунтованим.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 18 липня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 звернулася з апеляційною
скаргою. Посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин, що мають значення у справі,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та постановити нове рішення
про задоволення її позовних вимог в
повному обсязі. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги
посилається на ті ж докази, що і в суді
першої інстанції. Зазначає, що з КП
«Харківводоканал» договір на надання
послуг з постачання холодної і
водовідведення нею не укладався.
Жодних квитанцій на оплату послуг КП
«Харківводоканал» у період з листопада
2012 року по квітень 2014 року не
направлялося.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог до КП «Харківводоканал»
про захист прав споживачів суд першої
інстанції виходив з того, що посилання
позивачки на положення Закону України
«Про захист прав споживачів», якими
гарантовано споживання нею лише тих
товарів та послуг, які їй необхідні, а
також заборону нав'язування
непотрібних їй товарів і послуг, є
безпідставними, оскільки вона
отримувала такі послуги з
централізованого водопостачання і
водовідведення та від них не
відмовлялася. ОСОБА_1 є споживачем цих
послуг та нею не надано жодного доказу
про відмову від комунальних послуг з
централізованого водопостачання і
водовідведення. Відповідачем належним
чином та в повному обсязі надавались
вказані послуги позивачу. Сторони
перебували у фактичних договірних
відносинах за вказаний період, тому
ОСОБА_1 повинна проводити оплату
наданих послуг.

Судова колегія вказані висновки
вважає правильними і зробленими у
відповідності із зібраними доказами.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права
може скористатися не любим, а цілком
конкретним способом захисту свого
права. Частіше за все спосіб захисту
порушеного права прямо визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
КП«Харківводоканал» та просила
захисти її права споживача шляхом
визнання незаконним вимоги
відповідача про сплату 1826,22 грн.;
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок за особовим рахунком
споживача №544851 за період з 07.11.2012 року
по 03.04.2014 року щодо сплати 1826,22 грн. у
якості заборгованості за начебто
спожиті послуги водопостачання та
водовідведення за вказаний період;
стягнути з відповідача на її користь
моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1
мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

01.12.2008 року між TOB «Служба
житлово-експлуатаційних послуг» та
ОСОБА_1 було укладено договір №19 на
відпуск та споживання води.

Рішенням Харківської міської ради від
26.09.2012 року Харківською міською радою
на 19 сесії 6 скликання прийнято рішення
№847/12 «Про комунальну власність м.
Харкова», до комунальної власності
міста прийнято житловий будинок
АДРЕСА_1. Будинок АДРЕСА_1, обладнаний
системами централізованого
водопостачання і водовідведення,
для забезпечення його мешканців
комунальними послугами з
централізованого водопостачання і
водовідведення.

Згідно рішення Харківської міської
ради від 16.05.2012 року за №286, КП
«Харківводоканал» визначено
виконавцем послуг централізованого
водопостачання і водовідведення в м.
Харкові.

У відповідності до п.30 ч.І ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», до виключної компетенції
міських рад належить прийняття рішень
про включення до об'єктів комунальної
власності майна.

Згідно листа Директора TOB «СЖЕП» від
07.11.2012 року за №74, мешканці будинку
АДРЕСА_1 переведено на прямі розрахунки
за спожиті послуги водопостачання і
водовідведення з КП «Харківводоканал».

Зазначене свідчить , що позивач ОСОБА_1
разом з особами зареєстрованими за
місцем її проживання є споживачами
послуг КП «Харківводоканал». Договір
на відпуск і споживання води №19 від
01.12.2008 року, укладений між позивачем
ОСОБА_1 і TOB «СЖЕП» припинив свою дію
через відсутність зобов'язання між
сторонами.

Положення ч.І ст.4 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачає, що законодавство України у
сфері житлово-комунальних послуг
базується на Конституції України і
складається з нормативно-правових
актів у галузі цивільного, житлового
законодавства, цього Закону та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг. Положення
ст.1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
визначено: житлово-комунальні послуги -
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Також ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що споживач це фізична
особа або юридична особа, яка отримує,
або має намір отримувати
житлово-комунальні послуги.

В зв»язку з наведеним суд першої
інстанції зробив правильний висновок,
що проживання позивача ОСОБА_1 і
зареєстрованих з нею осіб в будинку
АДРЕСА_1 без користування послугами
водопостачання і водовідведення є
неможливим. ОСОБА_1 є споживачем послуг
централізованого водопостачання і
водовідведення. Позивачем не надано
жодного доказу про відмову від
комунальних послуг з централізованого
водопостачання і водовідведення.

У відповідності до ч.2 ст.32 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», розмір плати за комунальні
послуги розраховується виходячи з
розміру затверджених цін/тарифів та
показань засобів обліку або за нормами,
затвердженими в уставленому порядку.

З 01.11.2012 року на ім'я ОСОБА_1 відкрито
особовий рахунок і до 14.04.2014 року
здійснювалися нарахування оплати за
послуги централізованого
водопостачання і водовідведення
згідно встановлених норм
водоспоживання і водовідведення,
затверджених Рішенням виконавчого
комітету Харківської міської Ради
народних депутатів «Про встановлення
та застосування норм водоспоживання,
водовідведення та порядку
розрахунків» від 09.04.1997 року №256 (зі
змінами від 29.12.2000 року №1886, від 20.09.2006
року №721) і складає 11,1 м.З, а саме 8,1 м.З
холодної води, 3 м.З холодної води на
потреби гарячого водопостачання і
тарифами встановленими Поставною
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання в сфері
комунальних послуг України №129 від
16.03.2012 року «Про встановлення тарифів
на послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення КП
«Харківводоканал». Згідно з
вищевказаною поставною з 01.04.2012 року
діють наступні тарифи: на послуги
централізованого водопостачання - 2,448
грн. (в т.ч. ПДВ) за 1 м.З; на послуги
централізованого водовідведення - 1,116
грн. (в т.ч. ПДВ) за 1 м.З.

З 15.04.2014 року в квартирі позивача ОСОБА_1
опломбовані і зареєстровані прилади
обліку води і з цього часу нарахування
оплати за надані послуги здійснюються
на підставі їх показань.

У відповідності до ч.І ст. 19 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Згідно п. 8 «Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення» №630 від
21.07.2005 року, послуги надаються
споживачеві згідно з договором, що
оформляється на основі типового
договору.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона

(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо), або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обгрувнтованого висновку, що
ОСОБА_1 відповідачем належним чином та
в повному обсязі надавались послуги з
водопостачання та водовідведення.
Сторони перебували у фактичних
договірних відносинах за вказаний
період. тому ОСОБА_1 повинна проводити
оплату наданих послуг.

Посилання апелянта на положення Закону
України «Про захист прав споживачів»,
якими гарантовано споживання нею лише
тих товарів та послуг, які їй необхідні,
а також заборону нав'язування
непотрібних їй товарів і послуг, є
безпідставними, оскільки вона
отримувала такі послуги з
водопостачання та водовідведення, які
надавалися відповідачем та від них не
відмовлялася.

В зв»язку з наведеним суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, надані сторонами докази, доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або
скасування судового рішення судова
колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст.
307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 18 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
СУДДІ: