Справа № 333/518/14-ц
Провадження № 2/333/906/14
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Дмитрієвої М.М.,

при секретарі
Пасюті КО.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Комунарського
районного суду м. Запоріжжя, цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості та судових
витрат, -

В С Т
А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся
до Комунарського районного суду
м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує наступним.

15.08.2006 року між Закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № б/н, згідно умов
якого позивач надав відповідачу кредит
у розмірі 3000 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідач зобов'язання за
кредитним договором не виконує, у
зв'язку з чим, станом на 13.01.2014 року,
утворилась заборгованість в розмірі
17513 грн. 73 коп., яка складається із
заборгованості за кредитом - 2831,08 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 14682,65 грн.,
штрафу (фіксована частина) - 500 грн.
штрафу (процентна складова) - 692,03 грн.
Від суми заборгованості за кредитом та
по процентам за користування кредитом
в розмірі 17513 грн. 73 коп. відраховується
сума в розмірі 3673 грн. 20 коп., яка була
стягнута рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2008
року, а різниця становить 13840 грн. 53 коп.

Посилаючись на викладені обставини,
позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1
на свою користь суму заборгованості в
розмірі 15032 грн. 56 коп.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце слухання справи повідомлялася
належним чином, надала суду заяву про
розгляд справи за її відсутності, на
позовних вимогах наполягає у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_1, будучи повідомленим
судом належним чином про час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явився, надав суду заяву, в якій
просить розгляд справи проводити за
його відсутності, проти позову
заперечує, просить застосувати строк
позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі, якщо відповідно до положень
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального засобу не
здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи,
дослідивши письмові докази та
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини,
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Україною, Законом України №475/97-ВР від
17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9
Конституції України є частиною
національного законодавства України,
кожна людина при визначенні її
громадянських прав та обов'язків має
право на справедливий розгляд справи
незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд
розглядає справи на принципах
змагальності і диспозитивності.

За вимогами ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

15.08.2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником якого є позивач
(банк), та ОСОБА_1 (клієнт) було укладено
кредитний договір № б/н, згідно умов
якого банк надав позичальнику кредит у
розмірі 3000 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Вказаний договір
складається з заяви позичальника та
умов і правил надання банківських
послуг. Погашення заборгованості
здійснюється щомісячними платежами як
шляхом внесення коштів на картку
клієнта, так і шляхом списання Банком з
інших рахунків клієнта.

На підставі п. 3.1 Умов і правил надання
банківських послуг для надання послуг
банк відкриває клієнту картрахунки,
видає клієнтові карти, їх вид та строк
дії визначений у заяві та в пам'ятці
клієнта, підписанням якого клієнт і
банк укладають договір про надання
банківських послуг. Датою укладення
договору є дата відкриття рахунку,
зазначена в розділі заяви «Відмітки
банку».

Згідно з п. 3.4 Умов і правил надання
банківських послуг клієнт або його
довірена особа використовують
платіжні карти в розмірі платіжного
ліміту відповідного картрахунку як
засіб для безготівкових розрахунків за
товари та (послуги), для перерахування
коштів з картрахунків на рахунки інших
осіб, а також як засіб для отримання
готівки в касах банку, фінансових
установах, через банкомати і
здійснення інших операцій,
передбачених угодою сторін та діючим
законодавством України.

Пунктом 3.5 Умов і правил надання
банківських послуг порядок здійснення
платіжних операцій з використанням
платіжних карт, а також порядок
отримання кредиту, регулюється діючим
законодавством України, нормами
Міжнародних платіжних систем, цим
договором, умов і правил надання
банківських послуг та тарифами банку.

Відповідно до п.6.5 Умов і правил надання
банківських послуг клієнт зобов'язаний
погашати заборгованість по кредиту,
процентам за його використання, за
перевитрачання платіжного ліміту, а
також сплачувати комісії на умовах,
передбачених договором.

На підставі п. 6.6 Умов і правил надання
банківських послуг клієнт зобов'язаний
у випадках невиконання зобов'язань по
договору, на вимогу банку виконувати
зобов'язання по поверненню кредиту (в
тому числі простроченого кредиту та
овердрафту), сплаті винагороди банку.

Згідно з п. 8.6 Умов і правил надання
банківських послуг при порушенні
клієнтом строків платежів за будь-яким
з грошових зобов'язань, передбачених
договором, більш ніж на 120 днів, клієнт
зобов'язаний заплатити банку штраф у
розмірі 500 гривень + 5% від суми позову.

На виконання умов вищеназваного
договору, відповідач отримав видану
банком картку зі строком дії до серпня
2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

При оформлені кредитної картки
відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений, що
підписана ним заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним і банком договір, про що
свідчить його підпис у заяві та
погодився з Умовами і правилами
надання банківських послуг, тарифами.
Крім того, до позовної заяви
представником позивача надано
розрахунок, в якому відображається рух
коштів по картрахунку.

Таким чином, ОСОБА_1, отримуючи
неодноразово кредитні кошти та
здійснюючи часткове погашення кредиту,
визнавав умови кредитного договору та
питання про визнання умов договору
недійсними не ставив.

При цьому відповідач вимоги кредитного
договору № б/н від 15.08.2006 року не
виконує, в обумовлені строки кредит та
відсотки по ньому не сплачує. Станом на
13.01.2014 року у ОСОБА_1 виникла
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 17513 грн. 73 коп., яка
складається із заборгованості за
кредитом - 2831,08 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом -
14682,65 грн., штрафу (фіксована частина) - 500
грн. штрафу (процентна складова) - 692,03
грн. Від суми заборгованості за
кредитом та по процентам за
користування кредитом в розмірі 17513
грн. 73 коп. відраховується сума в
розмірі 3673 грн. 20 коп., яка була стягнута
рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 02.04.2008 року,
а різниця становить 13840 грн. 53 коп.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71 Цивільного кодексу України,
тобто норми про договір позики.

На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України
розмір процентів та порядок їх сплати
за договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозиції, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом. Боржник, який прострочив
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливості виконання, що
випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України, на підставі ч. 2 якої боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі ст. 617 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, відсутність у
боржника відповідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що в ході судового розгляду справи
встановлено, що на підставі кредитного
договору № б/н від 15.08.2006 року позивач
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідачу
ОСОБА_1 кредит, проте останній порушує
вимоги вказаного кредитного договору і
не виконує в обумовлені строки
зобов'язання щодо сплати кредиту,
відсотків та комісії по ньому, тому є
підстави для стягнення з відповідача
на користь позивача суми
заборгованості по несплаченому
кредиту, відсотках, нарахованого
штрафу відповідно до приведеного
позивачем розрахунку, який суд визнає
належним доказом по справі.

При цьому, згідно Умов і правил надання
банківських послуг мінімальний
обов'язковий платіж - це розмір
боргових зобов'язань позичальника, які
щомісячно підлягають сплаті
позичальником на протязі строку дії
картки.

Пунктом 3.1 Умов і правил надання
банківських послуг передбачено, що для
надання послуг Банк відкриває клієнту
картковий рахунок, його вид і строк дії
визначений в заяві і в пам'ятці клієнта,
підписанням якої клієнт і Банк
укладають договір про надання
банківських послуг.

Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонгується на такий
саме термін.

Відповідно до п. 3.1.1 Правил
користування платіжною карткою строк
дії картки вказується на лицевій
стороні картки (місяць і рік). Картка
дійсна до останнього календарного дня
зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил користування
платіжною карткою встановлено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується Банком на новий
строк (шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії
картки) не надійшла письмова заява
держателя картки щодо закриття
карткового рахунку, а також за умови
наявності грошових коштів на
картковому рахунку для оплати послуг з
виконання операції по картковому
рахунку, та при дотриманні інших умов
продовження, передбачених договором.

Пунктом п. 5.4 Правил користування
кредитною карткою встановлено, що
строк погашення кредиту (кредитного
ліміту, кредитної лінії) у повному
обсязі здійснюється не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці (поле MONTH).

Згідно з п. 9.4 Умов і правил надання
банківських послуг у разі наявності
перевитрати платіжного ліміту по
картці та непогашення його клієнтом на
протязі шести місяців, картка
закривається.

Представником позивача не було надано
судом доказів про продовження строку
дії кредитного договору, а також на
підтвердження того, що після
закінчення строку дії платіжної картки
відповідач продовжував нею
користуватись, або отримував у ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» нову кредитну картку, а
також щодо наявності грошових коштів
на картковому рахунку.

Із копії особового рахунку боржника
вбачається, що останній платіж на
погашення кредиту позичальник вніс
01.04.2009 року, термін повернення
кредитних коштів відповідає строку дії
картки - серпень 2009 року, з відповідним
позовом до суду Банк звернувся у січні
2014 року .

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» у спорах щодо
споживчого кредиту кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року,
встановлено, що враховуючи положення п.
7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Згідно правової позиції, висловленої
Верховним Судом України в постанові
від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14),
яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України,
відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці, останній платіж
відповідачем було здійснено у квітні
2009 року, а дія картки закінчилась в
серпні 2009 року. Отже, у банка виникло
право вимагати повернення кредиту
згідно умов договору у серпні 2009 року,
проте з позовом до суду за захистом
свого права банк звернувся 29.01.2014 року,
тобто після спливу трирічного строку.

Згідно ч. 2 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом за
заявою сторони у спорі, зроблено до
винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем ОСОБА_1, у своїй заяві,
було заявлено клопотання про
застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

Таким чином, у зв'язку із викладеним,
аналізуючи зібрані у справі докази та
вимоги чинного законодавства,
приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК
України щодо розгляду справ в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, враховуючи
обставини справи, суд приходить до
висновку про те, що позивачем пропущена
позовна давність, клопотання про
поновлення позовної давності
представник позивача не заявляв, а тому
у задоволені позову слід відмовити.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі,
відповідно до ст. 88 ЦПК України,
понесені позивачем судові витрати по
сплаті судового збору за подання
позовної заяви до суду не підлягають
стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 256, 257, 261, 266, 267, 617, 625, 516, 543, 544, 553, 554,
559, 617, 651, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 16, 60, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості та судових витрат -
залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М.
Дмитрієва