УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гвоздика
П.О.,

суддів: Гончара
В.П., Євтушенко О.І.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
житлово-будівельного кооперативу № 235
про визнання права власності на
квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Львівської області від 04 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що на
підставі рішення виконавчого комітету
Львівської міської ради народних
депутатів № 578 від 22 жовтня 1992 року
вона є членом житлово-будівельного
кооперативу № 235 (далі - ЖБК № 235). Метою
вступу позивача до кооперативу було
отримання трикімнатної квартири в
будинку АДРЕСА_1. У вказаному будинку
позивач отримала квартиру № 37. Позивач
зазначала, що пайовий внесок за вказану
квартиру нею було сплачено в повному
обсязі, що підтверджується довідкою №
15 від 21 листопада 2004 року, виданою за
підписами голови правління, головного
бухгалтера та скріпленою печаткою ЖБК
№ 235. Проте, голова правління ЖБК № 235 на
адресу відділу приватизації
державного житлового фонду Галицької
районної адміністрації Львівської
області 18 лютого 2005 року надіслав лист
№ 105, в якому зазначив, що вищевказана
довідка позивачу головою ЖБК № 235 не
видавалась. Посилаючись на те, що
зазначений лист голови правління ЖБК №
235 унеможливлює отримання позивачем
свідоцтва про право власності на
спірну квартиру, просила визнати за нею
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 07 грудня 2012 року позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 04 листопада 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків
апеляційного суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
повністю сплатила пайовий внесок за
квартиру в ЖБК № 235, який становив 1 330 000
крб., а тому набула права власності на
спірну квартиру.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові, апеляційний суд
виходив із відсутності доказів сплати
позивачем вартості паю за спірну
квартиру в повному розмірі.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради
народних депутатів № 578 від 22 жовтня
1992 року є членом ЖБК № 235 м. Львова.

У вказаному кооперативі ОСОБА_3
отримала квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з довідками № 21 та № 24 ЖБК № 235
вартість квартири АДРЕСА_1 квартири
становила 1 330 000 крб.

Також судом першої інстанції
встановлено, що відповідно до довідки
№ 15 від 21 листопада 2004 року ОСОБА_3
повністю внесла свій пайовий внесок за
вказану квартиру, який становить 1 330 000
крб.

Згідно з довідкою обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
№ 13/21278 від 18 вересня 2012 року право
власності на квартиру АДРЕСА_1 не
зареєстровано, свідоцтво про право
власності не видавалось.

Крім того, апеляційним судом
встановлено, що ОСОБА_3 сплатила
пайовий внесок за спірну квартиру в
розмірі 970 000 крб., що підтверджується
карткою обліку сплати пайових внесків
і кредиторської заборгованості по
квартирі АДРЕСА_1, належної ЖБК № 235,
платіжними дорученнями та
меморіальними ордерами (а.с. 105-109).

Відповідно до довідки Львівського
комунального підприємства
«Львівсвітло» від 31 травня 2013 року №
01/305 ЛКП «Львівсвітло» за рішенням
профспілкового комітету в грудні 1993
року здійснило оплату на рахунок
«Укрсоцбанку» 900 000 крб. частини
пайового внеску за кооперативну
квартиру АДРЕСА_1; оплата була
здійснена за пайовика ОСОБА_3, оскільки
її чоловік - ОСОБА_4 працював у
Львівському комунальному підприємстві
«Львівсвітло». В довідці зазначено, що
відповідно до затвердженої
номенклатури справ та термінів
зберігання, фінансові документи та
протоколи рішень профспілкового
комітету, терміни зберігання яких
закінчились, не зберігаються в архіві
підприємства.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про
власність» (який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин),
член житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому у користування,
набуває права власності на це майно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 5-1 постанови від 18 вересня
1987 року № 9 «Про практику застосування
судами законодавства про
житлово-будівельні кооперативи», судам
слід мати на увазі, що згідно із ст. 15
Закону України «Про власність» член
ЖБК, який повністю вніс свій пайовий
внесок за квартиру, надану йому в
користування, набуває право власності
на квартиру і вправі розпоряджатись
нею на свій розсуд - продавати,
заповідати, обмінювати, в тому числі на
інше жиле приміщення у будинку
державного або громадського житлового
фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок
(частину будинку), що належить
громадянину на праві власності і
вчиняти відносно неї інші угоди, що не
заборонені законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Апеляційний суд обґрунтовано дійшов
висновку про те, що позивачем не надано
доказів сплати частини пайового внеску
за спірну квартиру в розмірі 911 044
крб. Крім того, зазначив, що представник
ЖБК № 235 заперечував отримання від
Львівського комунального підприємства
«Львівсвітло» 900 000 крб. та наявність
фінансових документів про їх
перерахування ЖБК № 235, як оплату
частини пайового внеску за
кооперативну квартири.

Висновки апеляційного суду про те, що
вартість трьохкімнатної квартири
АДРЕСА_1 складає 1 881 044 крб.,
підтверджуються карткою обліку сплати
пайових внесків і кредиторської
заборгованості квартирі АДРЕСА_1.

Доводи касаційної скарги про
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права,
порушення норм процесуального права є
безпідставними, не спростовують
висновків апеляційного суду та не
дають підстав для скасування
оскаржуваного судового рішення.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги та залишення рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 335, 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 04 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

П.О.
Гвоздик

Судді:
В.П.
Гончар

О.І. Євтушенко

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук