Справа № 158/332/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Пономарьова О.М. Провадження
№ 22-ц/773/1055/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В. ,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю представника позивача -
Місюри І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
позивача Публічного акціонерного
товариства комерційний банк (далі - ПАТ
КБ) «ПриватБанк» на рішення
Ківерцівського районного суду від 14
травня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного
суду від 14 травня 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ
«Приватбанк» просить скасувати це
рішення і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з таких мотивів.

Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів від суми позики
згідно з умовами договору.

Судом першої інстанції встановлено, що
26.12.2005 року між Закритим акціонерним
товариством КБ "Приватбанк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство КБ "Приватбанк",
та ОСОБА_3 укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого остання
отримала кредит у розмірі 3090 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 48% на рік (4 % в місяць)
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає терміну дії
картки. ОСОБА_3 повинна була вносити
щомісячні платежі для погашення
заборгованості за кредитом в розмірі 7%
від суми витрат (а. с. 7-11).

Внаслідок невиконанням умов
зазначеного договору відповідачем
ОСОБА_3 утворилася кредитна
заборгованість, у зв'язку з чим банк
звернувся до суду з заявою про видачу
судового наказу щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 3198,12 грн., а також 500 грн. -
штрафу (фіксована частина), та 658,47 грн. -
штрафу (процентна складова).

28.09.2007 року Ківерцівським районним
судом видано судовий наказ по заяві ПАТ
КБ «ПриватБанк», відповідно до якого з
відповідача на користь банку стягнуто
4356,59 грн. (а. с. 4).

06 лютого 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення з неї 14327,82 грн.
заборгованості за кредитним договором,
яка виникла після видачі судового
наказу.

Однак, відповідно до кредитного
договору від 26.12.2005 року строк дії
платіжної картки по липень 2008 року,
термін дії кредитного ліміту
збігається з терміном дії платіжної
картки (а. с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи
останній платіж по картці відповідачем
було здійснено 04.05.2007 року в сумі 220 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

У позивача право на позов про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 26.12.2005 року виникло з моменту
закінчення дії цього договору, тобто
закінчення дії картки липень 2008 року.

До суду з вимогами про стягнення
заборгованості позивач звернувся в
лютому 2014 року поза межами
трьохрічного строку позовної давності,
а тому у зв'язку зі спливом строку
позовної давності та заявою
відповідача про його застосування,
судом першої інстанції підставно було
відмовлено в позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_3

Покликання апелянта на ту обставину, що
відповідно до пунктів 9.12, 9.3 Умов
надання банківських послуг (далі
-Умови) сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності не заслуговують на
увагу виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Частиною 2 ст. 207 цього Кодексу
передбачено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Факт укладення між Закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є позивач у справі ПАТ КБ
«ПриватБанк», і ОСОБА_3 кредитного
договору від 26.12.2005 року
підтверджується письмовою заявою
позичальника, підписаною
уповноваженою банком особою та
відповідачем, в якій містяться всі
істотні умови вказаного виду договору,
в тому числі сума кредиту, строк дії
договору, відсоткова ставка, щомісячна
винагорода, строк і порядок погашення
заборгованості та інші (а.с.7).

Однак зазначений письмовий документ,
який підписаний сторонами, не містить
елементів договору про збільшення
позовної давності.

В заяві позичальника передбачено, що
складовою частиною кредитного
договору є запропоновані банком Умови
надання банківських послуг, але і в цих
Умовах не визначено збільшену
порівняно з цивільним законодавством
позовну давність.

Пунктами 9.12, 9.3 зазначених Умов, на які
посилається апелянт, передбачено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна з сторін не інформує
іншу про припинення договору, він
автоматично пролонгується на такий же
строк. Картрахунки відкриваються на
невизначений термін за виключеннями,
передбаченими п.п. 9.6, 9.7 цих Умов. Проте
строк дії договору та термін на який
відкривається картковий рахунок за
своєю правовою природою не є строком
позовної давності.

Аналіз наведених обставин та положень
законодавства в їх сукупності дає
підстави зробити висновок про те, що
між сторонами не був укладений у
встановленому законом порядку договір
про збільшення позовної давності, а
тому до спірних правовідносин
застосовується позовна давність,
визначена Цивільним кодексом України,
яка на час звернення ПАТ КБ "ПриватБанк"
в суд із даним позовом сплила, що є
підставою для відмови в позові.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
містять підстав для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення, яке
ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ПАТ КБ
«Приватбанк» відхилити, а рішення
Ківерцівського районного суду від 14
травня 2014 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді