У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2014 року
м. Ужгород

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:
головуючого - Власова С.0.,

суддів-
Дроботі В.В., Бисага Т.Ю.,

при
секретарі - Чучка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи», від імені якого діє
представник Грицюк В.П., на рішення
Тячівського районного суду від 05
листопада 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ТзОВ «Кредитні
ініціативи» звернулося до суду з
вищевказаним позовом. Позивач
зазначав, що 12.07.2007 року між ЗАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№1051, відповідно до якого відповідач
отримав кредит у сумі 24546 дол. США. 17.12.2012
року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» було
укладено договір відступлення права
вимоги за кредитними договорами, в т.ч.
і за кредитним договором №1051 від 12.07.2007
року. Взяті на себе зобов»язання перед
Банком відповідач належним чином не
виконував і станом на 01.09.2013 року його
кредитна заборгованість в
національній валюті складає 204335,53 грн.
Враховуючи викладене, просив стягнути
вказану заборгованість з ОСОБА_3 на
користь ТзОВ «Кредитні ініціативи».

Рішенням Тячівського районного
суду від 05.11.2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ТзОВ «Кредитні ініціативи» 46776,55 грн.
заборгованості та 467,76 грн. судових
витрат. В задоволенні решти вимог
відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду,
ТзОВ «Кредитні ініціативи» подало
апеляційну скаргу, оскільки якої
вважає, що таке ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. При цьому зазначає, що суд першої
інстанції задовольняючи позов
частково безпідставно послався на
наявність судового рішення від 19.12.2011
року, яким з ОСОБА_3 вже була стягнута
заборгованість на користь первісного
кредитора, оскільки при укладенні
договору відступлення права вимоги
апелянт отримав право стягнення всієї
заборгованості від ОСОБА_3 на його
користь. З цих підстав просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

У судове засідання сторони не
з»явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді - доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши підстави апеляційної
скарги та заперечення на неї, вважає за
необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції послався на той факт,
що рішенням Тячівського районного суду
від 19.12.2011 року, ще до відступлення
права вимоги, було стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ЗАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
заборгованість за кредитним договором
№1051 від 12.07.2007 року у розмірі 150272, 26 грн.,
з яких 141 179, 9 грн. - тіло кредиту; 6140, 01
грн.- відсотки; 311.67 грн.-пеня. З цих
підстав, суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку, що з відповідача
на користь позивача не підлягає
стягненню сума тіла кредиту, сума
стягнутих відсотків та пені. При цьому,
правильно стягнув з ОСОБА_3 на користь
ТзОВ «Кредитні ініціативи» відсотки,
які були нараховані після рішення суду
від 19.12.2011 року-в розмірі 466 776,55 грн.

З даним висновком суду
погоджується колегія, а факти,
викладені в рішенні суду першої
інстанції підтверджені оглянутими
матеріалами справи.

Так, згідно ст.61 Конституції
України: ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Враховуючи, що на даний час є
наявне судове рішення, за яким ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» за
кредитним договором №1051 від 12.07.2007 року
юридично задовольнив свої вимоги
шляхом стягнення наявної
заборгованості на час звернення до
суду, і ТзОВ «Кредитні ініціативи», як
його правонаступник по відступленому
боргу, позбавлений права на
пред»явлення вимог щодо стягнення тіла
кредиту, відсотків та пені (які вже
раніше були стягнуті судовим рішення),
оскільки в даному випадку буде мати
місце подвійне стягнення за одним і тим
самим договором, з одних і тих самих
підстав (не виконання умов кредитного
договору №1051 від 12.07.2007 року), що є
неприпустимим.

Згідно ч.2 ст.223 ЦПК України: після
набрання рішенням суду законної сили,
сторони та треті особи із самостійними
вимогами, а також їх правонаступники не
можуть знову заявляти в суді ту саму
позовну вимогу з тих самих підстав, а
також оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини.

Разом з тим, суд першої інстанції
вірно стягнув на користь ТзОВ
«Кредитні ініціативи» суму відсотків,
яка була нарахована після ухвалення
судового рішення від 19.12.2011 року,
виходячи з наступного.

Згідно пункту 17 частини 2 Постанови
№ 5 Пленуму вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»:
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Колегія не бере до уваги довід
апеляційної скарги щодо того, що ПАТ
«Промінвестабанк» втратив право
вимоги за цим кредитним договором, а
ТзОВ «Кредитні ініціативи» таке право
набув, як обґрунтування незаконності
рішення першої інстанції, оскільки
вказаний факт є підставою для
звернення до суду з заявою про заміну
сторони виконавчого провадження, а не
для ухвалення ще одного рішення про той
саме предмет і з тих саме підстав.

Згідно вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 308,
313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України
судова колегія судової палати ,-

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи», від імені якого діє
представник Грицюк В.П. - відхилити.

Рішення Тячівського районного
суду від 05 листопада 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :