АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №684/184/14-ц
Провадження №22-ц/792/1135/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Заїки В.М.,

суддів: Варвус Ю.Д., Пастощука М.М.,

при секретарі:
Кошельнику В.М.,

за участю: : апелянтки
ОСОБА_1, представника відповідача -
Козельського І.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Старосинявського
районного суду Хмельницької області
від 04 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до редакції газети «Колос» про
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячної заробітної плати за
час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_1, звертаючись
до суду з названим позовом, просила
скасувати наказ редактора районного
газети «Колос» №6 від 17 лютого 2014 року,
як безпідставний, поновити її на роботі
в редакції районної газети «Колос» та
стягнути з редакції районної газети
«Колос» на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 17
лютого 2014 року по день поновлення на
роботі, крім того позивачка просила
стягнути з відповідача моральну шкоду
в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
вказувала, що наказом №69 від 17 лютого
2014 року редактора районної газети
«Колос» Старосиянвської районної
державної адміністрації її було
звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40
КЗпП України. Позивачка вважає дане
звільнення незаконним оскільки, 06
січня 2014 року вона отримала травму та
змушена була звернутися в амбулаторну
Адампільську лікарню, 10 січня 2014 року
звернулася за консультацією в
Хмельницьку обласну лікарню, де
було встановлено діагноз: «Розрив
медіального меніска лівого колінного
сустава». На амбулаторному лікуванні
знаходилася до 15 січня 2014 року, з 16
січня по 15 лютого 2014 року продовжила
амбулаторне лікування, про що їй було
видано відповідно довідку та листок
непрацездатності. 17 лютого 2014 року при
виході на роботу вона була звільнена за
прогули.

________________________________________________________________________
______________________

Головуючий у першій інстанції:Сегін
І.Р.
Провадження № 22-ц/792/1135/14

Доповідач: Заїка В.М.
Категорія: 53,54

Рішенням Старосинявського районного
суду від 04 квітня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з таким вирішенням
спору, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій посилається на неправильне
застосування норм матеріального права
і просила скасувати вказане рішення та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги. Зокрема апелянтка
вказує, що суд взяв до уваги твердження
представника відповідача про те, що
довідка лікаря Адампільської
лабораторії не може бути оправдуючим
документом відсутності її на роботі,
натомість був підтверджений факт її
звернення до лікаря Адампільської
амбулаторії 06.01.2014 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала
апеляційну скаргу з тих самих мотивів,
просила її задовольнити та скасувати
оскаржуване рішення.

Представник відповідача заперечив
проти задоволення апеляційної скарги,
просив її відхилити та залишити
оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши учасників процесу,
доповідача по справі, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону оскаржуване
рішення повністю не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_1 працювала на
посаді кореспондента в редакції
районної газети «Колос».

Відповідно до наказу № 6 від 17 лютого 2014
року, виданим редактором газети
«Колос» Старосинявської районної
державної адміністрації, ОСОБА_1
звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпП
України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою не надано доказів того, що
вона була відсутня на роботі з 06 по 15
січня 2014 року у зв'язку з поважними
причинами, а довідка видана лікарем
Адампільської амбулаторії
Старосинявського центру первинної
медико - санітарної допомоги,
відповідно до якої позивачка
знаходилася на амбулаторному
лікуванні з приводу ушибу лівого
колінного суглобу з 06 по 15 січня 2014 року
була спростована та визнана недійсною.

Однак, повністю погодитися з такою
позицією суду першої інстанції не
можна з таких міркувань.

Як встановлено положеннями ст. 147 КЗпП
України, прогул є дисциплінарним
проступком, за вчинення якого
передбачено такі види дисциплінарного
стягнення як догана або звільнення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» при
розгляді позовів про поновлення на
роботі осіб, звільнених за п. 4 ч. 1 ст. 40
КЗпП України, суди повинні виходити з
того, що передбаченим цією нормою
закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин.

При цьому обов'язок доведення
поважності причини відсутності на
роботі покладено на працівника.

Не оспорюючи факту відсутності на
роботі протягом усього робочого часу 06
-15 січня 2014 року , позивачка в судовому
засіданні посилалась на свій
хворобливий стан, що унеможливлював
виконання нею своїх обов'язків.

На підтвердження поважності причин
відсутності на роботі 06 - 15 січня 2014
року ОСОБА_1 представила довідку від
06.01.2014 року про те, що вона у ці дні
перебувала на амбулаторному лікуванні
в Адампільській амбулаторії
Старосинявського центру первинної
медико - санітарної допомоги. 10 січня
2014 року зверталася за консультативним
висновком в поліклінічне відділення
Хмельницької обласної лікарні, де їй
був встановлений діагноз: розрив
медіального меніска лівого колінного
суглоба.

Під час судового розгляду позивачка
надала медичну картку амбулаторного
хворого №277 - 08, в якій міститься запис
від 06 січня 2014 про те, що ОСОБА_1 дійсно
зверталася до амбулаторії зі скаргою
на хворобу.

В судовому засіданні апеляційного суду
встановлено, що довідка про хворобу
позивачки за період з 06 по 15 січня 2014
року, видана лікарем Старосинявського
районного ЦПМСД, оформлена неохайно та
з грубим порушенням діючих в МОЗ
України правил, однак представником
відповідача не надано доказів щодо її
фіктивності, не здобуто таких і в
судовому засіданні.

Згідно до ст.235 КЗпП України позивачці
має бути виплачений середній заробіток
за весь час вимушеного прогулу, тобто
за період з 17 лютого 2014 року по 08 серпня
2014 року включно.

При розрахунку цього заробітку
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100.

Відповідно до абзаців 1 і 3 пункту 2
Порядку обчислення середньої
заробітної плати для оплати часу
щорічної відпустки, додаткових
відпусток у зв'язку з навчанням,
творчої відпустки, додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей,
або для виплати компенсації за
невикористані відпустки провадиться
виходячи з виплат за останні 12
календарних місяців роботи, що
передують місяцю надання відпустки або
виплати компенсації за невикористані
відпустки. У всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
і середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Протягом останніх двох місяців, які
передували звільненню позивачки з
роботи (відповідно до довідки №54 від 05
серпня 2014 року - повно відпрацьованими
вважаються липень - серпень 2013 року),
ОСОБА_1 відпрацювала 44 дні(23+21). За ці
місяці її заробіток склав 3186 грн. (1651
грн. 00 коп. + 1535 грн. 00 коп.).
Середньомісячний заробіток - 1593 грн. 00
коп. Середньоденний заробіток - 72 грн. 41
коп.

Вимушений прогул позивачки тривав 116
робочих днів: лютий 2014 року - 8 днів,
березень 2014 року - 20 днів, квітень 2014
року - 21 день, травень 2014 року - 19 днів,
червень 2014 року - 19 днів, липень 2014 року -
23 дні, серпень 2014 року - 5 днів., тому її
середній заробіток за цей період
становить 8 400 грн. 00 коп.

Рішення суду в частині присудження
ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць
слід допустити до негайного виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

На думку колегії суддів апеляційного
суду, незаконним звільненням від
роботи позивачці завдана моральна
шкода.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю відшкодовуються особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року № 4 (зі змінами)
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Врахувавши характер і тривалість
порушення законних прав ОСОБА_1,
глибину її фізичних та душевних
страждань, вимоги розумності та
справедливості, колегія суддів вважає,
що розмір завданої позивачу моральної
шкоди становить 500 грн.

З редакції газети «Колос» у дохід
держави слід присудити 487 грн. 20 коп.
судового збору (1218х0,2)+(1218х0,2).

керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319,324 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Старосинявського районного
суду Хмельницької області від 04 квітня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Наказ редактора районної газети "Колос"
№6 від 17 лютого 2014 року про звільнення
ОСОБА_1 скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді
кореспондента в редакції
Старосинявської районної газети
"Колос".

Стягнути з редакції газети "Колос" на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 8400
грн., та 500 грн. відшкодування моральної
шкоди, а всього - 8900 грн.

Рішення суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на роботі та присудження
заробітної плати за один місяць
допустити до негайного виконання.

Стягнути з редакції газети "Колос" в
дохід держави 487 грн.20 коп. судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М.Заїка