Р І Ш Е Н Н Я

13 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Дербенцевої Т.П.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
за касаційною скаргою державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України» на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила поновити її на роботі на посаді
власного кореспондента у
Дніпропетровській області державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України» (далі - ДП «Редакція газети
«Голос України»), стягнути на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 4 січня 2013 року до
дня поновлення на роботі, а також
моральну шкоду в сумі 10 000 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилалася на те, що вона працювала
власним кореспондентом у
Дніпропетровській області ДП
«Редакція газети «Голос України» з 30
березня 2011 року. Наказом № 341 від 28
грудня 2012 року її було звільнено за п. 3
ст. 40 КЗпП України (за систематичне
невиконання покладених на неї
обов'язків). Вважає своє звільнення
незаконним, оскільки порушень трудових
обов'язків з її боку не було. Також
необґрунтованим є посилання в наказі
відповідача на три інших накази № 15 від
12.01.2012 року, № 104 від 17.04.2012 року та № 333
від 24.12.2012 року, які суперечать один
одному.

У процесі розгляду справи позивач
уточнила позовні вимоги та просила
визнати незаконним і скасувати наказ
ДП «Редакція газети «Голос України» №
341 від 28 грудня 2012 року про її
звільнення з посади власного
кореспондента у Дніпропетровській
області відділу кореспондентської
мережі, поновити її на роботі на посаді
власного кореспондента у
Дніпропетровській області відділу
кореспондентської мережі ДП «Редакція
газети «Голос України», стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 04 січня 2013 року до 12 грудня 2013
року у сумі 66 753,31 грн., моральну шкоду у
розмірі 36000 грн. Просила врахувати, що
наказ про звільнення був виданий під
час її перебування на лікарняному.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 січня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення про
задоволення позову. Скасовано наказ №
341 від 28 грудня 2012 року про звільнення
ОСОБА_3 з посади власного кореспондента
у Дніпропетровській області відділу
кореспондентської мережі ДП «Редакція
газети «Голос України». Поновлено
ОСОБА_3 на посаді власного
кореспондента у Дніпропетровській
області відділу кореспондентської
мережі ДП «Редакція газети «Голос
України» з 05 січня 2013 року. Стягнуто з
ДП «Редакція газети «Голос України» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 33254,41
грн. (без утримання податку й інших
обов'язкових платежів), а також на
відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.
В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «Редакція
газети «Голос України», посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив із того, що роботодавець
звільнив позивача із порушенням вимог
п. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки
відсутні докази систематичного
невиконання останньою без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Установлено, що за трудовим договором
від 30 березня 2011 року ОСОБА_3 була
прийнята на роботу на постійній основі
до ДП «Редакція газети «Голос України»
на посаду власного кореспондента в
Дніпропетровській області у відділ
кореспондентської мережі.

Наказом відповідача № 333 від 24 грудня
2012 року позивачу було оголошено догану
у зв'язку з нерегулярним висвітленням
життя регіону, відсутністю матеріалів
протягом декількох днів та за
надходження інформації з запізненням
(т. 1 а. с. 37).

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 серпня 2013 року, яке набрало законної
сили, в задоволенні вимог ОСОБА_3 про
визнання зазначеного наказу
незаконним відмовлено.

Наказом № 341 від 28 грудня 2012 року ОСОБА_3
було звільнено з роботи на підставі п. 3
ст. 40 КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на неї трудовим
договором (нерегулярне здійснення
висвітлення життя регіону, невиконання
встановленої норми з організації
платних матеріалів (за 2012 рік
організовано матеріалів загальним
обсягом 2,5 полоси замість 4 полос,
визначених посадовою інструкцією),
допущення значного спаду тиражу
передплати на газету в області, на що їй
неодноразово вказувалося) (т. 1 а. с. 38).

За правилом п. 3 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, зокрема, у випадку
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку. У
таких випадках враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті
громадські стягнення, які застосовані
до працівника за порушення трудової
дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
одного року.

Встановивши, що позивач систематично
не виконувала без поважних причин
обов'язки, покладені на неї трудовим
договором та посадовою інструкцією, за
що до неї було застосовано
дисциплінарне стягнення згідно наказу
№ 333 від 24 грудня 2012 року, і з дня його
накладення і до видання наказу про
звільнення не пройшов один рік, а
позивачем після його видання були
допущені проступки, які давали
підстави для звільнення, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову.

Так, згідно наказу про звільнення,
підставою розірвання трудового
договору, зокрема, було те, що позивач
не виконала визначені посадовою
інструкцією обов'язки щодо передання
інформації та оперативних матеріалів
не менш як тричі на тиждень та
організації 1/3 шпальти формату А-3 (1
полоса на квартал) реклами з регіону, за
який відповідає.

Доказів про те, що після понеділка 24
грудня 2012 року (видання наказу про
оголошення догани) і до видання наказу
про звільнення у п'ятницю 28 грудня 2012
року, тобто за тиждень та місяць і
квартал позивач виконала вказані
обов'язки, визначені посадовою
інструкцією, не подано.

З огляду на викладене, погодитися із
рішенням апеляційного суду про
відсутність систематичного
невиконання позивачем трудових
обов'язків, неможливо.

Та обставина, що, як правильно
зазначено в рішенні суду, накази № 15
від 12 січня 2012 року та № 104 від 17 квітня
2012 року не можуть вважатись
застосуванням до ОСОБА_3 заходів
дисциплінарного стягнення, визначених
ст. 147 КЗпП України, не свідчить, за
наявності наказу № 333 від 24 грудня 2012
року про оголошення догани та
невиконання позивачем після його
видання трудових обов'язків, про
відсутність систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором, що може тягти за
собою його розірвання з визначених п. 3
ст. 40 КЗпП України підстав.

Оскільки відповідачем дата звільнення
позивача була визначена, з урахуванням
наказу № 15 від 14 січня 2013 року, - 5 січня
2013 року, то порушень ч. 4 ст. 40 КЗпП
України відповідачем не допущено.

Тому погодитись із рішенням
апеляційного суду неможливо.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в
частині вирішення вимог ОСОБА_3
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи.

Разом з тим, воно підлягає зміні в
частині вирішення цим судом питання
про розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 85 ЦПК України витрати,
пов'язані з переїздом до іншого
населеного пункту сторін та їх
представників, а також найманням житла,
несуть сторони.

Незважаючи на цю норму, суд першої
інстанції помилкового стягнув з ОСОБА_3
на користь відповідача витрати на
проїзд у сумі 420 грн 87 коп. та 360 грн за
проживання у готелі.

За таких обставин розмір коштів,
стягнутих на відшкодування судових
витрат, підлягає зменшенню на ці суми.

Керуючись статтями 336, 339, 341 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу державного
підприємства «Редакція газети «Голос
України» задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 січня
2014 року скасувати, рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року в
частині вирішення вимог ОСОБА_3 до
державного підприємства «Редакція
газети «Голос України» про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди залишити в силі.

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь державного підприємства
«Редакція газети «Голос України»
судових витрат змінити, зменшивши
розмір коштів, що підлягає стягненню,
до 60 грн.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: Н.А. Горелкіна Т.П.
Дербенцева М.І. Наумчук
О.В. Ступак