Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Донецької області від 30 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову банк
зазначав, що відповідно до укладеного
між ним та відповідачем договору від 23
липня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит в
розмірі 2 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі
36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Відповідач
підтвердила своїм підписом згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між нею та банком договір.
Всупереч умовам договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала, у зв'язку із
чим у неї утворилась заборгованість,
яка станом на 30 листопада 2013 року
становить 11 263, 18 грн. Враховуючи
викладене, банк просив суд стягнути з
боржника заборгованість за кредитним
договором у вказаному розмірі та
судові витрати.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 14 березня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 30 квітня 2014 року вказане
рішення суду першої інстанції
скасовано, позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 11263,18 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом в сумі 3401,09
грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом - 5397,15 грн.,
заборгованості по нарахованій комісії
та пені - 34,01 грн., простроченій комісії
та пені - 1656,49 грн., заборгованості по
штрафам 774,44 грн. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
змінити рішення суду апеляційної
інстанції в частині розміру основної
заборгованості, відсотків, штрафу та
пені, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»,
апеляційний суд виходив з того, що
оскільки умовами договору передбачено
строк погашення кредиту у повному
обсязі і таким строком є останній день
місяця, вказаного на картці, а саме -
липень 2011 року, позивач звернувся з
даним позовом до суду у грудні 2013 року,
отже не пропустив трьохрічний строк на
звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості у повному
обсязі.

Проте повністю погодитись із такими
висновками суду апеляційної інстанції
не можна, виходячи з наступних підстав.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України, має право скасувати рішення
суду першої інстанції і ухвалити
рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Рішення апеляційного суду вказаним
вимогам не відповідає.

Установлено, що 23 липня 2007 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір (відкрито
картковий рахунок). За умовами
кредитного договору ОСОБА_3 отримала
кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку із сплатою відсотків
за користування кредитом щомісячно, до
25 числа місяця, наступного
за звітним, у розмірі 7 % від суми
заборгованості.

Відповідно до п. 9.12. Умов та правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною даного кредитного
договору, встановлено, що договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично лонгується на такий же
термін (а. с. 9).

Судами встановлено, що останній раз
погашення заборгованості за кредитним
договором ОСОБА_3 здійснила 18 вересня
2009 року, - відповідач внесла 200 грн. за
наявності вже простроченої
заборгованості у розмірі 4204,10 грн. (а. с.
40 - 52).

Внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_3 обов'язків за договором кредиту
станом на 30 листопада 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі
11263,18 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом в сумі 3401,09
грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом - 5397,15 грн.,
заборгованості по нарахованій комісії
та пені - 34,01 грн.,
простроченій комісії та пені - 1656,49 грн.,
заборгованості по штрафам - 774,44 грн.
(а.с. 5 - 7).

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду
з позовом про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за кредитним договором
у грудні 2013 року.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

У матеріалах справи наявна заява
відповідача про застосування строків
позовної давності.

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд вірно
керувався правовою позицією,
викладеною у постанові Верховного Суду
України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14,
та дійшов вірного висновку, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).
Тобто суд вірно встановив, що строк
позовної давності щодо погашення
кредиту в повному обсязі позивач не
пропустив, оскільки її перебіг
починається зі спливом останнього дня
місяця дії картки (31 липня 2011 року).

Разом з тим, апеляційний суд залишив
поза увагою те, що перебіг позовної
давності (ст. 257 ЦК України) щодо
місячних платежів за вказаним
договором починається після несплати
чергового платежу, та те, що останній
платіж відповідач здійснила 18 вересня
2009 року, тому невірно визначив період,
за який нарахована заборгованість по
сплаті місячних платежів.

Таким чином, всупереч вимогам статей 212
- 214, 315 ЦПК України, апеляційний суд не
з'ясував всі обставини справи щодо
розміру заборгованості та періоду її
нарахування, не дослідив всі докази та
не надав їм оцінки, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог Закону України
«Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» справа підлягає направленню
на новий розгляд до апеляційного суду
Харківської області.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 30 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
апеляційного суду Харківської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська