РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1304/14-ц

17 липня 2014 року

Костопільський районний суд
Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Цвіркун О.С.

при секретарі - Гулов Д.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2, представника
відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Костопіль цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про зобов'язання перенести
влаштований септик та зобов'язання
влаштувати його в іншому місці у
відповідності із вимогами ДБН 360-92
«Планування і забудова міських та
сільських поселень» для запобігання
попаданню нечистот у питну воду у
місячний строк з дати набрання рішення
законної сили. В обґрунтування своїх
позовних вимог зазначав, що він є
власником домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1. Його
земельна ділянка межує з присадибною
ділянкою відповідача, що розташована
по по АДРЕСА_2. Відповідач збудував на
своїй земельній ділянці септик, який
розташований на незначній відстані від
належного йому свердловини. Через
деякий час став помічати, що вода, якою
він користується почала набувати
неприємного запаху та забарвлення. У
зв'язку із вживанням цієї воли у нього
почало псуватись здоров'я. За його
заявою санепідемстанцією у
Костопільському районні було
проведено дослідження води та
зафіксовано, що в ній вміст натрію
перевищує вимоги ДСаНПІ 2.2.4-171-10 в 1,75
рази. Разом з тим наголошує, що 31 жовтня
2013 року ОСОБА_2 зобов'язувався
впорядкувати септик до 10 листопада 2013
року, про що надав письмову розписку,
проте до цього часу абсолютно нічого не
зробив. Виходячи з викладеного він
змушений звернутись до суду із
вказаним позовом, та просить суд його
позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з підстав зазначених
у позові.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні вимог позивача не
визнали, просили суд, відмовити у його
задоволенні на підставі наступного.
Септик дійсно збудований на земельній
ділянці належній відповідачеві і він
ним користується. Він на виконання
взятих ним зобов'язань 31 жовтня 2013 року
впорядкував септик, та як про це було
погоджено між ним та позивачем.
Відповідач вказує, що дана споруда
збудована з дотриманням вимог вимог до
таких будівель і він ніяк не може бути
причиною забруднення питної води у
позивача. Також відповідач наголосив,
що забруднення підводних вод
відбувається через природні умови, а
тому вважає, що підстав для демонтажу
або перенесення його септика не має. '

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази та
обставини справи в їх сукупності,
оцінивши зібрані по справі докази
виходячи зі свого внутрішнього
переконання, яке ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, суд дійшов до
наступного висновку.

Судом встановлено, що між сторонами
існує спір з приводу розташування
санітарного стану септику, який
знаходиться на території
домоволодіння відповідача. У зв'язку з
чим позивач неодноразово звертався із
заявами до компетентних органів, що
підтверджується копіями заяв ОСОБА_1 та
повідомленнями про розгляд зазначених
заяв (а.с.6-7, 9-10, 13).

В підтвердження заявлених позовних
вимог позивачем долучено до матеріалів
справи протокол № 144 дослідження
питної води Костопільського
міжрайоннного відділу лабораторних
досліджень Рівненської обласного
лабораторного центру
Держсанепідслужби України від 18
вересня 2013 року (а.с.8). У вказаному акті
зазначено, що проведено вимірювання
показників складу та властивостей води
у водопроводі в с.Базальтове, та
виявлено, що вода за вмістом нітратів
перевищує вимоги ДСаНПІН 2.2.4-171-10 в 1,75
рази, вміст нітратів -87, 9 мг/дм3 при
нормі до 50 мг/дм3. Однак, із дослідженого
протоколу №144 не вбачається, що вода
забруднена саме через попадання в неї
калінізаційних стоків із септика
відповідача.

Також, суду не надано доказів того, що
стічні води із септика ОСОБА_2 можуть
попадати у питну воду яка тиче із
свердловини позивача.

Позивачем в судовому засіданні не
підтвердженого жодним доказом
влаштування відповідачем самочинно
збодованого септика, та те що його
будівництво не відповідає
архітектурно-будівельним нормам.

Із долученого до матеріалів справи
листа заступника голови Костопільскої
районної державної адміністрації
Садикіна О. вбачається, що 31 жовтня 2013
року комісією в присутності заявника
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було розглянуто
питання розміщення калінізаційного
септика останнього, та при цьому
досягнуто згоди, що відповідач до 10
листопада 2013 року впорядкує септик, про
що написані заяви (а.с.10-12).

Позивачем не надано жодних доказів на
спростування факту виконання
відповідачем зобов'язання про
впорядкування калінізаційного
септику.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ст.11 цього ж
Кодексу, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Вiдповiдно до ч. 4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідач заперечує вимоги позивача,
як необгрунтовані та безпідставні,
стосовно предмета спору, а позивач не
довів незаконність дій відповідача.
Твердження позивача щодо незаконності
дій ОСОБА_2 по факту забруднення питної
води, яка тече із його свердловини саме
калінізаційними стоками які витікають
із септика відповідача не може бути
підтверджено довідкою про результати
дослідження питної води № 144 від 18
вересня 2013 року, оскільки там прямо про
це не зазначено. (т.1 а.с.115-127). В поданій
на розгляд суду позовній заяві позивач
взагалі не вказує, яку саме норму
чинного Закону (Кодексу) порушено
відповідачем.

Вирішення даної цивільної справи та
прийняття відповідного обґрунтованого
по ній рішення неможливе без
встановлення фактичних обставин,
вибору норми права та висновку про
права та обов'язки сторін. Всі ці
складові могли бути з'ясовані лише в
ході доказової діяльності, метою якої
є, відповідно до ст.10 ЦПК України,
всебічне і повне з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст.60 ЦПК України
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Процесуальними нормами встановлено, як
право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК
України), так і обов'язок із доказування
обставини при невизнані них сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі.

Крім того, суд безпосередньо не
повиненповинен брати участі у зборі
доказового матеріалу. Суду не надано
доказів того, що неправомірними діями
відповідача по факту влаштування
вигрібної ями, кювету, побудови трьох
двохповерхових будинків, весільного
комплексу а також спорудження дамби,
саме позивачу було завдано будь яку
шкоду, чи порушено право останнього (на
користування чи власності ), завдано
майнової шкоди та прямих збитків, які
знаходяться в безпосередньому
причинному зв'язку зі вказаними діями
відповідача і підлягають їх
відновленню чи відшкодуванню.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Не може суд прийняти до уваги
наполягання позивача на позовних
вимогах, оскільки вони ні чим
об'єктивно не підтверджується.
Відповідно до ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ст. 58 ЦПК України встановлено,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною першою ст.316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону заза своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п.п. "а","ґ" ч.1 ст.95 ЗК
України, землекористувачі, якщо інше не
передбачено законом або договором
мають право самостійно господарювати
на землі; споруджувати жилі будинки,
виробничі та інші будівлі і споруди.
Згідно п.п."б","г","е" ч.1 ст.96 ЗК України,
землекористувачі зобов'язані:
додержуватись вимог законодавства про
охорону довкілля; не порушувати прав
власників суміжних земельних ділянок
та землекористувачів; дотримуватись
правил добросусідства.

Зі змісту ст. 103 ЗК України вбачається,
що власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ст. 104 ЗК України власники
та землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати припинення діяльності
на сусідній земельній ділянці,
здійснення якої може призвести до
шкідливого впливу на здоров'я людей,
тварин, на повітря, земельні ділянки та
інше.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України від 30 березня 2012 року № 6, з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених у пункті 4 «Про
практику застосування судами ст.376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)», убачається,
що самочинним вважається будівництво
житлового будинку, будівлі, споруди,
іншого нерухомого майна, якщо вони
збудовані (будуються) на земельній
ділянці, що не була відведена особі, яка
здійснює будівництво; або відведена не
для цієї мети; або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту; або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Згідно п.17 вказаної Постанови Пленуму,
убачається, що позов про знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна може бути пред'явлено власником
чи користувачем земельної ділянки або
іншою особою, права якої порушено,
зокрема, власником (користувачем)
суміжної земельної ділянки з підстав,
передбачених статтями 591, 396 ЦК, ст.103 ЗК
України.

Разом із тим позивач в справі не надав
суду жодного підтверджуючого
документу в порушення відповідачем
його права власності чи суміжного
землекористування чи здіснення ним
діяльності, яка шкідливого впливала на
здоров'я людей, тварин, на повітря,
земельні ділянки та інше, а також не
надано документів які б
підтверджували, що збудований
відповідачем септик є самочинним
будівництвом без додерження
будівеньних норм.

Так як позивачем в судовому засіданні
не доведено в чому проявляється
порушення його прав зі сторони
відповідача, тому суд приходить до
висновку, щоо в задоволенні вимог
ОСОБА_1 слід відмовити за
недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 95, 103, 104 ЗК України, ст.ст. 316, 376 ЦК
України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 213- 215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити дії - відмовити за
недоведеністю

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Рівненської області через
Костопільський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Цвіркун О.С.