Справа № 453/312/14
Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/3907/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса
В.Я.,

суддів: Гірник Т.А.. Левика
Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: позивача ОСОБА_3 та
представника відповідача ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» - Бунчак Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» в особі його
представника Данюк Іванни
Володимирівни на рішення Сколівського
районного суду Львівської області від
11 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ДП «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -

встановила:

рішенням Сколівського районного суду
Львівської області від 11 квітня 2014 року
вищевказаний позов задоволено. Визнано
незаконним та скасовано наказ ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» від 17.02.2014 року № 11-к
«Про розірвання трудового договору».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника
Сколівського військового лісгоспу ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» з 17.02.2014 року.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за один місяць допущено до
негайного виконання.

Додатковим рішенням цього суду від 20
червня 2014 року стягнуто з ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 17.02.2014 року по 11.04.2014 року в
розмірі 7 234 грн. 50 коп.

Рішення оскаржив відповідач в особі
його представника, просить його
скасувати й ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволені вимог,
посилаючись на те, що таке є незаконним,
прийнятим в порушення норм
матеріального та процесуального права,
судом не повно з'ясовані обставини, що
мають значення для справи. Зокрема,
апелянт зазначає, що відповідачу не
було відомо, що в день звільнення
позивача останній перебував на
лікарняному і про це позивач не
повідомляв роботодавця; при звільненні
позивача відповідачем були дотримані
усі приписи законодавства, в тому числі
було запропоновано позивачу надати
пояснення з приводу допущеного
порушення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу - представника відповідача ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» - Бунчак Р.Р. на
підтримання апеляційної скарги,
позивача ОСОБА_3 на заперечення
апеляційної скарги, вивчивши обставини
та матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах позовних
вимог та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Встановлено, що не заперечується
сторонами, позивач працював у
відповідача на посаді начальника
Сколівського військового лісгоспу ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат»

Наказом т.в. обов'язки директора ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» від 17 лютого 2014 року
№ 11-к «Про розірвання трудового
договору» позивача звільнено з роботи
з 17 лютого 2014 року за п.1 ст.41 КЗпП
України - за одноразове грубе порушення
трудових обов'язків: за незаконне
звільнення з роботи 02 січня 2014 року
інженера 1 категорії Сколівського
військового лісгоспу ОСОБА_6 на
підставі п.4 ст.40 КЗпП - без попередньої
згоди виборного органу первинної
профспілкової організації та без
попереднього письмового погодження з
керівником підприємства (а.с.34).

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, з урахуванням вимог КЗпП у
справах, в яких оспорюється
незаконність звільнення, саме
відповідач повинен довести, що
звільнення відбулося без порушення
законодавства про працю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.41 КЗпП крім
підстав, передбачених ст.40 цього
Кодексу, трудовий договір з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
може бути розірваний також у випадках
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків керівником
підприємства, установи, організації
всіх форм власності (філіалу,
представництва, відділення та іншого
відокремленого підрозділу), його
заступниками, головним бухгалтером
підприємства, установи, організації,
його заступниками, а також службовими
особами митних органів, державних
податкових інспекцій, яким присвоєно
персональні звання, і службовими
особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів державного контролю за цінами.

Відповідно до положення Сколівського
військового лісгоспу ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат», затвердженого
директором ДП «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» 01 вересня
2009 року (а.с.20-23), Сколівський військовий
лісгосп є відокремленим підрозділом ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» та не є юридичною
особою (п.п.1.3, 1.4). Керівництво
діяльністю Лісгоспу здійснює
начальник, який призначається
директором (п.4.1). Як зазначено в п.44
вказаного Положення, текст пункту
якого викладено в редакції змін до
положення, затвердженого директором ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» 06 листопада 2012 року,
начальник лісгоспу укладає та розриває
трудові договори з працівниками
Лісгоспу виключно за попереднім
письмовим погодженням з директором
ліспромкомбінату, за винятком
працівників Лісгоспу з яким укладає
трудові договори директор
ліспромкомбінату. Під час укладання та
розірвання трудових договорів
начальник лісгоспу керується нормами
трудового законодавства з урахуванням
особливостей, передбачених Статутом
підприємства, Положенням про лісгосп,
колективним договором та фінансовими
можливостями лісгоспу.

Як встановлено судом, позивач видав
наказ № 3-к про припинення трудового
договору, відповідно до якого звільнив
02 січня 2014 року інженера 1 категорії
Сколівського військового лісгоспу
ОСОБА_6 на підставі п.4 ст.40 КЗпП (а.с.31).

КЗпП України передбачає, що якщо особа
вважає своє звільнення незаконним,
незалежно від підстав припинення
трудового договору, вона звертається
безпосередньо до місцевого суду
загальної юрисдикції із заявою про
поновлення на роботі, зміну дати і
формулювання причини звільнення,
оплату за час вимушеного прогулу.
Відповідне право встановлене статтею
232 КЗпП України і поширюється на всіх
працівників, крім суддів,
прокурорсько-слідчих працівників, а
також працівників навчальних, наукових
та інших установ прокуратури, які мають
класні чини, особливості розгляду
трудових спорів з якими встановлюються
відповідним законодавством (ст. 222 КЗпП
України).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 до суду
про визнання звільнення таким, що не
узгоджується із чинним законодавством
та поновлення його на роботі не
звертався, а звернувся до директора ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» із проханням
допомогти йому у вирішенні деяких
питань, в тому числі незаконного, на
думку заявника, звільнення з роботи
(а.с.29).

За таких обставин, враховуючи
викладене та наказ директора ДП
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» від 17.02.2014 р. № 11-к,
районний суд вірно прийшов до висновку,
що при формулюванні причин звільнення
позивача відповідач вийшов за межі
своєї компетенції, визнавши дії
позивача щодо звільнення з роботи
ОСОБА_6 незаконними, незважаючи на те,
що таке звільнення не було визнано
незаконним у судовому порядку, а відтак
наявність у позивача одноразового
грубого порушення трудових обов'язків.

Згідно ч.3 ст.40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Пленум Верховного Суду України в п.17
своєї постанови від 06.11.1992 р. № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснив, що правила про
недопустимість звільнення працівника
в період тимчасової непрацездатності,
а також у період перебування у
відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП стосуються як
передбачених статтями 40, 41-1 КЗпП, так й
інших випадків, коли розірвання
трудового договору відповідно до
чинного законодавства провадиться з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. При цьому
маються на увазі щорічні, а також інші
відпустки, що надаються працівникам як
із збереженням, так і без збереження
заробітку.

Розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не може бути
визнано обґрунтованим, якщо в день
звільнення працівнику видано
лікарняний листок (довідку в
установлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність.

Інструкцією про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затвердженої наказом міністерства
охорони здоров'я України від 13.11.2001 р. №
455, погодженої директором Виконавчої
дирекції Фонду Соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності України та директором
Виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 04 грудня
2001 р. за № 1005/6196, встановлено, що
тимчасова непрацездатність
працівників засвідчується листком
непрацездатності. Видача інших
документів про тимчасову
непрацездатність забороняється, крім
випадків, обумовлених, зокрема п. 2.19.,
відповідно до якого особам, які
самостійно звернулись по
консультативну допомогу, видається
довідка довільної форми за підписом
лікуючого лікаря, засвідченим печаткою
лікувально-профілактичного закладу, з
обов'язковим зазначенням часу
проведеної консультації.

Як встановлено районним судом, що
вбачається з матеріалів справи (а.с.6, 38)
17 лютого 2014 року позивач самостійно
звернувся по консультативну медичну
допомогу у Дрогобицьку міську лікарню
№ 1 у зв'язку із захворюванням, про що
йому була видана довідка довільної
форми за підписом лікуючого лікаря,
засвідченим печаткою вказаного
лікувально-профілактичного закладу, з
зазначенням часу проведеної
консультації, даних
рентгенографічного дослідження, що
підтверджується копією такої довідки
№ 466 від 17.02.2014 року, а з 18 лютого 2014 року
по 14 березня 2014 року позивач перебував
на лікарняному, що засвідчується
копією листка непрацездатності.

З огляду на зазначене колегія суддів
приходить до висновку, що районний суд
вірно прийшов до висновку, що
звільнення позивача не можна визнати
таким, що проведено з дотриманням
чинного законодавства.

Оскаржуване судове рішення
постановлене з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
а наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду, а
відтак підстав для скасування рішення
районного суду колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1
ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Державного
підприємства «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» в особі
його представника - Данюк Іванни
Володимирівни відхилити.

Рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 11 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий :
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.