АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/6151/13-ц
Головуючий в І інстанції
Провадження № 22-ц/774/1687/К/14
Категорія № 27 (І)
Доповідач - Грищенко Н.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого судді: Грищенко Н.М.,

Суддів: Братіщевої Л.А., Турік В.П.,

при секретарі: Бевзі М.О.,

за участі: представника Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та Кредит» Дороша Олександра
Григоровича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 11 березня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
Банк «Фінанси та Кредит», третя особа:
ОСОБА_4 про припинення договору поруки,
-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит») про припинення
договору поруки.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначила, що між ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит», повним
правонаступником якого є відповідач по
справі, з одного боку, в особі
начальника відділення №6 Криворізької
філії ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
Любченка Андрія Миколайовича та
ОСОБА_4, з іншого боку, укладено договір
про відкриття відновлювальної
кредитної лінії №188/07-МК від 30.08.2007р., за
умовами якого, банк відкрив
позичальнику відновлювальну кредитну
лінію на умовах забезпеченості,
поворотності, строковості, платності в
розмірі 70000 (сімдесят тисяч) доларів США
00 центів зі сплатою відсотків в розмірі
14.5% (чотирнадцять цілих п'ять десятих)
відсотків на рік. При цьому, додатковим
забезпеченням виконання умов договору
виступає: порука ОСОБА_6, згідно
договору поруки №188/01/07 - МП від 30.08.2007р.;
порука ОСОБА_7, відповідно до договору
поруки №188/02/07 - МП від 30.08.2007р.; порука
ОСОБА_8, згідно договору поруки №188/03/07 -
МП від 30.08.2007р., порука ТОВ «Система
Інвест», а також порука ОСОБА_3.

Від позичальника позивачу стало
відомо, що за даним кредитним договором
про відкриття відновлювальної
кредитної лінії №188/07-МК від 30.08.2007р. між
основним позичальником за кредитним
договором - ОСОБА_4 та банком був
укладений договір про внесення змін №2
від 01.09.2008р., згідно умов якого
встановлювалася нова відсоткова
ставка у розмірі 17,0 % річних. Одночасно
з цим складався новий графік зниження
заборгованості у відповідності із
зміненими процентами. Таким чином, на
думку позивача, внаслідок підвищення
процентної ставки, для ОСОБА_4, як
позичальника, кредитні зобов'язання
якого забезпечені в тому числі порукою
позивача ОСОБА_3, наразі нараховуються
кредитні платежі за підвищеними
відсотками, тобто у збільшеному
щомісячному розмірі, а тому вважає, що
таким чином підвищується також і ліміт
її відповідальності, як поручителя.

У зв'язку з цим просила припинити дію
договору поруки №188/04/07-МП, від 30.08.2007р,.
укладеного між поручителем ОСОБА_3 та
ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яким
забезпечуються зобов'язання ОСОБА_4 за
договором про відкриття
відновлювальної кредитної лінії
№188/07-МК від 30.08.2007р..

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 11 березня 2014 року
позов ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та Кредит», третя особа: ОСОБА_4 про
припинення договору поруки залишено
без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, поставила
питання про скасування рішення та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, а також просила стягнути з
відповідача на її користь витрати по
оплаті судового збору.

Зазначила, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку щодо
тотожності предмету спору в даній
справі і в цивільній справі,
розглянутій Марганецьким міським
судом, за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ТзОВ
«Система Інвест», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення шкоди, завданої порушенням
зобов'язань за кредитним договором №
188/07-МК від 30.08.2007 року. Вважає, що судом
першої інстанції безпідставно
зазначено, що даним позовом
оскаржується договір поруки, в той час,
ставиться питання про його припинення.

Крім того, позивачка в апеляційній
скарзі зазначила, що суд дійшов
безпідставного висновку щодо її згоди
з підвищенням відсоткової ставки за
кредитним договором. Вважає, що поза
увагою суду першої інстанції
залишилась та обставина, що ч. 1 ст. 559 ЦК
України пов'язує припинення договору
поруки зі зміною зобов'язання, котре
призводить до збільшення обсягу
відповідальності поручителя, а також
те, що п. 4.6 кредитного договору не
передбачена умова та згода поручителя
на збільшення його відповідальності у
випадку зміни процентної ставки в
сторону збільшення.

В письмових запереченнях проти
апеляційної скарги представник
відповідача посилаючись на повноту
дослідження обставин та
обґрунтованість рішення суду, просив
постановити ухвалу, якою залишити без
змін оскаржуване рішення суду.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи між ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит», повним
правонаступником якого є відповідач по
справі, з одного боку, в особі
начальника відділення №6 Криворізької
філії ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
Любченка Андрія Миколайовича та
ОСОБА_4, з іншого боку, укладено договір
про відкриття відновлювальної
кредитної лінії №188/07-МК від 30.08.2007р.
(а.с.6-8), за умовами якого, банк відкрив
позичальнику відновлювальну кредитну
лінію на умовах забезпеченості,
поворотності, строковості, платності в
розмірі 70000 (сімдесят тисяч) доларів США
00 центів зі сплатою відсотків в розмірі
14.5% (чотирнадцять цілих п'ять десятих)
відсотків на рік. При цьому, додатковим
забезпеченням виконання умов договору
виступає: порука ОСОБА_6, згідно
договору поруки №188/01/07 - МП від 30.08.2007р.;
порука ОСОБА_7, відповідно до договору
поруки №188/02/07 - МП від 30.08.2007р.; порука
ОСОБА_8, згідно договору поруки №188/03/07 -
МП від 30.08.2007р., порука ТОВ «Система
Інвест», а також порука ОСОБА_3, згідно
договору № 188/04/07-МП від 30.08.2007 року
(а.с.9).

Від позичальника позивачу стало
відомо, що за даним кредитним договором
про відкриття відновлювальної
кредитної лінії №188/07-МК від 30.08.2007р. між
основним позичальником за кредитним
договором - ОСОБА_4 та банком був
укладений договір про внесення змін №2
від 01.09.2008р. (а.с.10), згідно умов якого
встановлювалася нова відсоткова
ставка у розмірі 17,0 % річних.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 27.02.2013
року задоволено позовні вимоги АТ
«Банк «Фінанси та кредит» (відповідача
у даній справі) за кредитним договором
№188/07-МК від 30.08.2007 року та договорами
поруки до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - позивача у
даній справі.

Таким чином, у спорі з того самого
приводу між тими самими сторонами є
рішення суду, яким, фактично,
встановлено правомірність договору
поруки, оскільки за вказаним договором
здійснено стягнення заборгованості.

Згідно ч.2 ст.223 ЦПК України, після
набрання рішенням суду законної сили
сторони та треті особи із самостійними
вимогами, а також їх правонаступники не
можуть оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини.

Таким чином, виходячи з викладеного та
приймаючи до уваги те, що предметом
даного позову фактично є оспорювання
встановлених вищевказаним рішенням
суду правовідносин з приводу договору
поруки та відповідальності за ним,
колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції щодо того, що
позивач позбавлена права звертатися до
суду з таким позовом.

Крім того, статтею 553 ЦК України
встановлено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. У разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя, (ст. 554 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції також
виходив з того, що закон пов'язує
припинення договору поруки із зміною
основного зобов'язання за відсутності
згоди поручителя на таку зміну та за
умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя, а не із
зміною будь-яких умов основного
зобов'язання забезпеченого порукою.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 553 ЦК України
встановлено, що порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, зокрема, у разі
зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Тож, з аналізу вказаних норм слідує, що
обсяг зобов'язань поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Зазначені умови договору поруки є
результатом домовленості сторін, які
вільні у визначенні зобов'язань за
договором та будь-яких інших умов своїх
взаємовідносин, що не суперечать
законодавству України.

У відповідності до п. 4.6 кредитного
договору (вказаного у п.1.1 Договорів
поруки) передбачено можливість зміни
розміру процентів та строків їх сплати.

Поміж тим, наведене підтверджується
аналізом висновків, що містяться у
Постанові Верховного суду України від
17 січня 2011 року по справі №3-62 гс10/11/15,
рішенні Судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.09.2011 року по
справі №6-17654св11, ухвалі Колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 квітня 2012 року по справі
№6-4180св12, ухвалі Колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18.01.2012 року по справі
№6-29710св11.

Інші доводи апеляційної скарги колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
вони спростовуються матеріалами
справи та фактично зводяться до
незгоди з висновками суду по оцінці
доказів. Проте, відповідно до вимог ст.
212 ЦПК України, оцінка доказів є
виключною компетенцією суду.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду обґрунтоване і
підтверджується матеріалами справи,
тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 11 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: