У х в а л а

ІМенем УКраїни

13 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Дербенцевої Т.П.,

Наумчука М.І.,
Ступак О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до приватного підприємства
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція», відділу Державної
виконавчої служби Павлоградського
міськрайонного управління
Дніпропетровської області, ОСОБА_4,
третя особа - публічне акціонерне
товариство «ВТБ Банк», про визнання
недійсними прилюдних торгів, договору
купівлі - продажу, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 3
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся у суд
з указаним позовом.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 28 лютого 2012 року позов
задоволено.

8 серпня 2013 року Павлоградським
міськрайонним судом
Дніпропетровської області ухвалено
додаткове рішення, яким стягнуто у
солідарному порядку з відділу
Державної виконавчої служби
Павлоградського міськрайонного
управління юстиції Дніпропетровської
області, публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» на користь
ОСОБА_4 344 835 грн у рахунок повернення
сплачених коштів за недійсним
правочином. Стягнуто з приватного
підприємства «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція» на користь
ОСОБА_4 10 655 грн у рахунок повернення
сплачених коштів за недійсним
правочином.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 3
березня 2014 року додаткове
рішення Павлоградського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 8 серпня
2013 року скасовано. У задоволенні заяви
ОСОБА_4 про ухвалення додаткового
рішення відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права,
залишити в силі додаткове рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Скасовуючи додаткове рішення суду
першої інстанції та постановлюючи
ухвалу про відмову у задоволенні заяви
ОСОБА_4 про ухвалення додаткового
рішення, апеляційний суд виходив із
того, що матеріали справи не містять
жодної вимоги про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину, особи, які брали участь у
справі, не подавали доказів і не давали
пояснень з приводу застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. Крім того, зазначив, що судом
необґрунтовано стягнуто в солідарному
порядку з третьої особи ПАТ «ВТБ Банк»
кошти, перераховані заявником на
рахунок ВДВС Павлоградського МУЮ.

Однак повністю з такими висновком суду
погодитися не можна.

Додаткове рішення ухвалюється в
порядку передбаченому ст. 220 ЦПК
України, яка визначає підстави і
порядок ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної
вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено
рішення; 2) суд, вирішивши питання про
право, не зазначив точної суми грошових
коштів, які підлягають стягненню,
майно, яке підлягає передачі, або які
дії треба виконати; 3) суд не допустив
негайного виконання рішення у
випадках, встановлених статтею 367 цього
Кодексу; 4) судом не вирішено питання
про судові витрати. Заяву про ухвалення
додаткового рішення може бути подано
до закінчення строку на виконання
рішення. Суд ухвалює додаткове рішення
після розгляду питання в судовому
засіданні з повідомленням сторін. Їх
присутність не є обов'язковою. На
додаткове рішення може бути подано
скаргу. Про відмову в ухваленні
додаткового рішення суд постановляє
ухвалу.

Додаткове рішення може бути оскаржено
в порядку, встановленому цим Кодексом
для оскарження судових рішень суду
відповідної інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
при розгляді скарги на додаткове
рішення має перевірити його законність
по суті та прийняти рішення за
результатами розгляду апеляційної
скарги відповідно до положень ст. 307
ЦПК України.

Повноважень скасовувати таке рішення і
постановлювати процесуальний документ
з приводу розгляду заяви про ухвалення
додаткового рішення, відмовляти у її
задоволенні, апеляційний суд немає.

Оскільки, скасовуючи додаткове рішення
суду першої інстанції та залишаючи
заяву про ухвалення додаткового
рішення без задоволення, апеляційний
суд допустив порушення порядку
вирішення вказаного питання та вийшов
за межі своїх повноважень, то
оскаржувану ухвалу необхідно
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Виходячи із того, що додаткове рішення
за результатом розгляду відповідної
заяви ухвалюється в залежності від
наявності обставин, визначених ст. 220
ЦПК України, суд апеляційної інстанції
має перевіряти їх існування та
з'ясовувати питання про те, чи були
підстави для задоволення заяви.

За відсутності обставин, передбачених
ЦПК України, суд має постановити ухвалу
про відмову в ухваленні додаткового
рішення.

Допущене судом першої інстанції
порушення при вирішенні питання про
ухвалення додаткового рішення за
відсутності підстав для його
ухвалення, а, відповідно, і щодо форми
процесуального документа, який мав
бути прийнятий за результатами
розгляду заяви, в цьому випадку
підлягає виправленню виходячи з
повноважень апеляційного суду,
визначених ч. 2 ст. 307 ЦПК України.

З огляду на викладене, вирішальне
значення має не форма прийнятого судом
першої інстанції процесуального
документа, а те, яке рішення підлягало
ухваленню за цих обставин у
встановленій ЦПК України формі.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 3
березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: Н.А. Горелкіна Т.П.
Дербенцева М.І. Наумчук
О.В. Ступак