інстанції: Пушкарчук В.П. Провадження №
22-ц/773/1589/14 Категорія: 2 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А. І.,
Завидовської-Марчук О. Г.,

секретаря - Черняк О.В.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
майном, за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 вересня 2014 року,

в с т а н о в
и л а:

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні майном, а саме:
просила відкрити каналізацію квартири
АДРЕСА_1, забезпечити вільний доступ до
каналізації та вигрібної ями в гаражі,
своєчасне викачування нечистот з
вигрібної ями із оплатою наполовину з
позивачем вартості цих робіт та
зобов'язати не чинити перешкоди у
користуванні каналізацією.

Мотивувала тим, що будинок за
вищевказаною адресою двохквартирний. У
квартирі №1, що належить на праві
власності ОСОБА_1, проживають її дочка
із чоловіком та дитиною, а у квартирі №2
- ОСОБА_3 із своєю сім'єю. Земельна
ділянка біля будинку знаходиться у
спільній власності, частки в натурі не
виділені.

Позивач зазначає,що ОСОБА_3, порушуючи
будівельні та санітарні норми, на
вигрібній ямі побудував гараж впритул
до стіни належної їй на праві
власності квартири № 1. Також
відповідач на каналізаційний люк
поклав важкі металічні балки, щоб
унеможливити їх підняття і доступ до
каналізації, і приварив їх між собою.
Перекривши каналізацію мешканцям
квартири № 1, ОСОБА_3 порушив ч. 2 ст. 382 ЦК
України. В результаті протиправних дій
у дворі біля будинку за три місяці
накопичилися каналізаційні стоки,
неприємний запах у дворі та в квартирі
АДРЕСА_2.

На основі викладеного позивач просила
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди в користуванні майном та
стягнути з відповідача на свою користь
моральну шкоду в розмірі 6090 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 вересня 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано відповідача усунути
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 в м. Луцьку Волинської області,
а саме: забезпечити вільний доступ до
каналізації і вигрібної ями для
своєчасного викачування нечистот. В
задоволенні інших вимог позивача
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій, покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, та порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити в повному
обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 порушив право позивача на
вільний доступ до каналізації та
вигрібної ями для своєчасного
викачування нечистот.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо
моральної шкоди, суд прийшов до
висновку, що жодних доказів на
підтвердження заподіяння відповідачем
моральної шкоди не надано та в ході
судового процесу не здобуто.

Такі висновки суду є правильними і
ґрунтуються на встановлених судом
обставинах справи та нормах
матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦК
України власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст. ст. 16, 386 ЦК України
власник має право звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який враховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

Відповідно до положень ст. 41
Конституції України, ст. 391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Частина 2 ст. 382 ЦК України визначає
правовий режим допоміжних приміщень і
приміщень загального користування у
багатоквартирному будинку. Так,
власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» та зі змісту
висновків Конституційного Суду
України, у справі за конституційним
зверненням громадянина України ОСОБА_5
та інших громадян про офіційне
тлумачення положень пункту 2 статті 10
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" від 19
червня 1992 року N 2482-XII та за
конституційним поданням 60 народних
депутатів України про офіційне
тлумачення положень статей 1, 10 цього
Закону, вбачається, що право власності
на квартиру породжує й право спільної
власності на допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку, технічне
обладнання тощо, які призначені для
обслуговування житлового комплексу і
забезпечують його використання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звертався
в Луцьке міськрайонне управління
Головного управління
Держсанепідслужби у Волинській
області щодо незадовільних умов
проживання у зв'язку з випарами
спільної каналізації з гр. ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_3. Згідно з актом
перевірки дотримання санітарного
законодавства від 18.06.2014 року (а.с. 19)
встановлено, що каналізаційний люк в
гаражі гр. ОСОБА_3 заставлений важкими
металічними предметами, власник не
дозволив відкрити люк колодязя, щоб
оглянути на предмет його наповнення.
Документація каналізування будинку не
надана.

З долученого листа № 340/1-04 від 21.07.2014
року (а.с. 31) Комунального підприємства
«Луцькводоканал» встановлено, що
відведення стоків від квартир АДРЕСА_1
Волинської області, відбувається через
з'єднаний колодязями каскад
трубопроводів із підключенням
останніх до центральної каналізації,
що прокладена по вул. Глушець. За
справний технічний та експлуатаційний
стан вказаної мережі водовідведення
відповідають співвласники цієї мережі.
У віданні водоканалу відсутні причини
припинення пропуску стоків від
квартири №1. Проте, 21.07.2014 року КП
«Луцькводоканал» надіслало лист гр.
ОСОБА_3 із вимогою відновити пропуск
стоків від квартири №1 та привести у
відповідність мережі водовідведення,
посилаючись на п.п. 13.2, 15.5 Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених Наказом Міністерства з
питань ЖКГ України від 27.06.2008 року № 190,
зокрема - колодязі, встановлені на
мережах водовідведення, що належать
споживачам, мають бути завжди доступні
для огляду, вільні від завалів ґрунтом,
будівельним сміттям тощо, та не
дозволяється складання матеріалів і
предметів, накопичування сміття ближче
ніж за 5 м від каналізаційних мереж і
пристроїв.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_3 не
дозволяв відкривати люк колодязя, який
знаходиться у його гаражі та
заставлений важкими предметами, і це
створювало перешкоди у користуванні
каналізацією, отже порушувало право
ОСОБА_1 на користування належним на
праві спільної власності колодязем та
каналізацією, суд правильно вирішив
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди в користуванні майном
позивача та забезпечити вільний доступ
до каналізації та вигрібної ями для
своєчасного викачування нечистот.

Як визначено ст.ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95
р. (зі змінами та доповненнями) при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача, вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Вимоги про стягнення моральної шкоди
судом правильно не були задоволені,
оскільки жодного належного та
допустимого доказу на підтвердження
наявності зазначеної шкоди та
причинного зв'язку із діями
відповідача, відповідно до ст. 23, 1167 ЦК
України, позивачем суду не надано.

Колегія суддів також погоджується із
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні решти позовних
вимог, які стосуються захисту прав
позивача в майбутньому, оскільки це
суперечило би нормам ст.3 ЦПК України,
ст.ст.15,16 ЦК України, якими передбачено
право особи на захист свого цивільного
права у разі, коли фактично має місце
його порушення, невизнання або
оспорювання та у спосіб, визначений
законом або договором.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі покликається на те,
що суд першої інстанції не стягнув з
відповідача в її користь понесені нею
судові витрати з оплати заяви про
забезпечення позову в сумі 121,80 грн. Як
видно з матеріалів справи ухвалою
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 07 серпня 2014 року
заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову
задоволено частково. Зобов"язано
ОСОБА_3 зняти з каналізації зварені між
собою металічні балки, відкрити
каналізації і забезпечити вільний
доступ до неї і вигрібної ями в гаражі
по АДРЕСА_1

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтвердженні
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог. Оскільки
вимоги позивача задоволено частково,
то суд першої інстанції, дійшов
правильного висновку щодо
розподілення пропорційно до
задоволених позовних вимог судових
витрат, а саме про стягнення з
відповідача на користь позивача 243,60
грн. судового збору.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду, оскільки є власним тлумаченням
позивачем норм чинного законодавства і
обставин справи, які були предметом
дослідження суду, і суд їм дав
правильну юридичну оцінку.

Оскаржуване рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що є підставою
для відхилення апеляційної скарги і
залишення його без змін.

Згідно зі ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 вересня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: