Провадження №2/761/5982/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

у складі:

головуючого - судді Мальцев
Д.О.,

при секретарі Жигня
І.В., Кривошия О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду м.
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «АВІС ФІНАНС», третя
особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «ВОСХОД», про
визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги № 39/248-1 від
03.04.3014р.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до
Шевченківського районного суду м.
Києва із позовом до ПуАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» (далі відповідач-1), ТОВ «Авіс
Фінанс» (далі відповідач-2), третя особа
ТОВ «Восход» про визнання недійсним
договір про відступлення права вимоги
№ 39/248-1 від 03.04.3014р. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що 22.12.2009р. між
третьою особою та відповідачем-1
укладено кредитний договір №
20-1327/2-1(далі кредитний договір).
Зобов'язання за кредитним договором
забезпечено іпотечним договором №
20-1328/3-1 від 22.12.2009р.укладеним між
відповідачем-1 та майновим поручителем
- позивачем по справі. Позивачу стало
відомо, що між відповідачем 1 та
відповідачем -2 укладено договір про
відступлення права вимоги № 39/248-1 від
03.04.2014р. Позивач зазначає, що укладений
договір не відповідає вимогам закону
та є таким, що порушує права та законні
інтереси позивача. Зокрема відповідно
до ст.512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений
якщо це встановлено законом або
договором. Разом з цим, фінансові
кредити в Україні надаються тільки
кредитними установами. Відповідач-2 не
є кредитною установою.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог надавши
письмові заперечення. Заперечення
обґрунтовані тим, що укладаючи
договори відступлення, відповідачу-2 не
обов'язково бути банківською
установою, оскільки кредитні кошти не
надаються, відсотки не нараховуються, а
лише стягується встановлена на день
відступлення заборгованість.

Представник відповідача-2 у судовому
засідання заперечував проти
задоволення позовних вимог надавши
письмові заперечення. Заперечення
обґрунтовані тим, що зміна кредитор у
зобов'язанні що відбулась на підставі
оспорюваного договору відступлення
права вимоги жодним чином не впливає та
не змінює права та обов'язки позивача.
Крім цього, згідно з додатком до
свідоцтва про реєстрацію фінансової
установи відповідач-2 має право
здійснювати такі види фінансових
послуг без отримання ліцензії або
дозволів; надання гарантій; надання
позик поручительства надання
фінансових кредитів за рахунок власних
коштів; фінансовий лізинг.

Представник третьої особи у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, представників відповідача-1,
відповідача-2, третьої особи, дійшов до
наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.12.2009 року між відповідачем-1 та
третьою особою укладено кредитний
договір відповідно до якого
відповідач-1 зобов'язувався надати
третій особі кредит у сумі 446300000,00грн.
до 01.01.2013р., а останній зобов'язувався
повернути кредит та сплатити проценти
встановлені договором.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
22.12.2009р. між відповідачем-1 та позивачем
укладено іпотечний договір № 20-1328/3-1.

03 квітня 2014року між відповідачем-11 та
відповідачем-2 укладено договір про
відступлення права вимоги № 39/248-1
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2, зареєстрований в
реєстрі № 1946.

Відповідно до п.1.1 договору
відступлення права вимоги відповідач-1
відступає новому іпотекодержателю
право вимоги за іпотечним договором із
застереженням про задоволення вимог
іпотеко держателя № 20-1328/3-1 від 22.12.2009р.,
який забезпечує виконання третьою
особою умов кредитного договору разом
із договорами про внесення змін до
кредитного договору, що укладений між
первісним іпотеко держателем та
боржником.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною
першою-третьою п'ятою та шостою ст.203 ЦК
України,

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.515 ЦК України заміна
кредитора не допускається у
зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з
особою кредитора, зокрема у
зобов'язаннях про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю. При цьому, згідно з
ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у
зобов'язані здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Натомість,
боржник у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою (переведення
боргу) лише за згодою кредитора, якщо
інше не передбачено законом (ст.520 ЦК
України)

Таким чином, законом визначено
підстави та осіб, згода яких необхідна
для належного вчинення правочину щодо
заміни сторони у зобов'язанні.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Аналізуючи цивільне законодавство
судом не встановлено обмежень щодо
відступлення прав вимоги по
зобов'язаннях, забезпечених порукою
заставою, без згоди майнових та
фінансових поручителів.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про відсутність правових
підстав для визнання згоди майнового
поручителя (позивача) необхідною
передумовою для укладення
оспорюваного договору.

Визначаючи підстави для визнання
недійсним договору відступлення права
вимоги, позивач посилається на
положення ст..548 ЦК України, за якими
зобов'язання не підлягає забезпеченню.
Недійсність основного зобов'язання
(вимоги) спричиняє недійсність
правочину, щодо його забезпечення, якщо
інше не встановлено цим кодексом.

Проте, заміна кредитора в основному
зобов'язанні не робить недійним
правочин, яким воно (зобов'язання)
врегульоване, та як наслідок, не
впливає на дійсність
забезпечувального зобов'язання та
правочину, пов'язаному з відступленням
прав обтяжувача новому кредитору.

Статтею 24 Закону України «про іпотеку»
встановлено, що відступлення прав за
іпотечним договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, і за умови, що одночасно
здійснюється відступлення права
вимоги за основним зобов'язанням.

Отже необхідність укладення договору
про відступлення права вимоги за
договором іпотеки у разі відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням
зумовлена саме акцесорним характером
іпотеки, проте не свідчить про
забезпечувальний характер одного
договору відступлення щодо іншого.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Згідно з
вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами
доказування в цивільній справі є
пояснення сторін і третіх осіб,
показання свідків, письмові докази,
речові докази і висновки експертів. Суд
приймає до розгляду лише ті докази, які
мають значення для справи. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Оскільки обставини стосовно того,
укладений договір відступлення права
вимоги не відповідає вимогам закону, а
укладений договір порушує законні прав
та інтереси позивача, як на підставу
задоволення позову на яку посилається
позивач, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
суд прийшов до висновку, що позов є
необґрунтованим та таким що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст..ст.203-202, 215, 510, 512-523, 548 ЦК України,
Законом України «Про іпотеку», ст.ст.3,
10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк», Товариство з обмеженою
відповідальністю «АВІС ФІНАНС», третя
особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «ВОСХОД» про
визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги № 39/248-1 від
03.04.3014р - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя