Дунаєвецький районний суд
Хмельницької області
Справа № 674/962/14-ц
Провадження № 2/674/440/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуюча - суддя
Кучерява А. В.

при секретарі
Бей І.О.

з участю відповідача:
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дунаївцях справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,

про розподіл майна подружжя,

ВСтановив:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась в суд з
позовом про розподіл майна подружжя.

На підтвердження заявлених позовних
вимог пояснила, що з 1985 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем, який було розірвано у 2008
році. Однак, після розірвання шлюбу
вони продовжували проживати однією
сім'єю, як чоловік та дружина в одному
будинку, разом працювали в
господарстві, обробляли город,придбали
багато майна.

Однак, у 2014 році відповідач пішов жити
до іншої жінки забравши спільно
придбане майно, а саме: кобилу з возом;
свиню вагою в 100 кг за 1500 гривень; млин
із залізним ящиком ціною 1000 гривень;
сівник ручний - 150 грн.; дрель
електричну -150 грн.; болгарку за 300 грн.;
телевізор - 800 грн.; пральну машину
вартістю 800 грн.; лісоматеріали за 400
грн.; ящик залізний за 150 грн.; набір
ключів -100 грн.; лампу паяльну -150 грн.;
бочку нержавійку на 50 літрів за 300 грн.;
бочку пластмасову на 50 літрів за 100
грн.; циркулярку -400 грн.; січкарню-мотор
за 400 грн.; бензопилку -450 грн.;
електропилку за 350 грн.; кукурудза - Одна
тонна на 2000 грн.; а всього майна на суму
з вартістю кобили з возом за 2500 грн. -
12000 грн.

При цьому відповідач не врахував те, що
на придбання зазначеного майна вона
вкладала більше коштів, оскільки
працювала і отримувала зарплату, а
відповідач навпаки зловживав
спиртними напоями, не працював, виганяв
її з будинку, нехтуючи тим, що разом з
ним проживає їх спільна дочка- інвалід
з дитинства, котра також працювала по
господарству, отримує пенсію і брала
участь у придбанні майна, зокрема
кобили.

Просить виділити їй із зазначеного
майна її частку: кобилу з возом за 2500
грн.;половину вартості свині - 750 грн.;
телевізор за 800грн.; пральну машину за
800 грн.; лісоматеріали на 200 грн.; бочку
пластмасову за 100 грн.; бензопилку за 450
грн.; кукурудзи на 1000 грн.; будинок
залишити дітям , зобов'язавши його
подарувати їм.

Відповідач та його представник з
позовом не погодились, пояснивши, що
вказане не є спільним майном подружжя,
оскільки після розірвання шлюбу з 2008
року вони проживали окремо, в різних
кімнатах, не підтримуючи шлюбно -
сімейних відносин та спільного побуту,
тому майно, яке він забрав належить
йому особисто і просить відмовити в
задоволенні позову застосувавши
строк позовної давності.

Розглянувши наявні по справі докази,
заслухавши пояснення сторін, свідків,
суд вважає, що позов не підлягає до
задоволення.

Судом встановлено, що сторони з 30
березня 1985 року по 07 липня 2008 року
перебували у зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу.

Згідно свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння житловий
будинок в селі Лошківці Дунаєвецького
району Хмельницької області належить
колгоспному двору, головою якого
зазначено відповідача.

На даний час в будинку є зареєстрована
дочка сторін - ОСОБА_4 та відповідач.

До травня 2014 року сторони проживали у
вказаному будинку, а позивачка
продовжує проживати на даний час без
реєстрації, що підтвердили обоє у
судовому засіданні.

Як пояснили допитані свідки ОСОБА_5
матір відповідача та ОСОБА_6 після
розірвання шлюбу позивачка проживала
спочатку в іншому місті, а потім кожен з
них в окремій кімнаті. Відповідач сам
готував собі їжу, приїзджав до неї, у с.
Солобківці, де вона йому прала білизну,
допомагала сестра.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що
дійсно сторони проживали після
розлучення в одному будинку, але чи
підтримували вони сімейно - шлюбні
стосунки їм невідомо, город вони
розділили, але обробляли разом.
Останнім часом відповідач не працював,
але багато майна забрав, мотоблок у них
був і купила його дочка. Коня з возом
купили років з п'ять тому чи спільні
кошти вкладали їм не відомо, хоча все
було у їх господарстві, тому можливо,
що спільне майно, придбане ними.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині і чоловікові на праві спільної
сумісної власності незалежно від того ,
що один з них не мав з поважної причини
самостійного заробітку.

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду
України в пунктах 23, 24, Постанови від 21
грудня 2007 року № 11 " Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться
у третіх осіб.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України, згідно яких обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі не підлягають
доказуванню.

Як встановлено судом, позивачкою не
надано достатніх та достовірних
доказів, щодо загального обсягу майна
набутого та належного їм як подружжю на
час припинення подружніх стосунків.

Сторони проживали в одному будинку,
після розірвання шлюбу в 2008 році, однак
майно, яке вказане позивачкою, як
спільне не конкретизоване, не відомо ні
марки, ні назви та часу придбання, а
вартість не підтверджена відповідними
документами. Також позивачкою не
обгрунтовано обставини
запропонованого розподілу з
урахуванням положень ст. 71 СК України
про присудження грошової компенсації
замість частки у праві спільної
сумісної власності, яка не визначена.

Таким чином у суду відсутні підстави
вважати, що майно на розподіл якого
претендує позивачка придбане за час
перебування у фактичних шлюбних
стосунках після розірвання шлюбу,
оскільки вимоги та докази на
підтвердження таких стосунків у
судовому порядку нею не заявлялись ні
самостійно, ні в межах розгляду даної
справи.

Таким чином, враховуючи наведене, суд
не знаходить підстав для задоволення
позову і відмовляє у його задоволення
за недоведеністю та невідповідністю
фактичним обставинам справи.

Однак у даному випадку суд не може
застосовувати строк позовної
давності, оскільки, обставини, які
змусили позивачку звернутись до суду
настали у 2014 році, в зв'язку із
переїздом відповідача до іншої жінки.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 61,213,214,215 ЦПК
України, ст. 60,71 СК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Дунаєвецький райсуд протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Головуюча: /підпис/

Вірно:

Суддя Дунаєвецького райсуду
А. В. Кучерява