У х в а л а

10 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 3
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до комунального підприємства
«Ніжинське управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» про визнання наказу
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що відповідно до наказу від 30 грудня

2013 року № 249-К, виданого директором КП
«Ніжинського управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» Арендарем М.І., його було
звільнено з посади головного
юрисконсульта КП «Ніжинського
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» за п. 4 ст. 40 КЗпП України,
у зв'язку із відсутністю на робочому
місці 2 та 3 грудня 2013 року протягом
більш ніж трьох годин. Вважав вказані
акти такими, що не відповідали
дійсності та підробленими, оскільки в
ці дні він перебував на своєму робочому
місці. ОСОБА_3 також вважав своє
звільнення незаконним, оскільки він є
головою профспілки працівників
комунального господарства м. Ніжина і
його звільнення, як голови профспілки,
було здійснено з порушенням норм ст. 252
КЗпП України та ст. 41 Закону України
«Про професійні спілки, їх права та
гарантії діяльності». Такими діями
позивачу було завдано моральну шкоду,
яку він оцінив у 2 тис. грн.

За таких обставин, позивач просив
визнати незаконним наказ від

30 грудня 2013 року № 249-К, поновити його на
роботі, стягнути на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та відшкодувати моральну
шкоду.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від
17 лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 9 квітня 2014
року, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 3 вересня 2014
року рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 17 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 9 квітня 2014 року залишено
без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 вересня 2014 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме

ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності», що потягло, на думку
заявника, ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від

21 березня 2012 року та від 11 квітня 2012
року, постанову Верховного Суду
України від 24 вересня 2014 року.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути, зокрема, рішення судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України, ухвалені як судом
касаційної інстанції.

Оскільки постанову Верховного Суду
України від 24 вересня 2014 року прийнято
Верховним Судом України не як судом
касаційної інстанції, тому на неї не
може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Із доданих до заяви ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 березня 2012 року та від

11 квітня 2012 року випливає різне
визначення предмета регулювання
правових норм, різні підстави та зміст
позовних вимог й різні фактичні
обставини у порівнянні з судовим
рішенням, яке оскаржується.

Крім того, у заяві про перегляд
вбачається посилання на порушення
судом норм процесуального права щодо
доказування позову, що не може бути
підставою для допуску справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
комунального підприємства «Ніжинське
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» про визнання наказу
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди за заявою ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 вересня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А.
Черненко