Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1867/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.08.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді:
Авраменко Т.М.

суддів: Суржика М.М.,
Чельник О.І.

при секретарі:
Пономаренко А.О.

за участю відповідача і представників
сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 28 травня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розподіл доходів від спільного
сумісного майна подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про
розподіл доходів від спільного
сумісного майна подружжя .

Зазначав, що з 19 січня 2001 року до 06
листопада 2006 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
В період шлюбу за спільні кошти
подружжя побудували комплекс будівель,
розташований по АДРЕСА_1, який
складається з автостоянки на 120 місць,
огорожі, будинку охорони, естакади,
трьох металевих воріт, твердого
покриття території, зелених насаджень,
одноповерхового кафе загальною площею
66 кв. м. та трьох приміщень під овочевий
магазин, м'ясний павільйон, магазин
побутової хімії, залу ігрових
автоматів та перукарні. Право
власності на цілий комплекс будівель
було зареєстровано за ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва на право власності
від 16 квітня 2003 року № 131.

Після розірвання шлюбу всім
майном одноособово користувалася та
отримувала від цього доходи
відповідач.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 30 травня 2008 pоку
в порядку розподілу спільного
сумісного майна подружжя майновий
комплекс було поділено на два окремих
об'єкти нерухомості. Таким чином,
зазначеним рішенням суду встановлено,
що комплекс будівель, право власності
на який було з 2003 року зареєстровано на
ОСОБА_2, перебував у спільній сумісній
власності подружжя. Як співвласник
майна, він має право на отримання
доходів від цього майна, яким
одноособово користувався відповідач,
позбавивши його цього права.

Просив стягнути з відповідача на
його користь ? частину доходів від
користування комплексом будівель за
період з 01 листопада 2006 року по 07
вересня 2011 року в сумі 693485 грн.50 коп.

В травні 2014 року позовні вимоги
змінив, просив з урахуванням висновку
судово-економічної експертизи
стягнути з відповідача 300814 грн. 25 коп.
(т.1 а.с.191).

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 28 травня 2014 року
позов задоволено частково. Суд дійшов
висновку, що позивач має право на ?
частину доходів, отриманих
відповідачем від користування
комплексом будівель, за період з 01
січня 2007 року по 30 червня 2011 року в сумі
300814 грн. 25 коп.

В апеляційній скарзі
відповідач просить скасувати рішення
суду першої інстанції, ухвалене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.
Посилається на те, що суд безпідставно
не врахував її заяву про застосування
позовної давності. Зазначає, що суд дав
неправильну оцінку висновку
експертизи, в якому дохід від
користування комплексом будівель не
визначений , а встановлено обсяг
виручки від підприємницької
діяльності підприємця ОСОБА_2 за період
з 01 січня 2007 року по 30 червня 2011 року в
сумі 620442 грн.50 коп., а за винятком
сплаченого податку - 601628 грн.50 коп.,
проте обсяг виручки від
підприємницької діяльності не є
доходом, отриманим від користування
спільним сумісним майном подружжя. Не
враховано, що як власник, вона на
утримання комплексу будівель (ремонт,
заробітна плата, комунальні послуги,
орендна плата за землю тощо) за період з
2006 по 2011 роки понесла витрати в сумі
380958 грн.15 коп., що підтверджується
документами. Участі в цих витратах
позивач не брав Стягуючи з відповідача
? частину доходів від підприємницької
діяльності на підставі ст.ст. 22, 359 ЦК
України, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

В засіданні апеляційного суду
відповідач та її представник
підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник позивача просив
відхилити апеляційну скаргу, оскільки
рішення суду є законним, обґрунтованим
та справедливим.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, а обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. При ухваленні
рішення суд зобов'язаний прийняти
рішення, зокрема, щодо: наявних
обставин (фактів), яким
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про
розподіл доходів від спільного
сумісного майна подружжя, позивач
зазначав, що після розірвання шлюбу з 06
листопада 2006 року до 07 вересня 2011 року
комплексом будівель, який є спільним
сумісним майном подружжя, одноособово
користувалася відповідач,здавала його
в оренду, від чого отримувала доходи, а
тому з підстав, передбачених ст.ст.63,68,70
СК України, ч.1 ст.369, ч.2 ст.370, ч.1 ст.390 ЦК
України, він має право на ? частину
зазначених доходів в сумі 300814 грн. 25
коп.

Задовольняючи позов, суд вважав
доведеним розмір отриманого
відповідачем доходу від використання
комплексу будівель, що перебував у
спільній сумісній власності подружжя,
та виходив з того, що відповідно до ст.359
ЦК України доходи від використання
майна, що є у спільній частковій
власності, розподіляються між
співвласниками відповідно до їхніх
часток у праві спільної часткової
власності, а також з того, що фактично
позивач звернувся до суду з позовом про
відшкодування упущеної вигоди (п.2 ч.2
ст.22 ЦК України).

Проте погодитися з таким
висновком суду не можна з наступних
підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Згідно з п.2 ч.2 ст.22 ЦПК України
збитками є доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Таким чином,
у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані.

Відповідно до ст.359 ЦК України
доходи від використання майна, що є у
спільній частковій власності,
надходять до складу спільного майна і
розподіляються між співвласниками
відповідно до їхніх часток у праві
спільної часткової власності, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними.

Майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
(ч.1 ст.60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України).
Розпорядження майном, що є об'єктом
спільної сумісної власності, подружжя
здійснює за взаємною згодою (ст.65 СК
України). Відповідно до ч.1 ст.69 СК
України дружина та чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності. У разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (ч.1 ст.70 ЦК України).

Матеріалами справи
підтверджується, що сторони перебували
в зареєстрованому шлюбі з 19 січня 2001
року по 06 листопада 2006 року.

Між сторонами виник спір щодо
поділу спільного сумісного майна
подружжя, зокрема, електроустановки,
автомобіля, зареєстрованого за ОСОБА_3
і перебуваючого в його користуванні,
комплексу будівель по АДРЕСА_1,
зареєстрованого за ОСОБА_2 і
перебуваючого в її користуванні.
Комплекс будівель складався з
автостоянки з КПП, огорожею, замощенням
та кафе «Нат-Толь», незавершеного
будівництва: приміщень, які прилягають
до кафе «Нат-Толь» - приміщення під
перукарню,приміщення під овочевий
магазин, приміщення під зал ігрових
автоматів.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 30 травня 2008 pоку,
яке залишено в силі ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 липня 2011 року, в порядку
розподілу спільного сумісного майна
подружжя за ОСОБА_3 визнано право
власності на електроустановку
вартістю 2000 грн., автомобіль вартістю
32320 грн. та автостоянку, розташовану по
АДРЕСА_1, яка складається з будки КПП,
будинку охорони, огородження
території, стоянки, замощення, твердого
покриття та трьох металевих воріт
вартістю 97217 грн., всього майна на суму
131537 грн. За ОСОБА_2 було визнано право
власності на торгівельний павільйон
кафе «Нат-Толь» вартістю 76847 грн., та
будівельні матеріали, які
використовувалися для будівельних
робіт приміщень, які прилягають до кафе
«Нат-Толь», приміщення під перукарню,
приміщення під овочевий магазин,
приміщення під зал ігрових автоматів
на суму 54326 грн., всього на суму131173 грн.
(т.1 а.с.4-7).

В травні 2012 року ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом на підставі
ст.390 ЦК України до ОСОБА_2 про стягнення
доходів, одержаних за час незаконного
володіння автостоянкою. Рішенням
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 26 вересня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 06 листопада 2012 року,
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 грудня 2012
року, в позові відмовлено за
недоведеністю факту незаконного
володіння та отримання доходів (т.1
а.с.51-56).

Заперечуючи проти позову,
відповідач посилалася на те, що
рішенням суду за позивачем визнано
право власності тільки на будівлі
автостоянки, а земельна ділянка, на
якій розташована автостоянка, не є
власністю подружжя, а надана їй в
оренду як приватному підприємцю на
підставі договору від 17 червня 2008 року
строком на 10 років (т.1 а.с.49-50).

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 05 липня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 22 травня 2013 року, ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 жовтня 2013 року, задоволено
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, зобов'язано ОСОБА_3 усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, в м.Кіровограді,
право користування якою на підставі
договору оренди, належить приватному
підприємцю ОСОБА_2 шляхом винесення за
межі даної земельної ділянки, належних
ОСОБА_3 будки КПП, будинку охорони,
огородження території, стоянки,
замощення, твердого покриття та трьох
металевих воріт, які не є капітальними
спорудами, які не можна було б
відокремити та перенести на інше місце
(т.1 а.с.61-68). Рішення суду виконано 22
липня 2013 року (т.1 а.с.57-60).

Згідно зі ст.60 ЦК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Предметом позову в цій справі є
поділ доходів, отриманих відповідачем
ОСОБА_2 після розірвання шлюбу за
користування комплексом будівель по
АДРЕСА_1, в м.Кіровограді, яке на час
припинення шлюбу складалося в тому
числі з незавершеного будівництва -
приміщення під перукарню, приміщення
під овочевий магазин, приміщення під
зал ігрових автоматів, орендованої під
автостоянку земельної ділянки.

Судом була призначена
судово-економічна експертиза, на
вирішення якої було поставлено питання
про розмір доходу від підприємницької
діяльності суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_2 від використання для
здійснення підприємницької діяльності
комплексу будівель по АДРЕСА_1, в
м.Кіровограді, який складається з
автостоянки площею 3067,64 кв.м.,
приміщення кафе, приміщення під
перукарню, приміщення під овочевий
магазин, приміщення під зал ігрових
автоматів, за винятком сплачених
відповідно до діючого законодавства
обов'язкових податків, платежів та
зборів.

У висновку судово-економічної
експертизи від 24 січня 2014 року
зазначено, що визначити обсяг
отриманої суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_2 виручки від
використання для здійснення
підприємницької діяльності комплексу
будівель по АДРЕСА_1, в м.Кіровограді,
який складається з автостоянки площею
3067.64 кв.м., приміщення кафе, приміщення
під перукарню, приміщення під овочевий
магазин, приміщення під зал ігрових
автоматів, за винятком сплачених
відповідно до діючого законодавства
обов'язкових податків, платежів та
зборів, неможливо.

Разом з тим, експертом визначено
обсяг виручки від реалізації послуг
автостоянки, здавання в оренду
приміщення, функціонування
інфраструктури автомобільного та
міського транспорту здавання в оренду
власного нерухомого майна за винятком
фактично сплаченого єдиного податку в
сумі 601628 грн., тобто з усіх видів
підприємницької діяльності приватного
підприємця (т.1 а.с.173-183).

В порушення вимог ст. 212 ЦПК
України суд дав неналежну оцінку
висновку експерта та безпідставно
вважав, що отримана виручка суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_2 в
сумі 601628 грн. є доходом від
використання спільного майна подружжя.

Слід зазначити, що виручкою є сума,
фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт,послуг) та не
є доходом , що визначається як різниця
між виручкою, отриманою від
підприємницької діяльності, та
матеріальними і прирівняними до них
витратами.

Доводи представника позивача, що
вся виручка від підприємницької
діяльності ОСОБА_2 за винятком
сплаченого єдиного податку є доходом
від використання спільного майна
подружжя є припущенням, а доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.4
ст.60 ЦПК України). Крім того, ці доводи
спростовуються висновком експертизи.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної у
постанові № 6-79цс13 від 2 жовтня 2013 року,
майно фізичної особи - підприємця, яке
придбане та використовується в його
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, слід розглядати як
його особисту приватну власність,
відповідно до ст. 57 СК України, а не як
об'єкт спільної сумісної власності
подружжя, який підпадає під
регулювання ст. ст. 60, 61 СК України.
Інший з подружжя має право тільки на
частку одержаних в період шлюбу
доходів від цієї діяльності.

Фактично судом ухвалено
рішення про стягнення на користь
позивача отриманої виручки від
підприємницької діяльності фізичної
особи підприємця ОСОБА_2 за період
після розірвання шлюбу.

В судовому засіданні
апеляційного суду 06 серпня 2014 року (т.3
а.с.19) сторони попереджались про
наслідки вчинення чи не вчинення
процесуальних дій, зокрема,
призначення експертизи, допит
експерта, сторонам роз'яснювалося
положення ч.4 ст.10 ЦПК України щодо
подання доказів про розмір доходу від
використання комплексу будівель, з в
зв'язку з чим в розгляді справи була
оголошена перерва, проте такі докази
суду або клопотання до суду щодо
витребування доказів не подано.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем не
доведено розмір отриманих доходів від
спільного сумісного майна подружжя.

Рішення суду першої інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для його скасування в
апеляційному порядку з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову, оскільки в межах
заявлених позовних вимог та наданих
доказів підстави для стягнення з
відповідача 300814 грн. 25 коп. відсутні.

На підставі викладеного,
керуючись п.2 ч.1 ст.307 , п.4 ч.1 ст.309, ч.2
ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,
-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити .

Рішення Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 28 травня 2014 року
скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розподіл доходів від спільного
сумісного майна подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: