У Х В А Л А

Іменем України

08 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої -
Боднар О.В.

суддів - Готри
Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі -
Чейпеш С.І.

з участю - представників ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, що діє від імені ОСОБА_3, на
рішення Свалявського районного суду
від 15 листопада 2012 року справу за
позовом Закарпатського базового
державного медичного коледжу до ОСОБА_3
про стягнення плати за навчання, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ЗБДМК звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому з
врахуванням уточнень викладених у
заяві від 21 вересня 2012 року (а.с. 41-43),
просив стягнути з відповідача до
державного бюджету плату за повний
термін навчання з 2008 р. по 2011 р. в
розмірі 12 664,00 грн. та судовий збір у
розмірі 214,60 грн.

Рішенням Свалявського районного
суду позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь позивача
заборгованість за освітні послуги в
сумі 12 664,00 грн. та судовий збір в
розмірі 214,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, що
діє від імені відповідачки, просить
рішення Свалявського районного суду
від 15 листопада 2012 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові. Керується роз'ясненнями щодо
порядку працевлаштування випускників,
викладених в листі Міністерства
освіти, молоді та спорту України від 21
червня 2011 року № 1/9-481.

Зазначає, що відповідачці не було
відомо про те, що Свалявським районним
судом розглядається дана справа,
оскільки вона не отримувала копії
позовної заяви та повідомлень про дату
та час судових засідань.

Вказує, що після закінчення
навчання ОСОБА_3 повинна була з'явитись
за направленням до ВОЗ Свалявської РДА
для працевлаштування. Після того, як
там їй повідомили про відсутність
вакантних посад та запропонували
знайти місце роботи за своєю
спеціальністю, вона звернулась до ДП
«Сонячне Закарпаття» та з 01 серпня 2011
року працює там медичною сестрою. ВОЗ
Свалявської РДА не заперечував проти
її працевлаштування на вказаному
підприємстві.

Зазначає, що ст.52 Закону України
«Про вищу освіту» та порядок
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням, затверджений постановою
КМУ від 22 серпня 1996 року № 992, за своїм
змістом суперечать Конституції
України, Міжнародній Конвенції «Про
скасування примусової праці» та ст.56
Закону України «Про вищу освіту».

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
наказу ЗБДМК від 04 серпня 2008 року № 58-у
ОСОБА_3 (змінила прізвище на «ОСОБА_3» у
зв'язку з одруженням, свідоцтво про
одруження І-ФМ № 067157) була зарахована
на навчання за державним замовленням
вступників, які успішно склали вступні
іспити, за спеціальністю «сестринська
справа» (а.с. 9, 15-16).

Після закінчення навчання та отримання
диплома молодшого спеціаліста, 04 липня
2011 року ЗБДМК в особі директора Данка
В.М. та ОСОБА_3 підписали угоду про
підготовку фахівця з вищою освітою.
Відповідно до укладеної угоди студент
повинен прибути на місце направлення і
відпрацювати не менше трьох років. У
разі відмови їхати за призначенням
повинен відшкодувати до державного
бюджету вартість навчання в
установленому порядку. Дана угода
набрала чинності з моменту підписання
і діє до 01 липня 2014 року (а.с. 3, 10).

Відповідно до відомості персонального
розподілу молодших спеціалістів
(медичних сестер), які закінчили
Закарпатський базовий державний
медичний коледж в 2011 році, ОСОБА_3 була
направлена у ВОЗ Свалявської РДА (а.с.
21).

У липні 2012 року адміністрація
Свалявської центральної районної
лікарні на запит Хустської ОДФІ, надала
список випускників ЗБДМК, які
навчались за державним замовленням і
направлені в ВОЗ Свалявської РДА за
період з 01 квітня 2009 року по 01 червня 2012
року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 з
питань працевлаштування не зверталася
(а.с.27-29).

Спростовуючи доводи позивача та
вважаючи безпідставними його вимоги,
відповідачка разом з апеляційною
скаргою надає видану їй 06 жовтня 2011
року довідку № 76, в якій зазначено, що
ВОЗ Свалявської РДА, не заперечує щодо
її працевлаштуванні на посаді медичної
сестри в ДП «Санаторій «Сонячне
Закарпаття» на підставі направлення на
роботу управління охорони здоров'я ОДА
№ 18 від 01 серпня 2011 року (а.с. 97).

Згідно з довідкою № 611 від 15 липня 2014
року вона дійсно працює в ДП «Санаторій
«Сонячне Закарпаття» медичною сестрою
водолікарні з 01 серпня 2011 року на
підставі наказу № 64-к від 01 серпня 2011
року. З 07 жовтня 2013 року по 18 липня 2016
року на підставі наказу № 295-В від 07
жовтня 2013 року відповідачка
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трьох років
(довідка № 612 від 15 липня 2014 року (а.с.
98-99).

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону ВР
УРСР «Про освіту» в редакції, яка була
чинною на момент звернення ЗБДМК з
позовом та ухвалення оскаржуваного
рішення, випускники вищих навчальних
закладів, які здобули освіту за кошти
державного або місцевого бюджетів,
направляються на роботу і зобов'язані
відпрацювати за направленням в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Частину другу статті 52 виключено
(згідно із Законом України «Про вищзу
освіту» від 01.07.2014 р. № 1556-VII). Проте,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду з огляду
на те законодавство, яке існувало на
час його ухвалення.

Згідно з ч.8 Порядку працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням, затвердженим
постановою КМУ від 22 серпня 1996 року № 992
(далі - Порядок), в редакції, чинній на
час виникнення вказаних правовідносин,
випускники, які уклали угоду з вищим
навчальним закладом, повинні
відпрацювати за місцем призначення не
менше трьох років. Частиною 14 Порядку
передбачено, що у разі неприбуття
молодого фахівця за направленням або
відмови без поважної причини
приступити до роботи за призначенням,
звільнення його з ініціативи
адміністрації за порушення трудової
дисципліни чи звільнення за власним
бажанням протягом трьох років
випускник зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до державного
бюджету вартість навчання.

Молодий фахівець повинен прибути
до місця призначення у термін,
визначений у направленні на роботу.

Якщо замовник відмовив у
прийнятті на роботу молодого фахівця,
останній звертається до державної
служби зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні. При цьому
пред'являється направлення на роботу і
скріплена печаткою замовника довідка
про відмову у працевлаштуванні (ч.ч.
20-21 Порядку)

Пунктом 28 Порядку встановлено, що якщо
замовник відмовляє молодому фахівцеві
в прийомі на роботу після одержання з
вищого навчального закладу картки
працевлаштування, влаштування його на
роботу здійснюється згідно з пунктом 25
цього Порядку у разі якщо вищий
навчальний заклад не може
запропонувати випускникові інше місце
роботи.

Молодим фахівцям, які
звернулися за сприянням у
працевлаштуванні до державної служби
зайнятості і зареєстровані як такі, що
шукають роботу, протягом десяти
календарних днів з моменту
реєстрації підшукується підходяща
робота з урахуванням спеціальності.
Якщо підходящої роботи не
запропоновано, їм надається статус
безробітних з виплатою допомоги по
безробіттю до вирішення питання про
працевлаштування згідно із
законодавством про зайнятість
населення. В цей період молоді фахівці
мають право на безоплатну професійну
орієнтацію, а також на участь в
оплачуваних громадських роботах. На
осіб, зайнятих на громадських роботах,
поширюються соціальні гарантії,
включаючи право на пенсійне
забезпечення, виплату допомоги у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
(п.25 Порядку).

Якщо випускник за його згодою
переводиться на роботу до іншого
підприємства, установи, організації,
йому видається цим підприємством,
установою, організацією нове
направлення на роботу. За випускником у
цьому разі зберігаються усі права і
обов'язки молодого фахівця (п. 30
Порядку).

У Рішенні Конституційного Суду України
від 04 березня 2004 року № 5-рп/2004 (справа
про доступність і безоплатність
освіти) зазначено, що положення статті
53 Конституції України про забезпечення
державою безоплатності вищої освіти в
державних і комунальних навчальних
закладах необхідно розглядати у
контексті гарантованого Основним
Законом України права на освіту та
доступу громадян України до її
здобуття в цих навчальних закладах на
конкурсній основі. За змістом положень
цієї статті здобуття вищої освіти не є
обов'язковим. У Рішенні
Конституційного Суду України від 21
листопада 20-02 року № 18-рп/2002 саме з
обов'язковістю повної загальної
середньої освіти пов'язана її
безоплатність.

Безоплатність вищої освіти означає, що
громадянин має право здобути її
відповідно до стандартів вищої освіти
без внесення плати в державних і
комунальних навчальних закладах на
конкурсній основі (частина четверта
статті 53 Конституції України) в межах
обсягу підготовки фахівців для
загальносуспільних потреб (державного
замовлення).

У листі Державної фінансової інспекції
України від 05 листопада 2012 року № 02-18/1221
«Щодо відшкодування до держбюджету
вартості навчання випускниками, які не
відпрацювали за направленням
відповідного терміну» зазначено, що
факт працевлаштування випускників, які
не прибули на роботу за направленням та
не відпрацювали належного терміну, не
дає підстав вважати відшкодованим
зазначене порушення.

У цьому випадку необхідно ініціювати
перед керівництвом навчального
закладу питання щодо проведення
претензійно-позовної роботи з метою
стягнення з випускників вартості
навчання, як це передбачено
законодавством. Лише в разі
надходження коштів до бюджету (що буде
підтверджено відповідними платіжними
документами) таке порушення можна
вважати відшкодованим.

Враховуючи вищенаведене, а також
те, що довідка, видана відповідачці ВОЗ
Свалявської РДА, не посвідчує факт
звернення для працевлаштування за
направленням та факт відмови у
працевлаштуванні у державній установі,
а видана на її прохання і містить дані
дані тільки про не заперечення щодо її
працевлаштування на посаді медичної
сестри в ДП «Санаторій «Сонячне
Закарпаття», суд першої інстанції
обгрунтовано дійшов висновку про
стягнення з відповідачки
заборгованості за освітні послуги.
Крім того, як уже зазначалося,
Свалявська центральна районна лікарня
надала список випускників ЗБДМК, які
навчались за державним замовленням і
направлені в ВОЗ Свалявської РДА за
період з 01 квітня 2009 року по 01 червня 2012
року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 з
питання працевлаштування не
зверталася (а.с. 29).

Лист Міністерства освіти і науки.
Молоді та спорту України від 21 червня
2011 року № 1/9-481, на який посилається
відповідачка в апеляційній скарзі є
роз'ясненням щодо порядку
працевлаштування випускників,
адресованим керівникам вищих
навчальних закладів І-ІV рівнів
акредитації державної форми власності,
які підпорядковані МОН молоді та
спорту. Зазначений лист не
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України відповідно до Положення про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 1992 р. №
731, а тому не підлягає застосуванню при
розгляді даної справи.

Доводи відповідачки про те, що їй не
було відомо про розгляд даної справи
судом першої інстанції спростовуються
наявними в матеріалах справи
повідомленнями про вручення ОСОБА_3
поштових відправлень Свалявського
районного суду (а.с. 30, 39).

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє від
імені ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Свалявського районного суду
від 15 листопада 2012 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Готра Т.Ю. Боднар О.В.
Джуга С.Д.