АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1698/14
у 1 інстанції Посунько Г.А.
доповідач: Слюсаренко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Херсонської області
у складі:

головуючого : Радченка С.В.

суддів: Вербицької Л.І.

Слюсаренко О.В.

при секретарі Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Горностаївського
районного суду Херсонської області від
11 квітня 2014 року у справі за позовом
Фермерського господарства " Гера" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики ,-

ВСТАНОВИЛА:

05 вересня 2013 року Фермерське
господарство " Гера" звернулося до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 01 липня 2011 року уклало договір
безпроцентної позики, за яким ОСОБА_2
позичила до 30 червня 2013 року 80000 грн.,
проте у визначений договором строк
грошові кошти не повернула. Позивач
просив стягнути з відповідачки
заборгованість у розмірі 80 тис. грн.

Рішенням Горностаївського районного
суду Херсонської області від 11 квітня
2014 року позов задоволено. З ОСОБА_2 на
користь позивача стягнуто
заборгованість у розмірі 80000 грн. та
судовий збір у розмірі 800 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, неналежну оцінку
доказів у справі, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
суду скасувати та направити справу на
новий розгляд до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Встановлено і вбачається із матеріалів
справи, що 01 липня 2011 року фермерське
господарство "Гера" за письмовим
договором безвідсоткової грошової
позики надало ОСОБА_2 грошову позику в
сумі 80000 грн., які позичальник
зобов'язалась повернути позикодавцеві
в строк до 30 червня 2013 року.

На підтвердження отримання позики
позивач надав видатковий касовий
ордер № 21 від 01 липня 2011 року , оригінал
якого містить в матеріалах справи ( а.с.
64)

Заперечуючи проти позову , відповідач
вказувала на те, що договір позики та
видатковий касовий ордер вона не
підписувала , грошей від позивача не
отримувала.

Ухвалою суду від 15 листопада 2013 року
за клопотанням відповідачки у справі
була призначена судова почеркознавча
експертиза для перевірки
достовірності її підпису на спірних
документах, проте відповідач не
оплатила вартість експертизи,
внаслідок чого експертна установа
повернула матеріали справи без
виконання експертизи.

При цьому, суд правильно виходив із
того, що якщо відповідачка оспорює
факт підписання договору та касового
ордеру , то саме вона повинна довести
такі обставини (ч.3 ст. 10 ЦПК України), а
не позивач. Крім того, якщо відповідач
посилається на безгрошовість
договору, то згідно зі ст. 1051 ЦК України
він має право оспорити договір позики
із цих підстав, однак такого позову
відповідач не пред'являла . Заперечуючи
проти укладання договору позики,
ОСОБА_2 не надала будь-яких належних та
допустимих доказів на підтвердження
вказаних обставин у розумінні ст. 218,
1051 ЦК України, ст. 58, 59 ЦПК України.

Дослідивши надані сторонами докази в
сукупності суд першої інстанції
правильно виходив із того, що між
сторонами виникли договірні
зобов'язання, відповідачем не доведено,
що кошти у розмірі 80000 грн. вона не
отримувала.

Доводи апеляційної скарги не
підтверджені належними доказами та
вмотивованих висновків суду не
спростовують.

Посилання апелянта на те, що суд не
дослідив оригіналу договору позики та
касового ордеру безпідставні,
оригінали цих документів містяться в
матеріалах справи ( а.с. 63, 64) та
досліджувалися судом.

Доводи апеляційної скарги про
наявність підстав для звільнення від
доказування через неможливість
оплатити вартість експертизи
позбавлені правового обґрунтування.

Суд першої інстанції повно дослідив
обставини справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального закону , належним чином
вмотував висновки , а тому не
вбачається підстав для скасування
оскаржуваного рішення, а відтак і для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Горностаївського районного
суду Херсонської області від 11 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення із цього часу протягом 20
днів може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: