Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1942/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Суржик М. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

при секретарі Чорній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
Кіровоградської міської ради на
рішення Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 20 березня 2014 року по
справі за позовом Кіровоградської
міської ради до ОСОБА_2, за участі
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
Управління власності та приватизації
комунального майна Кіровоградської
міської ради, Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області, Комунальне підприємство
електричних мереж зовнішнього
освітлення «Міськсвітло»,
Житлово-експлуатаційна контора № 1 про
визнання угоди дійсною,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року Кіровоградська міська
рада звернулась із позовом до ОСОБА_2,
за участі третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
Управління власності та приватизації
комунального майна Кіровоградської
міської ради, Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області, Комунальне підприємство
електричних мереж зовнішнього
освітлення «Міськсвітло»,
Житлово-експлуатаційна контора № 1 про
визнання угоди дійсною.

Рішенням суду в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням
суду в скарзі апелянт зазначив, що при
постановленні рішення судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам, неповно
з'ясовані всі обставини справи. Просили
рішення суду скасувати, позов
задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги в межах,
передбачених ст.303 ЦПК України та
матеріали справи колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ої
інстанції на підставі досліджених
доказів правильно встановлено, що на
підставі рішення 28 сесії 23 скликання
Кіровоградської міської ради № 1366 від
19.04.2002 року «Про надання дозволу на
обмін квартир» надано дозвіл на обмін
напівпідвальної квартири АДРЕСА_1 на
квартиру АДРЕСА_2.

В пункті 5 рішення зазначено про
необхідність оформити право власності
за територіальною громадою м.
Кіровограда в особі Кіровоградської
міської ради на квартиру АДРЕСА_2 та за
ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно акту про обмін квартирами,
затвердженого начальником управління
власності міськвиконкому 29.04.2002 року,
комісією, утвореною відповідно до
розпорядження управління власності
міськвиконкому від 26.04.2002 року № 260/17
«Про створення комісії по виконанню
рішення міської ради від 19.04.2002 року №
1366 «Про надання дозволу на обмін
квартир» знято з балансу КРЕПу № 4
напівпідвальну квартиру АДРЕСА_1, яку
орендувало Кіровоградське
підприємство електромереж зовнішнього
освітлення «Міськсвітло», та передано
її у приватну власність; прийнято в
комунальну власність територіальної
громади міста на баланс КРЕПу № 1
квартиру АДРЕСА_2, яка згідно договору
купівлі-продажу від 08.11.2001 року
знаходилась у власності відповідача.

Судом правильно встановлено, що на час
звернення до суду позивач нотаріально
право на квартиру не посвідчив. Пункт 5
рішення 28 сесії 23 скликання
Кіровоградської міської ради № 1366 від
19.04.2002 року «Про надання дозволу на
обмін квартир» про необхідність
оформлення права власності за
територіальною громадою м. Кіровограда
в особі Кіровоградської міської ради
на квартиру виконано не було.

Суд дійшов правильного висновку про те,
що спірні правовідносини, щодо угоди
міни житла виникли під час дії ЦК
Української РСР в редакції 1963 року та
Закону України «Про власність» від
15.04.1991 року. У п.1 ст. 13 зазначеного
Закону передбачено, що об'єктами права
приватної власності є житлові будинки,
квартири, дачі та інше рухоме та
нерухоме майно.

Статтею 242 ЦК Української РСР
встановлено, що до договору міни
застосовуються загальні правила про
купівлю-продаж. Таким чином, це норма
зобов'язального характеру свідчить про
те, що договір міни житла по аналогії з
договором купівлі-продажу, житла де
хоча б одною зі сторін є громадянин,
потребує нотаріального посвідчення
(ст. 227 ЦК Української РСР) чого в даному
випадку зроблено не було.

Відповідно до стаття 47 Цивільного
кодексу УРСР нотаріальне посвідчення
угод обов'язкове лише у випадках,
зазначених у законі. Недодержання в цих
випадках нотаріальної форми тягне за
собою недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу. Якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається.

Суду необхідно було з'ясувати, чи
підлягає правочин обов'язковому
нотаріальному посвідченню, чому він не
був нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість.

Таким чином, угода повинна бути
посвідчена нотаріально. Причиною
непосвідчення цієї угоди є ухилення
відповідачки від нотаріального
посвідчення на протязі з 2002 року по час
слухання справи в суді. На пропозиції
міськради посвідчити угоду
нотаріально відповідачка не реагує,
хоча позовні вимоги визнає.

Тому колегія суддів не може погодитись
з висновками суду щодо відсутності
факту ухилення сторони від
нотаріального посвідчення угоди і
вважає, що факт ухилення відповідачки
від нотаріального посвідчення угоди
має місце, а тому позовні вимоги
міськради є обґрунтованими і маються
підстави для застосування ч.2 ст. 47 ЦК
Української РСР.

Стосовно застосування строків
позовної давності, на чому наполягає
представник Банку, то колегія суддів
зазначає, що вимога про визнання угоди
дійсною лежить в площині правовідносин
між міськрадою та відповідачкою,
оскільки саме для цих сторін виникають
права та обов'язки щодо цієї угоди і
ніяким чином не породжують права та
обов'язків для Банку, оскільки Банк не є
стороною угоди.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла переконання, що рішення суду
підлягає скасуванню, судові витрати в
сумі 114.70грн. судового збору при
зверненні до суду 1-ої інстанції та
121.80грн. при зверненні до апеляційного
суду покласти на відповідачку.

На підставі ст.ст.47,48,227,242 Української
РСР, керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Кіровоградської
міської ради задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 20 березня 2014 року
скасувати.

Позов Кіровоградської міської ради до
ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати договір міни від 29.04.2002 року,
укладеного на підставі рішення
Кіровоградської міської ради від 19.04.2002
року № 1366 «Про надання дозволу на обмін
квартир» між територіальною громадою
м. Кіровограда в особі Кіровоградської
міської ради та, за яким ОСОБА_2 продала,
а територіальна громада м. Кіровограда
в особі Кіровоградської міської ради
купила квартиру АДРЕСА_2, територіальна
громада міста Кіровограда в особі
Кіровоградської міської ради продала,
а ОСОБА_2 купила напівпідвальну
квартиру АДРЕСА_1 дійсним.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді