У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука
О.С.,суддів:Висоцької В.С., Кафідової
О.В.,Колодійчука В.М., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до Об'єднання власників квартир
«Дім», ОСОБА_7, третя особа - виконавчий
комітет Конотопської міської ради, про
визнання права власності на квартиру,
визнання недійсним договору, акта
приймання-передачі квартири та
свідоцтва про право власності на
квартиру та за зустрічним позовом
Об'єднання власників квартир «Дім» до
ОСОБА_6, треті особи: виконавчий комітет
Конотопської міської ради, ОСОБА_7 про
визнання договору недійсним, за заявою
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 вересня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У 2003 році ОСОБА_6 звернулася до суду із
вказаним позовом, який потім уточнила,
в обґрунтування якого зазначила, що 03
серпня 1995 року вона уклала з ДП
«Пересувна механізована колона № 7» АТ
«Сумбуд» (далі - ДП «ПМК № 7» АТ
«Сумбуд») договір про дольове
будівництво квартири АДРЕСА_1 та
сплатила відповідно до договору кошти,
однак квартиру їй у встановлений строк
передано не було. У 1998 році
недобудовані квартири, у тому числі і
квартира АДРЕСА_1, незаконно передані
ВАТ Конотопський завод «Мотордеталь»,
а пізніше - Об'єднанню власників
квартир «Дім», рішенням загальних
зборів якого від 9 жовтня 2002 року
вказану квартиру закріплено за ОСОБА_7,
яка отримала на неї свідоцтво про
право власності.

Об'єднання власників квартир «Дім»
звернулось до суду із зустрічним
позовом, який змінено, та остаточно
просило визнати недійсним договір від
03 серпня 1995 року, укладений між ПМК № 7
АТ «Сумбуд» та ОСОБА_6, посилаючись на
його невідповідність вимогам закону.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 02 грудня 2010
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
16 лютого 2011 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір про
врегулювання відносин між ДП «ПМК-7» АТ
«Сумбуд» і ВАТ Конотопський завод
«Мотордеталь» з виконання договорів в
частині передачі двокімнатної
квартири АДРЕСА_1 та акта
приймання-передачі вказаної квартири
від 5 жовтня 2001 року від ВАТ
Конотопський завод «Мотордеталь» до
ОВК «Дім» та визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
вказану квартиру, видане на ім'я ОСОБА_7
30 березня 2006 року.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Рішенням колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 вересня 2011 року у позові
ОСОБА_6 та у зустрічному позові ОВК
«Дім» відмовлено.

У лютому 2013 року представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_8 звернулася до суду з заявою про
перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 вересня 2011 року.

При цьому вказувала на те, що вказане
рішення суду базувалося на підроблених
доказах, а після ухвалення рішення спір
між сторонами залишився невирішеним.
Крім того, ОСОБА_6 зазначає про те, що на
теперішній час з'ясувалися істотні для
справи обставини, що не були і не могли
бути їй відомі на час розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в заяві доводи, колегія суддів
вважає, що заява підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України
підставами для перегляду рішення,
ухвали суду чи судового наказу у
зв'язку з нововиявленими обставинами є
істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

Тобто йдеться про обставини, що
обґрунтовують вимоги або заперечення
сторін чи мають інше істотне значення
для правильного вирішення справи.
Істотне значення нововиявлених
обставин для справи означає, що від їх
наявності чи відсутності залежали
наслідки розгляду судом справи.

Викладені у заяві обставини
відносяться до нововиявлених у
розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України,
зазначені докази (правовстановлюючі
документи є вирішальними у справі),
відтак рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 вересня 2011 року підлягає
скасуванню.

У разі скасування у зв'язку з
нововиявленими обставинами ухваленого
судом касаційної інстанції нового
рішення справа розглядається ним на
загальних підставах за раніше поданою
касаційною скаргою ( п. 19 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про застосування
цивільного процесуального
законодавства при перегляді судових
рішень у зв'язку з нововиявленими
обставинами» №4 від 30 березня 2012 року).

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просила
скасувати рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 02 грудня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Сумської області від
16 лютого 2011 року, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що між ОСОБА_6 та ДП
«ПМК № 7» АТ «Сумбуд» були договірні
відносини щодо дольової участі
позивача у будівництві спірної
квартири, в тому числі договором від 03
серпня 1995 року № 61-120, за яким ДП
«ПМК № 7» АТ «Сумбуд» зобов'язалося
побудувати та передати ОСОБА_6 квартиру
АДРЕСА_1 вартістю 6 500 доларів США, а в
свою чергу останній зобов'язувався
сплатити зазначену суму коштів. Факт
сплати позивачкою коштів на дольову
участь у будівництві квартири
підтверджується фінансовими
документами, а саме: прибудковими
касовими ордерами, за якими від ОСОБА_6
прийняті кошти.

Крім того, судами встановлено, що
рішенням загальних зборів ОВК «Дім»
від 30 липня 2004 року, якому передувало
укладення договору № 24 від 09 жовтня 2002
року між ОВК «Дім» та ОСОБА_7 на дольову
участь у будівництві квартири АДРЕСА_1,
спірна квартира розподілена ОСОБА_7, а
згідно з рішенням виконкому
Конотопської міської ради №394 від 29
жовтня 2004 року постановлено визнати за
ОСОБА_7 право власності на цю квартиру і
видати свідоцтво. Згодом ОСОБА_7
отримала свідоцтво на право власності
на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
житловою площею 29,7 кв.м.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, і з цим
погодився суд апеляційної інстанції,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачка на підставі укладених
договорів із забудовником ДП «ПМК №7»
АТ «Сумбуд» брала участь коштами у
будівництві спірної квартири АДРЕСА_1,
вартістю 6 500 доларів США у гривневому
еквіваленті. Окрім того, після
припинення забудовником будівництва
будинку вона за свої кошти та особисто
добудувала квартиру, а тому набула на
неї право власності.

Проте такі висновки судів попередніх
інстанцій є передчасними.

Судами досліджувалося в судових
засіданнях декілька договорів від 03
серпня 1995 року № 61-120, укладених між ДП
«ПМК-7» АТ «Сумбуд» та ОСОБА_6 про
дольову участь у будівництві квартири,
яка є предметом спору; а також за цим же
номером і датою між ПМК-7 АТ «Сумбуд» та
ОСОБА_6 і ОСОБА_9 Окрім того, за цим же
номером і датою є договір між ПМК-7 та
ОСОБА_6 і ОСОБА_9 на дольову участь в
будівництві квартири № 77 за цією ж
адресою. Зазначені договори мають
розбіжності, зокрема і ті, які
стосуються істотних умов договору.

Так само суди досліджували копії
прибуткових касових ордерів на суму
764.400крб та 142.200.000крб., згідно з якими
кошти внесені за квартиру без
зазначення її адреси та без вказівки на
конкретний договір. Ці суми, як
встановлено судами, еквівалентні 5100
доларам США, однак зазначене не дає
підстав для висновку про сплату ОСОБА_6
повної вартості спірної квартири.

Суди зазначеного не врахували, не
надали належної оцінки вказаним
документам, не усунули суперечності, що
виникли під час дослідження цих
доказів, внаслідок чого дійшли
передчасного висновку про порушення
права власності ОСОБА_6

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
власність» №885-ХІІ від 26 березня 1991
року, який регулював спірні
правовідносини, громадянин набуває
права власності на доходи від участі в
суспільному виробництві,
індивідуальної праці, підприємницької
діяльності, вкладення коштів у
кредитні установи, акціонерні
товариства, а також на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення
інших угод, не заборонених законом.

Стаття 15 цього Закону передбачала
підстави одержання громадянином у
власність квартири та іншого майна та
регламентувала, що член житлового,
житлового-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж,
іншу будівлю або приміщення, надані
йому в користування, набуває права
власності на це майно. Наймач жилого
приміщення в будинку держаного чи
громадського житлового фонду та члени
його сім'ї мають право придбати у
власність відповідну квартиру або
будинок шляхом їх викупу або на інших
підставах, передбачених
законодавством.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості.
Зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам
належить, крім іншого, виконати вимоги
ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо сприяння
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345, 361, 365 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 вересня 2011 року -
задовольнити.

Рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 вересня 2011
року скасувати.

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Конотопського міськрайонного
суду Сумської області від 02 грудня
2010 року та ухвалу апеляційного суду
Сумської області від 16 лютого 2011
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:

В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова