Справа №442/941/14-ц
Провадження №2/442/592/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року

Дрогобицький міськрайонний суд
Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

за участю представника позивачки
ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Дрогобича
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням.

В підтвердження позовних вимог
посилається на те, що 02.11.1950 року вона
уклала шлюб із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і в
1974 році за спільні кошти вони придбали
43/100 ідеальних частин житлового будинку
АДРЕСА_1 з відповідною частиною
господарських споруд. За її та ОСОБА_6
взаємною згодою право власності було
зареєстровано за ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8
ОСОБА_6 помер, про що було видано
свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 і на
підставі свідоцтва про право на
спадщину, виданого Стебницькою
державною нотаріальною конторою 15.07.1996
року за реєстровим №1055, набула право
власності на 43/100 ідеальних частин
житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною господарських
споруд (реєстровий №1971 в реєстровій
книзі №13 КП Львівської обласної ради
«Дрогобицьке МБТІ та ЕО»). ІНФОРМАЦІЯ_9
помер їхній з ОСОБА_6 єдиний син ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 і після цього в будинку
АДРЕСА_1 разом з нею став проживати
тільки її онук ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1). Саме
після цього ОСОБА_2 звернувся до неї з
пропозицією продати йому належну їй
частину житлового будинку АДРЕСА_1 на
тих умовах, що вона одержить обумовлену
суму коштів та буде і надалі, аж до
настання смерті, на безоплатній основі
проживати в фактично відчуженому нею
житлі. При цьому, розуміючи
безперспективність вирішення власних
проблем із здоров»ям тільки за рахунок
коштів у вигляді пенсії та
розраховуючи на те, що ОСОБА_2, як
близький родич, дотримається своєї
обіцянки, вона пристала на пропозицію
останнього. 06.11.2008 року державним
нотаріусом Стебницької державної
нотаріальної контори Зайченко Н.В. було
нотаріально посвідчено договір
купівлі-продажу 43/100 ідеальних частин
житлового будинку АДРЕСА_1. Після цього
вона та ОСОБА_2 продовжували проживати
в будинку АДРЕСА_1. Відповідно до
Будинкової книжки в будинку АДРЕСА_1
крім мене зареєстровані наступні
особи: її онук - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5,
який фактично проживає із своєю сім»єю
в квартирі АДРЕСА_2, її онук - ОСОБА_2.,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який фактично проживає в
будинку АДРЕСА_3; її невістка - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_7, яка фактично проживає в
будинку АДРЕСА_3. При цьому, зір у неї не
покращувався, а навпаки погіршувався і
їй гостро потрібні були кошти на
операцію, в зв'язку з чим вона
неодноразово зверталась до ОСОБА_2 з
приводу оплати за відчужену нею частку
будинку. Проте, ОСОБА_2 постійно
відкладав вирішення даного питання,
мотивуючи це різноманітними причинами,
а також звертав її увагу на те, що він і
так допомагає їй у веденні
господарства, фактично утримує її. В
той самий час відносини між ними на
цьому грунті почали загострюватись.
14.12.2011 року, ОСОБА_2. будучи в
нетверезому стані, в приміщенні
зазначеного будинку, вчинив з мною
сварку, в ході якої ображав та
нецензурно висловлювався в її адресу,
погрожував їй вбивством, а після цього
наніс їй неодноразові удари кулаками
рук та дерев'яною палицею в різні
частини тіла, внаслідок чого спричинив
їй струс головного мозку, забійно-рвану
рану плеча, закритий перелом пальця
правої китиці, множинні забої тіла. З
зазначеними тілесними ушкодженнями,
14.12.2011 року вона була доставлена в
Стебницьку ЦМЛ, де знаходилась на
стаціонарному лікуванні до 10.01.2012 року,
після чого в будинок №31 по вулиці Нова
в м.Стебник повертатись боялась і
поселилась за місцем проживання свого
іншого внука ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2.
Вироком Дрогобицького міськрайонного
суду від 11.10.2012 року ОСОБА_2 було визнано
винним у заподіянні їй середньої
важкості тілесних ушкоджень, тобто у
вчиненні злочину, передбаченого ч.1
ст.122 КК України, і призначено покарання
у вигляді 1 року обмеження волі, ст.75 КК
України - 1 рік іспитового строку. При
цьому, рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду від 02.10.2012 року, її
позовні вимоги було задоволено
частково, а саме: розірвано договір від
06.11.2008 р. купівлі-продажу 43/100 ідеальних
частин житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною господарських
споруд, посвідчений державним
нотаріусом Стебницької держаної
нотаріальної контори Зайченко Н.В.
реєстровий №1265 від 06.11.2008 року;
скасовано реєстрацію права власності
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
на 43/100 ідеальних частин житлового
будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною
господарських споруд, яке він набув на
підставі договору купівлі-продажу від
06.11.2008 року, посвідченого державним
нотаріусом Стебницької держаної
нотаріальної контори Зайченко Н.В.
реєстровий №1265 від 06.11.2008 року. Згідно
Витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно №36995668 від 26.12.2012 року
власником 43/100 ідеальних частин
житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною господарських
споруд являюсь тільки вона. Після
цього, ОСОБА_2 відключив
електропостачання зазначеної частини
житлового будинку АДРЕСА_1, забрав усі
свої речі та з цього часу разом із своєю
матір'ю ОСОБА_3 проживає за іншою
адресою - в будинку АДРЕСА_3. Будь-яких
речей та предметів побуту ОСОБА_3 в
будинку АДРЕСА_1 також не має. Викладене
підтверджується Актом обстеження
водопровідної та каналізаційної
мережі №70579 від 02.01.2014 року, а також цей
факт можуть підтвердити сусіди:
ОСОБА_10, жителька АДРЕСА_4 та ОСОБА_11,
житель АДРЕСА_5. На її заяву від 24.12.2013
року, яка одержана ДП
«Стебниккомунсервіс», обстеження
будинку АДРЕСА_1 проведено не було,
можливо по тій причині, що даний
будинок на балансі даного
житлово-експлуатаційного підприємства
не знаходиться. В той самий час, з
грудня 2012 року і по даний час в
належному їй на праві власності
житловому будинку АДРЕСА_1 проживає
тільки вона одна і самостійно сплачує
за послуги газо та водопостачання,
доказом чого є Договір про надання
послуг з газопостачання від 05.08.2013 року,
Договір №1 про надання послуг з
постачання холодної води від 02.01.2014
року, квитанції за період з грудня 2012
року по грудень 2013 року.

При цьому, облік спожитого газу
здійснюється за допомогою лічильника,
а оплата за постачання холодної води
розраховується виходячи із кількості
зареєстрованих осіб 4 особи, що, окрім
Договору №1 про надання послуг з
постачання холодної води від 02.01.2014
року, підтверджується листом КП
«Дрогобичводоканал» №187 від 15.01.2014
року. Таким чином, вона несе надлишкові
та непосильні для неї витрати по
утриманню належного їй на праві
власності житлового будинку №31 по
вулиці Нова, в місті Стебнику. В той
самий час вона являється соціально
незахищеною особою (пенсіонер по віку,
учасник війни, реабілітована жертва
політичних репресій) і живе не невелику
пенсію. Більше того, ні ОСОБА_2, ні
ОСОБА_3 з грудня 2012 року не приймають
будь-якої участі в утриманні будинку
АДРЕСА_1, у них навіть не має ключів від
нього. Їй у веденні домашнього
господарства допомагає лише онук
ОСОБА_6. Таким чином, відповідачі ОСОБА_2
га ОСОБА_3 фактично втратили право на
користування будинком АДРЕСА_1, однак
через гострі неприязні стосунки між
ним не бажають зніматись з реєстрації в
добровільному порядку, внаслідок чого
їй завдається майнова шкода, тобто
порушуються його охоронювані законом
права та інтереси. При цьому, ст.47
Конституції України закріплено право
кожного громадянина України на житло.
Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України
член сім»ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутност і члена сім»ї без поважних
причин понад один рік. якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом. Як
роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.15 постанови №9 від 01.11.1996
року «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»,
наявність чи відсутність прописки сама
по собі не може бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім»ї наймача (власника) приміщення,
або для відмови їй у цьому. Ст.41
Конституції України та ст.1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
України приєдналась 17.07.1997 року
відповідно до закону від 17.07.1997 року
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, першого протоколу та протоколів
№2, 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися,
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319. 321 ЦК
України). Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, хоч би ці порушення і не
були поєднані з позбавленням
володіння. Способи захисту права
власності передбачені нормами ст.ст. 16.
386. 391 ЦК України. Права власника
житлового будинку, квартири визначені
ст.З8З ЦК України та ст.150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім»ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про
свободу пересування та вільний вибір»
визначено, що зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом 7
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, рішення суду про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
буде підставою для зняття відповідачів
з реєстраційного обліку. Враховуючи
викладене, зокрема те, що відповідачі
тривалий час, тобто більше ніж 1 рік, не
проживають у житловому будинку, не
користуються ним, не несуть витрат по
його утриманню, а вона, як позивачка і
власниця житла, відповідно до ч.1 ст.317
ЦК України має право вільно володіти,
користуватись, та на підставі ст.319 ЦК
України - розпоряджатися своєю
власністю на власний розсуд, а
відповідно до ст.391 ЦК України - має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні мною права користування та
розпорядження своїм майном, зокрема,
шляхом визнання відповідачів такими,
що втратили право користування
житловим помешканням, а тому вважаю, що
маю право звернутись за захистом своїх
охоронюваних прав та інтересів.
Просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, а саме житловим
будинком по АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_1 в
судовому засіданні підтримав заявлені
позовні вимоги позивача ОСОБА_4,
оскільки дійсно відповідач ОСОБА_2,
забравши свої речі, проживає разом із
своєю матір'ю ОСОБА_3 за адресою
АДРЕСА_3. Будь-яких речей та предметів
побуту ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 також
не має. Викладене підтверджується
Актом обстеження водопровідної та
каналізаційної мережі №70579 від 02.01.2014
року, та оскільки відповідачі тривалий
час, тобто більше ніж 1 рік, не
проживають у житловому будинку, не
користуються ним, не несуть витрат по
його утриманню, а позивач, як власниця
житла, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України
має право вільно володіти,
користуватись, та на підставі ст.319 ЦК
України - розпоряджатися своєю
власністю на власний розсуд, а відтак
відповідно до ст.391 ЦК України - має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні мною права користування та
розпорядження своїм майном, вважає, що
заявлені позовні вимоги позивача
підлягають до повного задоволення.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
судовому засіданні визнали заявлені
позовні вимоги частково, суду пояснили,
що вони згідні знятися з
реєстраційного обліку в добровільному
порядку, однак будинок, в якій вони
мають намір прописатися, на даний час
ще не зданий в експлуатацію та на
нього не оформлені правовстановлюючі
документи.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позов слід задоволити з
наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право на
спадщину від 15.07.1996р. (р.№1055), виданого
Стебницькою державною нотаріальною
конторою, позивачу ОСОБА_4, на праві
приватної спільної часткової
власності належить будинок АДРЕСА_1.

Факт не проживання відповідачів у
спірному будинку підтверджується
Актом обстеження водопровідної та
каналізаційної мережі №70579 від 02.01.2014
року та Договором про надання послуг з
газопостачання від 05.08.2013 року,
Договором №1 про надання послуг з
постачання холодної води від 02.01.2014
року, квитанціями за період з грудня 2012
року по грудень 2013 року, з яких
вбачається, що позивач ОСОБА_4 проживає
в житловому будинку одна та сплачує за
послуги газо та водопостачання, а
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, хоча і є
зареєстрованими у спірному будинку,
однак не проживають в ньому більше
року.

Згідно копії рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 02.10.2012р., позовні
вимоги ОСОБА_4 були задоволені
частково, а саме: розірвано договір від
06.11.2008 р. купівлі-продажу 43/100 ідеальних
частин житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною господарських
споруд, посвідчений державним
нотаріусом Стебницької держаної
нотаріальної контори Зайченко Н.В.
реєстровий №1265 від 06.11.2008 року;
скасовано реєстрацію права власності
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
на 43/100 ідеальних частин житлового
будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною
господарських споруд, яке він набув на
підставі договору купівлі-продажу від
06.11.2008 року, посвідченого державним
нотаріусом Стебницької держаної
нотаріальної контори Зайченко Н.В.
реєстровий №1265 від 06.11.2008 року.

Як вбачається із вироку
Дрогобицького міськрайонного суду від
11.10.2012 року ОСОБА_2 було визнано винним у
заподіянні ОСОБА_4 середньої важкості
тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК
України, та призначено покарання у
вигляді 1 року обмеження волі, ст.75 КК
України - 1 рік іспитового строку.

Враховуючи той факт, що
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже
більше шести місяців не проживають в
будинку АДРЕСА_1, забравши всі свої
особисті речі, їх слід визнати такими,
що втратили право користування даним
жилим приміщенням. А відтак, суд надав
оцінку сукупності узгоджених між собою
доказів та зазначив, що їх достатньо, а
тому заявлені позовні вимоги
підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215,
224-226 ЦПК України, ст. ст. 71, 72, 107 ЖК
України, ст. 405 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, а саме житловим будинком
за адресою : АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
солідарно на користь ОСОБА_4 сплачений
нею судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в
судову палату по цивільних справах
Львівського апеляційного суду через
Дрогобицький міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення суду.

Рішення виготовлено в нарадчій
кімнаті.

Суддя ____________________
Гарасимків Л.І.