Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Харитонової Г. Л. , при секретарі
Чудіній Н.Г., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча" (далі ПАТ "ММК ім.
Ілліча") про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча"
(далі ПАТ "ММК ім. Ілліча") з позовом про
стягнення середнього заробітку,
посилаючись на те, що з 16.10.2001 року по
27.03.2008 рік перебував у трудових
відносинах з відповідачем, який при
виплаті заробітної плати не проводив
передбачену діючим законодавством
індексацію заробітної плати, в
наслідок чого були порушені його права
на оплату праці. Зазначив, що в
подальшому звернувся до ПАТ «ММК ім.
Ілліча» із заявою про добровільну
сплату заборгованої заробітної плати,
після чого відповідач частково сплатив
йому суму індексації заробітної плати
з компенсацією. Просив стягнути з ПАТ
«ММК ім. Ілліча» на його користь
середній заробіток за період з 27.03.2008
року по 28.03.2014 рік.

Позивач в судове засідання не з'явився,
за невідомих суду підстав, про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, надав суду заяву про
розгляд справу у його відсутності та
просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ПАТ "ММК ім.
Ілліча" до судового засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, надав суду заперечення у якому
зазначив, що позовні вимоги не визнає,
оскільки ПАТ «ММК ім. Ілліча» проведено
повний розрахунок з позивачем при його
звільнені. Вказали, що ними не було
допущено порушення трудових прав
позивача при звільненні в частині
проведення повного розрахунку, тому
відсутні підстави для стягнення
середнього заробітку, також вважають,
що позивачем був пропущений строк
звернення до суду з вимогою про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виплати. В зв'язку з
відсутністю зобов'язання щодо сплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, відповідач вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню. Просили в позові
відмовити.

В зв'язку з неявкою сторін суд ухвалює
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 16.10.2011
року по 27.03.2008 рік перебував у трудових
відносинах із ПАТ "ММК ім. Ілліча", що
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці (а.с. 8-9). За цей період
йому нараховувалась і виплачувалась
заробітна плата. 10.01.2014 року позивач
звернувся до ПАТ «ММК ім. Ілліча» з
заявою, якою просив надати довідку про
розмір його заробітної плати за період
з 16.10.2001 року по 27.03.2008 рік та якщо
індексація заробітної плати не
проводилась, просив сплатити на його
користь суму індексації заробітної
плати з компенсацією.

На виконання зазначеної заяви
відповідачем 28.03.2014 р. на користь
позивача було сплачено заборгованість
з індексації з компенсацією, яка
утворилась за період з березня 2003 року
по липень 2006 року та складала 1070 гр. 60
коп., а з відрахуванням податків та
обов'язкових платежів позивач фактично
отримав суму у розмірі 893 грн. 89 коп., що
підтверджується відповідним платіжним
дорученням. Обґрунтовуючи позовні
вимоги позивач зазначив, що 28.03.2014 року
відповідачем частково було сплачено на
його користь заборгованість з
заробітної плати, при цьому з вказаною
сумою заборгованості, періодом її
утворення позивач погодився та не
оспорює її розмір. (а.с. 2,3,19,20). Таким
чином, між позивачем та відповідачем
мав місце спір щодо періоду
нарахування суми індексації
заробітної плати з компенсацією та
розміру цієї суми, та цей спір
вирішений на користь позивача
частково.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012
Конституційного Суду України у справі
№ 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1
ст. 233 Кодексу законів про працю України
у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116,
117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом
України було визначено, що для
встановлення початку перебігу строку
звернення працівника до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була
викладена Верховним Судом України в
постанові від 27 березня 2013 року по
справі № 6-15цс13.

Оскільки розглядом справи було
встановлено, що відповідач фактично не
розрахувався перед ОСОБА_1 при його
звільненні, тобто мало місце порушення
законодавчо встановлених строків, а
остаточно розрахувався вже 28.03.2014 року,
то позивач має всі законі підстави для
звернення до суду з вимогою про
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку.

Визначаючи розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, суд
керується наступним.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24
грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» зазначено, що
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведені його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
не проведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Такі ж положення були викладені і у
Правових позиціях Постанов
Верховного Суду України від 24 жовтня
2011 р. у справі № 6-39 цс11 та від 21
листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Звертаючись до суду, позивач просив
стягнути на його користь суму
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за період з
27.03.2008 року по 28.03.2014 р.

Кількість робочих днів починаючи з
28.03.2008 року до дня остаточного
розрахунку - 28.03.2014 року, складає 1652 дні.

Згідно із довідкою за № 2/73015, наданою
відповідачем, розмір середньоденної
заробітної плати ОСОБА_1 складає 104 грн.
40 коп. ( а.с.16).

При цьому суд зазначає,що цей
розрахунок зроблений відповідно до
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8
якого нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин.
Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином, розмір середнього
заробітку за період з 28.03.2008 року по
28.03.2014 рік складає: 1652 дн. х 104 грн. 40 коп. =
172 468 грн. 80 коп.

Разом з тим, суд, враховуючи розмір
спірної суми, на яку мав право позивач ,
частку, яку вона становила у заявлених
вимогах, істотності цієї частки
порівняно із середнім заробітком ,
визначає розмір відшкодування за час
затримки розрахунку у розмірі 3000
гривень.

Враховуючи, що згідно положень
наведених нормативних актів
індексація заробітної плати разом із
компенсацією входять до структури
заробітної плати, з якої проводяться
відрахування податків та обов'язкових
платежів, які не зазначені у наданому
представниками відповідача
розрахунку, то суд приходить до
висновку, що при виплаті відповідачем
позивачу відповідних сум належить
утримати з вказаних сум передбачені
законом податки і обов'язкові платежі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню на
користь держави судові витрати у
вигляді судового збору в сумі 243,60
гривень.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 33 ЗУ «Про оплату
праці», ст. ст. 2, 4 ЗУ «Про індексацію
грошових доходів населення», ст. ст. 1, 3
ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати», ст. ст. 115 - 117, 233
КЗпП України, ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 208, 212-215 ,
224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча" про стягнення
середнього заробітку - задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ММК ім. Ілліча", юридична
адреса: м. Маріуполь, вул. Левченко, 1
() на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає
АДРЕСА_1, середній заробіток за час
затримки виплати індексації
заробітної плати з компенсацією в
розмірі 3000 грн. з утриманням ПАТ "ММК
ім. Ілліча" з цих сум передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів при їх виплаті.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ММК ім. Ілліча" юридична
адреса: м. Маріуполь, вул. Левченко, 1
() на користь держави
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Г. Л. Харитонова