У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою ОСОБА_3 на
бездіяльність Центрального відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції за касаційною скаргою ОСОБА_3
на ухвалу Дніпровського районного суду
м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 25 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду зі скаргою на бездіяльність
Центрального відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції (далі -
Центральний ВДВС Миколаївського МУЮ)
та просив суд зобов'язати Центральний
ВДВС Миколаївського МУЮ здійснити
примусове виконання виконавчого
провадження, а саме стягнути з
кредитної спілки на його користь
належні йому грошові кошти в розмірі 7
893 грн 91 коп. і перерахувати їх на його
банківський рахунок.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 25 жовтня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 січня 2014 року, у
задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
та передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні скарги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із
того, що державним виконавцем
Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ
вживаються всі необхідні заходи,
спрямовані на виконання рішення суду.

З таким висновком суду погодився й суд
апеляційної інстанції, пославшись
також на те, що немає правових підстав
для зобов'язання державного виконавця
примусово виконувати рішення суду.

Проте таких висновків суд апеляційної
інстанції дійшов із порушенням вимог
процесуального закону.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної
інстанції передбачено в ст. ст. 315, 386 ЦПК
України, в якій, зокрема, зазначаються:
узагальнені доводи та заперечення
осіб, які беруть участь у справі;
встановлені судом першої інстанції
обставини; мотиви, з яких апеляційний
суд виходив при постановленні ухвали, і
положення закону, яким він керувався; у
разі відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду в такому його елементі як
мотивування судового рішення судом,
який має право на дослідження нових
доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення зазначених
положень апеляційний суд, відхиляючи
апеляційну скаргу, обмежився лише
коротким висновком про те, що суд
першої інстанції детально перевірив
обґрунтування скарги та вірно
встановив, що підстав для задоволення
вимог про зобов'язання виконавчої
служби, державного виконавця здійснити
примусове виконання виконавчого
провадження немає, після чого зазначив
узагальнюючу фразу про те, що доводи
апеляційної скарги перевірені,
порушення судом матеріального та
процесуального законів під час
вирішення спору не встановлено.

Проте суд узагалі не перевірив як
доводів апеляційної скарги, так і
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції; не навів мотивів
ухваленого ним судового рішення та
обставин, які б спростовували доводи
скарги.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що в
Центральному ВДВС Миколаївського МУЮ
на виконанні перебуває зведене
виконавче провадження по виконанню
770 виконавчих документа про
стягнення грошових коштів з кредитної
спілки «Флагман» на користь стягувачів
на загальну суму 31 530 408 грн 94 коп. у тому
числі виконавчий лист Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області № 2-56/2012 від 3
квітня 2012 року про стягнення з
кредитної спілки «Флагман» на користь
ОСОБА_3 за договорами по залученню
внеску (вкладу) члена кредитної спілки
на депозитний рахунок грошові кошти в
розмірі 7 893 грн 81 коп.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до
цьогоЗакону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Частиною 1 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Виконання судових рішень у цивільних
справах є складовою права на
справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Однак апеляційний суд у порушення
вимог ст. ст. 212 - 214, 315, 383, 386 ЦПК України
на зазначені вище положення закону
уваги не звернув, та дійшов
передчасного висновку державним
виконавцем Центральний ВДВС
Миколаївського МУЮ вживались всі
передбачені законодавством дії,
спрямовані на примусове виконання
рішення суду про стягнення з кредитної
спілки «Флагман» на користь ОСОБА_3
грошових коштів за договорами по
залученню внеску (вкладу) члена
кредитної спілки на депозитний рахунок
грошові кошти.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду не може вважатися законною й
обґрунтованою та в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до
апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 січня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта