Справа № 459/2338/14
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/5221/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника відповідача
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області -
Вітко І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 19 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області про
стягнення моральної шкоди, спричиненої
внаслідок професійного захворювання, -

встановила:

рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 19 червня 2013
року вищевказаний позов задоволено
частково. Постановлено стягнути з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області на
користь ОСОБА_4 5 тисяч грн. заподіяної
моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач,
просить рішення суду скасувати й
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволені вимог позивача, посилаючись
на те, що судом не була дана правова
оцінка тому, що позивач не довів факту
заподіяння моральної шкоди висновком
медичних органів, а суд не обґрунтував
розмір шкоди, яку стягнув з апелянта.

Позивач та його представник у судове
засідання не з'явилися, хоча належним
чином, у відповідності ч.5 ст.76 ЦПК
України, були повідомлені про час та
місце розгляду справи, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення щодо часу та місця
розгляду справи.

За таких обставин, у відповідності до
ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу на підтримання апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Встановлено, що з 21 липня 1969 року по 16
липня 1972 р., з 20 квітня 1981 р. по 06 січня 2000
року позивач працював на ДВАТ шахті № 5
«Великомостівська» ДП «Львіввугілля»
в шкідливих умовах праці, що
стверджується копією трудової книжки
(а.с.7, 8).

Під час виконання своїх трудових
обов'язків позивач, внаслідок
погіршення стану здоров'я,
неодноразово звертався за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів, що стверджується
відповідними медичними документами, та
продовжує проходити періодично
лікування після звільнення з роботи,
пов'язаного з професійним
захворюванням.

З акту розслідування професійного
захворювання від 14 червня 2001 року
стверджується, що у позивача мається
професійне захворювання і таке виникло
в результаті роботи на шахті № 5
«Великомостівська» підземним
машиністом гірничих виймальних машин
при шкідливих умовах праці, в умовах
підвищеного пилевиділення, з
запиленістю повітря - 140-380 мг/мі при
контакті працівника з
вугільно-породним пилом протягом стажу
роботи у вугільній шахті (а.с.9, 10).

Відповідно до довідки обласної МСЕК № 3
серії ЛВА -1 № 119038 від 18.07.2001 року
позивачу вперше встановлено ІІІ групу
інвалідності та 50 % втрати
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням безтерміново (а.с.13).

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п.п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами),
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням його здоров'я
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання,
провадиться згідно із законодавством
про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Закону від 14 жовтня 1992
року № 2694-XII «Про охорону праці» (у
редакції Закону від 21 листопада 2002 року
№ 229-IV, КЗпП України, а також
законодавчих та інших
нормативно-правових актів. Спори про
відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Відповідно до змісту ст.ст.1, 21, 23, 28, 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в редакції Закону, що
був чинний на час виникнення спірних
правовідносин - червень 2001 р., на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництв та професійних
захворювань України покладено
обов'язок відшкодувати застрахованим
особам моральну шкоду у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, заподіяну
умовами виробництва.

Пунктом 3 ст.34 вищевказаного Закону,
діючої на час встановлення позивачу
вперше групи інвалідності та втрати
професійної працездатності, на яку
посилається відповідач, дійсно було
передбачено, що потерпілий вправі
звернутися до Фонду з заявою про
відшкодування моральної шкоди з
викладом характеру шкоди та поданням
відповідного висновку медичних
органів, але у випадку, якщо така не
спричинила втрати професійної
працездатності, а в даному випадку таку
втрату працездатності спричинено. Крім
того, зазначеною нормою права
передбачено, що суму шкоди визначає
суд. Таким чином, суд підставно прийняв
даний позов до розгляду та з
врахуванням матеріалів справи та
наданих сторонами доказів доводи
апелянта-відповідача в цій частині є
необґрунтованими.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, міський суд
обґрунтовано виходив з того, що з
моменту первинного встановлення
позивачу МСЕК втрати професійної
працездатності в останнього виникло
право, відповідно до чинних на цей
момент положень закону, на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду.

Такі висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи. Рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

При цьому, апеляційним судом
враховується той факт, що відповідач у
справі не заявляв клопотання про
призначення по справі відповідної
експертизи на предмет визначення
підстав та/або розміру заподіяної
позивачу моральної шкоди. Відсутність
у матеріалах справи висновку МСЕК з
цього питання не спростовує правильних
висновків суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із відповідними змінами),
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням у кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховуються
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
завданої травми, наслідки тілесних
ушкоджень, істотність вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди з відповідача, суд навів у
рішенні відповідні мотиви - характер
отриманого позивачем професійного
захворювання, час лікування, глибини
моральних страждань та інші доводи та
докази, надані позивачем на
підтвердження перенесених ним
страждань, а відтак, визначив розмір
моральної шкоди частково в межах
розміру, визначеного вищевказаними
Правилами та виходячи з принципів
виваженості та розумності.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком та не вбачає підстав для
скасування чи зміни такого рішення,
тому апеляційну скаргу в цій частині
слід відхилити, а рішення міського суду
залишити без змін.

Враховуючи, що судом правильно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно застосовано матеріальний
закон та дотримана процедура розгляду
справи, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, то за
таких обставин підстав для задоволення
апеляційних скарг немає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Червонограді Львівської області
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 19 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.