Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2388/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Гармаш Т. І.
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

05.11.2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого судді -
Чорнобривець О.С.

суддів -
Кодрула М.А.,

Потапенка
В.І.

за участю секретаря - Кечкіна
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді в режимі
відеоконференції цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 25 липня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, законного
представника малолітньої ОСОБА_5, третя
особа: орган опіки та піклування
виконавчого комітету Світловодської
міської ради про усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
визнання особи, такою що втратила право
користування жилим приміщенням та
зустрічним позовом ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Світловодської міської ради
про вселення, визначення порядку
користування квартирою та зобов'язання
не чинити перешкоди у її користуванні,-

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_3
звернувся в суд з зазначеним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що він є
власником квартири АДРЕСА_1, за адресою
якої зареєстрована його малолітня
дочка ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1. З лютого 2013
року колишня дружина з донькою з
вказаної квартири переїхала на інше
постійне місце проживання, рішенням
суду від 16.04.2013року шлюб розірвано.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду від 23.12.2013 року
ОСОБА_4 визнано такою, що втратила право
користування жилим приміщенням. На
даний час у квартирі зареєстрована
лише малолітня, що не дає позивачу
можливості реалізувати своє право
розпорядження нерухомим майном.

Посилаючись на ці обставини,
просив усунути перешкоди у
користуванні квартирою шляхом
визнання малолітньої дочки ОСОБА_5,
такою що втратила право користування
жилим приміщенням.

В ході розгляду справи в суді
першої інстанції ОСОБА_4, яка діє в
інтересах неповнолітньої дочки
звернулась до суду із зустрічними
позовними вимогами про вселення,
визначення порядку користування
квартирою та зобов'язання не чинити
перешкоди у її користуванні. В
обґрунтування зазначала, що ОСОБА_3
створив умови за яких вона не могла
разом з дитиною проживати у його
квартирі. У зв'язку із чим вона була
фактично виселена із квартири разом із
малолітньою дитиною. На даний час у неї
відсутнє житло, де б вона могла
зареєструвати дитину. Просила вселити
її разом з дитиною до квартири та
визначити порядок користування
квартирою.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 25 липня 2014 року у
задоволенні первісного та зустрічного
позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити вимоги первісного позову
та відмовити у задоволенні зустрічного
позову. Зокрема зазначає, що у квартирі
він фактично не проживає, але змушений
сплачувати комунальні послуги.
Реєстрація малолітньої дитини у
квартирі позбавляє його як власника
можливості здійснювати належне йому
право розпоряджатися даним майном.

Відповідачем ОСОБА_4 рішення суду
не оскаржене.

У судовому засіданні, яке за
клопотанням представника позивача,
проведено в режимі відеоконференції
позивач та його представник підтримали
доводи апеляційної скарги. Відповідач
та її представник заперечили.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

В силу вимог ст. 11, 10, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Ст. 41 Конституції України
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном
на власний розсуд, вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Глава 28 ЦК України визначає житло
об'єктом права приватної власності .

Відповідно до положень ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Аналіз наведених вище норм
цивільного законодавства України дає
підстави для висновку про те, що у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про визнання особи,
такою, що втратила право користування
житлом, як спосіб усунення перешкод у
користуванні власністю.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується, що власником
квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про народження
НОМЕР_1, виданого 10.01.2012 року, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду від 16.04.2013 року
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірваний.

Рішенням цього ж суду від 23
грудня 2013 року, яке набрало законної
сили 09.01.2014 року ОСОБА_4 визнано такою,
що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки-виписки з
домової книги про стан сім'ї та
прописці, в квартирі АДРЕСА_1 прописана
ОСОБА_5.(а.с.9)

Орган опіки та піклування
Світловодського міськвиконкому у
своєму висновку про захист прав
малолітньої ОСОБА_5 від 20.05.2014 року,
просить залишити реєстрацію дитини
разом з батьком до досягнення нею
повноліття.

Суд першої інстанції, відмовляючи
у задоволенні позову, виходив з того, що
місце проживання дитини не визначалось
відповідним компетентним органом,
малолітня ОСОБА_5 в силу свого віку не
може самостійно визначатись з місцем
свого проживания, тому немає підстав
вважати, що вона втратила право
користування спірною квартирою без
поважних причин понад встановленого
законом строку.

Проте з такими висновками
суду погодитись не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік.

Заочним рішенням Світловодського
міськрайонного суду від 23 грудня 2013
року про визнання відповідача такою, що
втратила право користування квартирою,
встановлено, що 10 лютого 2013 року
відповідач виїхала з квартири.

Тобто, на час подання позову
відповідач та малолітня дочка більше
ніж рік не проживали у квартирі
позивача.

Статтею 176 Сімейного кодексу
України передбачено, що батьки
зобов'язані передати у користування
дитини майно, яке має забезпечити її
виховання та розвиток.

Відповідно до ст. 160 СК України,
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України,
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому, у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків або одного з них,
з ким вона проживає.

Матеріалами справи підтверджується,
що спору про визначення місця
проживання дитини між сторонами немає.
Дочка сторін проживає з матір'ю, за
адресою АДРЕСА_3, що відповідачем не
заперечується та підтверджується
наявною у справі позовною
заявою(копія) ОСОБА_4 про стягнення на
свою користь аліментів на утримання
дитини(а.с.21-22).

Таким чином, малолітня ОСОБА_5 не
досягла віку з яким законодавець
пов'язує можливість набуття і
здійснення певних прав та обов'язків і
її законним представником є мати.

Суд, не у достатньому обсязі
визначився з характером спірних
правовідносин та дійшов помилкового
висновку.

Згідно вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 25 липня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, законного
представника ОСОБА_5, третя особа: орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Світловодської міської ради
про усунення перешкод у користуванні
квартирою шляхом визнання особи, такою
що втратила право користування жилим
приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Судові витрати покласти на
сторони.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: