Головуючий у 1-ій інстанції Голуб Т.І.
Суддя - доповідач Ткаченко Т.Б.
Р і ш е н н я

Іменем України

19 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

Головуючого -
Песоцької Л.І.,

суддів -
Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.,

при секретарі -
Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «БТА Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, в особі його представника
ОСОБА_3, на рішення Волноваського
районного суду Донецької області від 22
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «БТА Банк» (далі ПАТ «БТА
Банк» або Банк) звернулось з позовом до
ОСОБА_2, просило стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
№ НД-36-07 від 25 травня 2007 року в сумі 966 828
грн.57 коп.

Посилався на те, що на підставі
зазначеного кредитного договору надав
відповідачу кредит в сумі 31000 доларів
США зі сплатою 15% річних на строк до 24
травня 2022 року або протягом 30 робочих
днів з дня отримання вимоги банку про
дострокове повернення грошових коштів.
Відповідач умови договору не виконав, у
зв'язку з чим станом на 18 квітня 2013 року
у нього виникла заборгованість:
строкова заборгованість за кредитом
25858,87 доларів США або 206689,95 грн.,
прострочена заборгованість за
кредитом 4268,86 доларів США або 34121 грн.;
строкова заборгованість за сплатою
процентів 313,02 доларів США або 2501,97 грн.;
прострочену заборгованість за сплатою
процентів 18185,42 долари США або 145356,06
грн.; пеня за несвоєчасне погашення
кредиту та процентів 566757,84 грн. та 3%
річних 11401,75 грн., а всього 966828 грн.57
коп., яку просив стягнути на його
користь та втрати по оплаті судового
збору у сумі 3441 грн.

Рішенням Волноваського районного суду
Донецької області від 22 жовтня 2013 року
позов ПАТ «БТА Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БТА
Банк» 777337 грн.96 коп. заборгованості за
кредитним договором та 3441 грн. у
відшкодування судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено за
необґрунтованістю.

Не погодившись з рішенням суду і
посилаючись в апеляційній скарзі на
порушення норм матеріального і
процесуального права, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, відповідач, в особі
його представника ОСОБА_3, просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності відповідача ОСОБА_2, який
належним чином повідомлений про час і
місце судового розгляду справи, про що
свідчить запис в книзі телефонограм.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника відповідача -
ОСОБА_4, яка просила апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
заперечення представника ПАТ «БТА
БАНК» - Тодорова Д.Ю., який просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
зміні в частині визначення
заборгованості за кредитним договором
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно ст. 214
ЦПК України, суд вирішує такі питання:
чи мали місце обставини, якими
ґрунтувалися вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (порушення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розділити між сторонами судові витрати
та інше.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Відповідно до ст.ст. 11, 303 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку
щодо стягнення з відповідача 3% річних
за невиконання грошових зобов'язань за
кредитом у розмірі 11401 грн.75 коп., суд
виходив з того, що ці вимоги не
відповідають умовам кредитного
договору та положенням ст.625 ЦК України.

Рішення суду в цій частині не
оскаржувалось, тому колегією суддів в
апеляційному порядку не
переглядається.

Задовольняючи позов в частині
стягнення заборгованості за кредитом
та пені, суд дійшов висновку, що
відповідачем не виконано зобов'язань
щодо повернення кредитних коштів за
вказаним договором, а строк позовної
давності позивачем не пропущено.

Дійшовши висновку про зменшення
розміру пені, суд виходив з того, що
розмір пені за розрахунком позивача
значно перевищує суму заборгованості
за кредитом, і позивачем не надані
докази, які б підтверджували
виникнення негативних наслідків для
нього через прострочення виконання
відповідачем його зобов'язання.
Враховуючи майновий стан відповідача,
ті обставини, що він має на утриманні
двох неповнолітніх дітей, суд зменшив
розмір пені до розміру суми
заборгованості за кредитним договором,
тобто до 388668 грн.98 коп.

Але з таким висновком повністю
погодитися не можна.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.ст.527,530 ЦК України,
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст.627, ст.6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені між ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідні для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнута згода.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, позивач,
відповідно до договору від 25 травня 2007
року надав відповідачеві кредит в сумі
31000 доларів США зі сплатою 15% річних
строком до 24 травня 2022 року включно або
протягом 30 робочих днів з дня отримання
вимоги банку про дострокове повернення
грошових коштів (а.с.5 - 18).

В порушення умов кредитного договору
відповідач не виконує взяті на себе
зобов'язання і тому станом на 18 квітня
2013 року, згідно розрахунку, наданого
позивачем, виникла заборгованість у
розмірі 966828 грн.57 коп., яка складається
із строкової заборгованості за
кредитом у розмірі 25858,87 доларів США
або 206689 грн.95 коп.; простроченої
заборгованості за кредитом - 4268,86
доларів США або 34121 грн.; строкової
заборгованості за сплатою процентів -
313,02 доларів США або 2501 грн.97 коп.;
простроченої заборгованості за
сплатою процентів - 18185,42 доларів США
або 145356 грн.06 коп.. Також позивачем
нарахована пеня за несвоєчасне
погашення кредиту та процентів у
розмірі 566757 грн.84 коп. та 3% річних у
розмірі 11401 грн.75 коп.(а.с.19 -24).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст.1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частинипозикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу
(ч.2 ст.1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться в ч.1
ст.611, ч. 2 - 4 ст.612, ст.220 ЦК України, які
передбачають відповідальність
боржника.

Покладання на боржника нових
додаткових обов'язків як заходу
цивільно - правової відповідальності
має місце, зокрема, у стягненні
неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 ЦК України).

У зв'язку з порушенням виконання умов
кредитного договору станом на 18 квітня
2013 року, у відповідача виникла
заборгованість за кредитом, яка
складається з строкової
заборгованості за кредитом 25858,87
доларів США, що еквівалентно 206689,95 грн.;
простроченої заборгованості за
кредитом 4268,86 доларів США, що
еквівалентно 34121,00 грн.; строкової
заборгованості за сплатою процентів 313,
02 доларів США, що еквівалентно 2501,97 грн.;
простроченої заборгованості за
сплатою процентів в розмірі 18185,42
доларів США, що еквівалентно 145356,06 грн.,
пені за несвоєчасне погашення кредиту
та процентів 566757,84 грн. Також позивачем
нараховані 3 проценти річних в сумі 11
401,75 грн. (а.с. 19 - 24).

Таким чином висновок суду про
неналежне виконання ОСОБА_2 кредитного
зобов'язання та існування
заборгованості є вірним.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи 10 вересня 2013 року відповідач
подав до суду першої інстанції заяву
про застосування строку позовної
давності (а.с.69 - 70).

Згідно ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно 2.1 Кредитного договору № НД
- 36 -07 від 25 травня 2007 року (далі Договір)
сторони встановили строк дії договору -
до 24 травня 2022 року включно.

За користування Кредитом позичальник
зобов'язується сплачувати Банку
проценти у розмірі 15,0% відсотків
річних, який може бути змінено в
порядку і на умовах , визначених цим
Договором. У випадку порушення
позичальником своїх зобов'язань,
встановлених п.9.2.4.2 цього Договору в
частині надання оригіналів платіжних
документів, що підтверджують сплату
страхових платежів на наступний
період страхування, розмір процентної
ставки, встановлений у п.3.1 цього
Договору, підвищується на 2 проценти
річних за кожні 12 місяців невиконання
чи несвоєчасного виконання п.9.2.4.2 цього
Договору ( п.3.1).

Сплата Кредиту та процентів
проводиться позичальником щомісячно, у
строки визначені графіком погашення,
встановленим у Додатку № 1 до Договору,
що є його невід'ємною частиною (п.3.3., 5.1.)
(а.с.15 -18).

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями, а саме 25 числа кожного місяця.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту з 03
листопада 2008 року. Сплату процентів
здійснював періодично, сплачуючи
проценти у меншій сумі, ніж передбачено
графіком у відповідному місяці року,
останній платіж на погашення процентів
відповідач здійснив 25 травня 2011 року.

В той час, як з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом та з
вимогами про дострокове повернення
кредиту Банк звернувся 30 травня 2013
року, включивши до позовних вимог як
всю заборговану суму, так і майбутні
платежі.

Як роз'яснено в п.29 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(далі - Пленум) при вирішенні спорів про
дострокове повернення кредиту суд має
враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК
і виходити з того, що якщо договором
встановлено обов'язок позичальника
повернути кредит частинами (із
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
кредиту, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому від суми
кредиту.

Передбачене статтею 1050 ЦК право
кредитодавця вимагати від
позичальника дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася, є
самостійним. Реалізація такого права
жодним чином не залежить від
пред'явлення кредитодавцем вимог про
розірвання кредитного договору
відповідно до положення статті 651 ЦК.

Таким чином, перебіг строку позовної
давності в кредитних спорах
починається від дня, коли позичальник
мав сплатити наступний щомісячний
платіж, але не виконав свої
зобов'язання за договором.

Враховуючи загальний 3-річний термін
позовної давності, вимоги Банку про
стягнення заборгованості по кредиту,
відсотків, яка виникла з 25 травня 2007
року по 30 травня 2010 року задоволенню не
підлягають.

Станом на 31 травня 2010 року, відповідно
до розрахунку наданого Банком, який
узгоджується з розрахунком, наданим
відповідачем у відповідача виникла
прострочена заборгованість за
кредитом 1219,73 доларів США,
заборгованість за простроченими
процентами 6241,84 доларів США ,
заборгованість за строковими
нарахованими процентами 75,14 доларів
США, які мають бути виключені з
розрахунку заборгованості за
кредитним договором за спливом строку
позовної давності.

Отже, заборгованість, яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача становить: строкова
заборгованість за кредитом - 25858,87
долара США, що в еквіваленті становить
206689,95 грн., прострочена заборгованість
за кредитом - 3049,13 долара США (4268,86 - 1219,73),
що в еквіваленті становить - 24371,70 грн.,
строкова заборгованість за процентами
- 313,02 долара США, що в еквіваленті 2501,97
грн., прострочена заборгованість за
процентами - 11868,44 долара США, що в
еквіваленті становить 94864,42 грн. (18185,42 -
6316,98).

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що за
порушення терміну здійснення
Ануїтетних платежів за цим Договором
Позичальник сплачує Банку пеню в
розмірі 1% від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до наданого Банком
розрахунку заборгованості, яка виникла
за період з 31 травня 2012 року 18 квітня
2013 року, тобто в межах 1 року, розмір
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором становить
502222,10 грн., а саме розмір пені за
простроченою заборгованістю по
кредиту 88130,67 грн. та за простроченими
нарахованими процентами 414091,43 грн.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як роз'яснено в п. 27 Пленуму положення
частини третьої статті 551 ЦК України
про зменшення розміру неустойки може
бути застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК, які мають іншу правову
природу. При цьому проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не
підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Враховуючи ті обставини, що розмір пені
значно перевищує суму заборгованості
за кредитом і за відсотками, відповідач
приймав міри щодо погашення кредиту, а
також враховуючи, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання, положення п.5 ч.3 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів» від 12 травня 1991 року №
1023-ХП, в редакції Закону від 1 грудня 2005
року № 3161-1У, відповідно до яких
несправедливими є умови договору про
встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором, а також ті
обставини, що відповідач має на
утриманні неповнолітню дитину, його
дохід складається із заробітної плати,
розмір якої складає 2300 грн., з
урахуванням думки представника
відповідача, яка заявила в
апеляційному суді, що розмір пені може
бути визначений у сумі 164214,02 грн.,
колегія суддів вважає можливим
зменшити розмір пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором до
164214,02 грн.

Оскільки відповідач не виконав свої
зобов'язання за кредитним договором,
відповідно до вищезазначених норм, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня в розмірі 164214,02
грн.

Доводи апеляційної скарги, що Банком
неправомірно застосовано до кредитних
взаємовідносин процентну ставку 17%, що
не передбачено умовами Кредитного
договору, являються необгрунтовами,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи , в
період з 02 червня 2008 року по 09 червня 2008
року банком здійснено нарахування
відсотків за відсотковою ставкою 17,0 %
річних, що узгоджується з положеннями
п.3.4 Договору, яким передбачено
можливість у випадку порушення
позичальником своїх зобов'язань,
встановлених п.9.2.4.2 цього договору
підвищується на 2 проценти річних за
кожні 12 місяців невиконання чи
неналежного виконання пункту 9.2.4.2.
цього договору.

З пояснень представника Банку в
апеляційному суді вбачається, що
нарахування відсотків здійснено за
відсотковою ставкою 17,0 відсотків
річних за вказаний період, оскільки
відповідачем не були надані в цей
період оригінали платіжних документів,
що підтверджують сплату страхових
платежів на наступний період
страхування.

Зазначені обставини не заперечувались
і не були спростовані представником
відповідача.

При таких обставинах, рішення суду
першої інстанції не може бути визнано
законним і обґрунтованим, а тому на
підставі ст.309 ЦПК України, воно
підлягає зміні.

Оскільки колегія суддів не повністю
погоджується з доводами апеляційної
скарги на обґрунтування підстав
скасування рішення суду першої
інстанції та відсутності підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції з відмовою у задоволенні
позову Банку, апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

При зверненні до суду з позовом позивач
поніс витрати по оплаті судового збору
3441 грн. ( а.с.1).

Відповідно до положень ст.88 ЦПК
України, у зв'язку з частковим
задоволенням вимог Банку, останньому
підлягають відшкодуванню зазначені
витрати пропорційно задоволеним
вимогам, а саме в сумі 1754 грн.91 коп.

Звертаючись з апеляційною скаргою
відповідачем сплачено судовий збір у
сумі 1720,50 грн.(а.с.139).

Оскільки апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
в частині визначення суми
заборгованості за Договором підлягає
зміні, на користь відповідача з
позивача у відшкодування зазначених
витрат, відповідно до положень ст.88 ЦПК
України, підлягає стягненню 630 грн.21
коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314,316 ЦПК
України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в особі його
представника ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 22 жовтня 2013 року
змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства «БТА Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ НД-36-07 від 25 травня 2007 року станом на 18
квітня 2013 року, яка складається з
заборгованості: за кредитом 231061
гривень 65 копійок, за процентами 97366
гривень 41 копійка, пені 164 214 гривень 02
копійки, та у відшкодування витрат по
сплаті судового збору 1754 гривень 91
копійка.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «БТА Банк» на користь
ОСОБА_2 у відшкодування судового збору
630 гривень 21 копійку.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий :
Л.І. Песоцька

Судді :
Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева