Справа № 548/1758/14-ц
Провадження №2/548/626/14
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24.10.2014 року

м.Хорол

Суддя Хорольського районного суду
Полтавської області Коновод О.В.,
розглянувши матеріали за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення
меж присадибної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2 про визначення меж присадибної
ділянки.

Проте позовна заява не відповідає
вимогам ст. 119 Цивільно-процесуального
Кодексу України (далі ЦПК України) і
підлягає залишенню без руху для
усунення недоліків.

А саме, в порушення п.5 ч.1 ст.119 ЦПК
України в обґрунтування позовних вимог
не викладено обставин, які
підтверджують: чи зареєстроване право
власності на земельну ділянку та
житловий будинок за позивачем та не
надано відповідних доказів; чи
встановлені тверді межі земельної
ділянки; на якій підставі позивач
просить погодити /визначити/ межі
земельної ділянки площею 0,0966 га; чи має
відповідач претензії до меж чи
конфігурації земельної ділянки
позивача; не зазначено відомостей, про
складання Акту визначення зовнішніх
меж земельної ділянки; не наданий
порядок користування земельною
ділянкою з моменту набуття сторонами
прав на земельну ділянку та наявність
чи відсутність згоди обох сторін на
такий порядок.

Позивачем не вказано щодо визначення
яких саме меж та де саме вони проходять
з урахуванням положень Інструкції
встановлення меж земельних ділянок на
місцевості та їх закріплення межовими
знаками із посиланням на документацію
із землеустрою.

Відповідно ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року №7 та згідно
із ст. 158 ЗК України суди розглядають
справи за спорами про межі земельних
ділянок, що перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Відповідно до ст. 106 та ст. 107 Земельного
кодексу України від 25 жовтня 2001 року
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Порядок встановлення та відновлення
меж земельних ділянок визначений
Інструкцією про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок у
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками (далі -
Інструкція), затвердженою Наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18 травня 2010 року
№376 зі змінами та доповненнями
(зареєстровано у Міністерстві юстиції
України 16 червня 2010 року за №391/17686),
який набрав чинності з 1 січня 2011 року.

Зокрема, пунктами 4.1-4.5 цієї Інструкції
визначено, що відновлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється при повній
(частковій) втраті в натурі (на
місцевості) межових знаків, їх
пошкодженні, яке унеможливлює
використання межових знаків, а також
при розгляді земельних спорів між
власниками (користувачами) суміжних
земельних ділянок. Власник земельної
ділянки має право вимагати від
власника сусідньої земельної ділянки
сприяння встановленню твердих меж, а
також відновленню межових знаків у
випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.

Закріплення відновлених меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
межовими знаками здійснюється
відповідно до розділу ІІІ цієї
Інструкції.

Виконавцем робіт зі встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок у
натурі (на місцевості) може бути
юридична або фізична особа, яка
отримала ліцензії на проведення робіт
із землеустрою. Замовником зазначених
робіт може виступати орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
власник (користувач) земельної ділянки,
який замовляє роботи зі встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості). Фінансування
робіт зі встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок у натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України, місцевих
бюджетів, коштів юридичних осіб,
громадян та інших джерел, не
заборонених законом.

Згідно п. 2.1. Інструкції, встановлення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється на підставі
розроблених та затверджених
відповідно до статті 186 ЗК України:

- технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) - у разі коли власнику
(користувачу) земельної ділянки видано
документ, що посвідчує право на
земельну ділянку, без виносу меж такої
ділянки в натуру (на місцевість) та
закріплення їх межовими знаками;

- технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку, у тому числі при поділі чи
об'єднанні земельних ділянок (частини
перша та друга статті 56 Закону України
«Про землеустрій») або проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (частина третя статті 56 Закону
України «Про землеустрій») - при
передачі земельної ділянки у власність
(користування) із земель державної та
комунальної власності, а також із
земель приватної власності у разі
зміни її меж або цільового призначення
при поділі чи об'єднанні земельних
ділянок перед заповненням бланка
державного акта на право власності на
земельну ділянку або бланка державного
акта на право постійного користування
земельною ділянкою.

Згідно пунктів 2.8, 3.16 Інструкції
технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
включає: а) пояснювальну записку, яка
містить опис місця розташування
земельної ділянки, відомості про
власника (користувача) земельної
ділянки, відомості про виконавця
(виконавців), реквізити відповідних
ліцензій, необхідних для виконання
робіт, відомості про власників
(користувачів) суміжних земельних
ділянок, стислий опис виконаних робіт;
б) технічне завдання на встановлення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості); в) копію документа, що
посвідчує фізичну особу, або копію
свідоцтва про державну реєстрацію
юридичної особи; г) копію документа, що
посвідчує право на земельну ділянку; д)
матеріали польових
топографо-геодезичних робіт; е) план
меж земельної ділянки, складений за
результатами кадастрової зйомки, на
якому відображаються зовнішні межі
земельної ділянки із зазначенням
власників (користувачів) суміжних
земельних ділянок, усі поворотні точки
меж земельної ділянки, лінійні проміри
між точками по межах земельної ділянки,
межі вкраплених земельних ділянок із
зазначенням їх власників
(користувачів).

На бажання замовника замість плану меж
земельної ділянки може складатися
кадастровий план земельної ділянки; є)
перелік обмежень у використанні
земельної ділянки і наявні земельні
сервітути; ж) у разі необхідності
документ, що підтверджує повноваження
особи діяти від імені власника
(користувача) земельної ділянки при
встановленні меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); з) акт
прийомки-передачі межових знаків на
зберігання, який включається до
документації із землеустрою після
виконання робіт зі встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та закріплення їх межовими
знаками.

При цьому витрати на встановлення
суміжних меж несуть власники земельних
ділянок у рівних частинах, якщо інше не
встановлено угодою між ними. У разі
неможливості виявлення дійсних меж їх
встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки встановити неможливо, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки. У
разі, коли в такий спосіб визначення
меж не узгоджується з виявленими
обставинами, зокрема зі встановленими
розмірами земельних ділянок, то межі
визначаються з урахуванням цих
обставин.

Тобто, діючим законодавством детально
встановлений порядок встановлення
(відновлення) фактичних меж земельних
ділянок.

З наведеного слідує, що до матеріалів
позовної заяви не надано доказів
замовлення /виготовлення/ позивачем
виконання робіт із встановлення
(відновлення, визначення) межі
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) у юридичної чи фізичної
особи, яка має відповідну ліцензію на
проведення робіт із землеустрою та
топографо-геодезичних робіт.

Із встановлених обставин вбачається,
що обраний позивачем спосіб захисту
порушеного на його думку права на
відновлення /визначення/ межі
земельної ділянки суперечить
встановленим фактичним обставинам
справи.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі», резолютивна частина повинна
мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі,
що випливають із встановлених
фактичних обставин, висновки по суті
розглянутих вимог і залежно від
характеру справи давати відповіді на
інші питання, зазначені у статтях 215-217
ЦПК України. У ній, зокрема, має бути
зазначено й висновок суду по суті
позовних вимог: які саме права позивача
визнано або поновлено; конкретні дії,
які відповідач повинен вчинити та на
чию користь, або інший передбачений
законом спосіб захисту порушеного
права.

У позовній заяві не зазначено, як
пов'язано вимогу позивача із способами
захисту прав на земельну ділянку,
визначеними ЗК України, та чи поновить
обраний позивачем у позовній заяві
спосіб захисту порушене право
ОСОБА_1, за захистом якого він звернувся
до суду в обраний ним спосіб.

За вищевказаних обставин подальший рух
позовної заяви неможливий.

За таких обставин, позовну заяву ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визначення меж
присадибної ділянки, необхідно
залишити без руху.

Керуючись ст.ст. 121, 210, 229 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення меж присадибної ділянки -
залишити без руху.

Повідомити позивача про
необхідність виправити зазначені в
ухвалі недоліки позовної заяви на
протязі 5 діб з дня отримання ухвали.

Роз’яснити, що інакше позовна заява
буде вважатися неподаною та йому
повернута.

Ухвала щодо
сплати судового збору може бути
оскаржена в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Полтавської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 5-денний строк з дня винесення
ухвали апеляційної скарги. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали. В іншій
частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя :
Коновод
О.В.