АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3872/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ізотов В. М. Доповідач - Тамакулова
В.О. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

04 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О. ,

яка розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "ПриватБанк"
на рішення Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 13 лютого 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом до відповідачів про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстрації.

Позов обгрунтовував тим, що 11грудня 2007
року між ЗАТ КБ "ПриватБанк",
правонаступником якого є ПАТ КБ
"ПриватБанк" і відповідачем ОСОБА_5 було
укладено договір про іпотечний кредит
відповідно до якого банк надав ОСОБА_5
кредит в розмірі 90900,00 грн. які
відповідач зобов'язався повернути до 11
грудня 2012 року та сплатити відсотки за
користування кредитом в розмірі 15,00%
річних, інші платежі в порядку, на
умовах та в строки визначені
договором.

Для забезпечення виконання договору, 11
грудня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" і
відповідачами: ОСОБА_6 та ОСОБА_4, як
майновими поручителями, було укладено
іпотечний договір за умовами якого
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали в іпотеку ЗАТ
КБ "ПриватБанк" належну їм на праві
власності квартиру.

Відповідач ОСОБА_5 свої зобов'язання по
поверненню кредиту не виконує, тому
станом на 01 жовтня 2013 року утворилась
заборгованість, яка становить 468373,79
грв. Позивач просив звернути стягнення
на предмет іпотеки, шляхом набуття ПАТ
КБ "ПриватБанк" право власності на
квартиру, яка належить відповідачам
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, виселити їх та інших
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у вказаній квартирі зі
зняттям їх з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України і стягнути
з відповідачів судові витрати.

Відповідач ОСОБА_5 в судові засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 позов не визнала, пояснила, що у
2007 році до її батьків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернувся їх знайомий ОСОБА_5стосовно
отримання кредитних коштів та їх
забезпечення. Батьки погодились і в
забезпечення кредитних зобов'язань
передали в іпотеку банку належну їм на
праві власності квартиру в якій вони
мешкають. ОСОБА_5 ухиляється від
спілкування з батьками, відповідачі
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є людьми похилого віку,
проживають в іпотечній квартирі ,
іншого житла не мають. Письмової вимоги
позивача про усунення порушень з
виплати кредиту, як це передбачено ч. 1
ст. 35 Закону « Про іпотеку» № 898-IV вони
не отримували.

Рішенням суду І інстанції в
позовних вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення норм
матеріального та про цесуального
права, просить скасувати рішення й
постановити нове, яким задовольнити
вимоги.

Колегія суддів перевірила законність,
обґрунтованість рішення суду, в межах
заяв-лених вимог та апеляційної скарги
і дійшла до висновку, що скарга
підлягає відхиленню, з наступних
підстав.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених ними
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень
( ст. 60 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року
між ЗАТ КБ "ПриватБанк",
правонаступником якого є позивач, та
відповідачем ОСОБА_5 укладено договір
про іпотечний кредит № DZBOGI,
відповідно до умов якого: банк надав, а
ОСОБА_5 отримав кредит в розмірі 90900,00
грн. які зобов'язався повернути до 11
грудня 2012 року та, відповідно до п. 5.3.2.
договору, своєчасно сплачувати
відсотки за користування кредитом, у
випадку невиконання, або неналежного
виконання взятих на себе зобов'язань за
договором сплати штрафні санкції та
інші платежі у строки та на умовах, що
визначені цим договором (а.с. 21-29).

В забезпечення договору іпотечного
кредиту, 11 грудня 2007 року між ЗАТ КБ
"ПриватБанк" і відповідачами ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, як майновими поручителями,
укладено іпотечний договір № DZBOGI,
відповідно до умов якого - належна
відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві
власності квартира АДРЕСА_1 була
передана в іпотеку ЗАТ КБ "Приватбанк"
(а.с.30-35).

За п. 2.1.5. іпотечного договору,
іпотекодержатель має право у випадку
невиконання іпотекодавцем зобов'язань,
а також в інших випадках, передбачених
договором, задовольнити свої вимоги за
рахунок предмета іпотеки у порядку,
передбаченому чинним законодавством.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк (ст.
526, 530 ЦК України).

Позивач стверджував, що невиконання
відповідачем ОСОБА_5 своїх зобов'язань
за договором призвело до виникнення
заборгованості яка, станом на 01 жовтня
2013 року становить 468373,79 грн. і
складається з: 81282,18 грв.
-заборгованості за кредитом; 180534,64 грв. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 206556,97 грв. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором та просить
звернути стягнення зазначеної суми
заборгованості на предмет іпотеки -
квартиру, яка належить відповідачам
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом набуття ПАТ КБ
"ПриватБанк" права власності на
зазначену квартиру.

За ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку"
у разі невиконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі ст.ст. 12, 33, 39, 40 вказаного
Закону.

Задоволення вимог іпотекодержателя
шляхом передачі права власності на
майно за положеннями статтями 36, 37
Закону № 898-IV передбачено лише в
порядку позасудового врегулювання
спору.

Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України
"Про іпотеку", іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації
права власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, є договір про задоволення
вимог іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками та
передбачає передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання.

Згідно п. 38 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", у випадку
якщо іпотекодержатель не реалізував
способів позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет
іпотеки, зокрема, шляхом укладення
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, який передбачав би
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки у рахунок
виконання основного зобов'язання
(стаття 37 Закону України "Про іпотеку"),
він має право звернутися до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до статті 39
цього Закону, а не з позовом про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку",
передбачено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для подальшої
реалізації.

В пункті 41. зазначеної постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ роз'яснено, що при
вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, коли він є
відмінним від боржника,чи порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Оскільки вказане положення закону є
оціночним, то суд має належним чином
його мотивувати, співставити обставини
зі змістом цього поняття, визначитись,
чи не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини (зокрема, про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті З ЦК).

При відмові в позові суд обгрунтовано
зазначав що позивач, обрав такий спосіб
захисту своїх прав як - визнання за ним
права власності на предмет іпотеки, в
порушення вимог вказаних норм Закону,
це право у позасудовому порядку не
реалізував, не надав доказів ціни
предмета іпотеки, заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності бо судове рішення не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом врахував, що в іпотечному
договорі зазначена вартість квартири,
в 2007 році яка склала 121000,00 грв., а
заборгованість за кредитом станом на 01
жовтня 2013 року - 81282,18 грн, нараховані
позивачем проценти за користування
кредитом в сумі 180534.64 грв. визначено без
урахування строку позовної давності
(остання оплата відсотків відповідачем
ОСОБА_5 зроблена 19 грудня 2008 року).

Нарахована позивачем сума пені за
шість років у розмірі 206556,97 грн. значно
перевищує суму заборгованість за
кредитом, з урахуванням термінів
позовної давності, розрахунок
процентної ставки (строкової та
простроченої) свідчить про двійне
нарахування процентів, що протирічить
вимогам закону, відсутність
співмірності заборгованості з
вартістю іпотечного майна.

Суд дійшов до висновку, що заявлений
позивачем розмір заборгованості не
доведено , визначений спосіб захисту
порушеного права у вигляди визнання
права власності на предмет іпотеки,
обраний позивачем в протиріч вимог
Закону.

Відповідно до положень статей 33, 35
Закону № 898-IV у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення порушення
у не менш ніж тридцятиденний строк.

У такому документі зазначається
стислий зміст порушених зобов'язань та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги.

Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Недотримання зазначених правил є
перешкодою для звернення стягнення на
предмет іпотеки, але не перешкоджає
зверненню з позовом до боржника про
виконання забезпеченого іпотекою
зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35
Закону.

Оскільки вимоги позивача про виселення
відповідачів з квартири, та зняття їх з
реєстрації, є похідними від вимоги про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, доказів виконання зазначених
норм позивач не надав, суд обгрунтовано
в задоволенні позову про виселення та
зняття з реєстрації також відмовив.

При розгляді спору, суд І інстанції в
повному обсязі з'ясував права та
обов'язки сто рін, перевірив доводи,
обставини справи, надав їм належну
оцінку і постановив рішення, яке
відповідає вимогам Закону.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "ПриватБанк"-
відхилити. Рішення Заводського
районного суду м.Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 13 лютого
2014 року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про відмову в зверненні
стягнення на предмет іпотеки- квартиру
АДРЕСА_1, виселення з квартири та зняття
з реєстрації - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: