Справа № 465/415/14
Головуючий у 1 інстанції: Ванівський
Провадження № 22-ц/783/3161/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Франківського районного суду
м. Львова від 4 лютого 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті
особи: п'ята Львівська міська державна
нотаріальна контора, обласне
комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», ОСОБА_6 про
визнання договору дарування удаваним -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням відмовлено у
задоволенні зазначеного позову, яким
ОСОБА_4 просив визнати удаваним
правочином договір дарування 1/3
частини квартири АДРЕСА_1 від 15.09.2005
року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, на
думку позивача, для приховування
договору купівлі-продажу. Просив
визнати цей правочин договором купівлі
- продажу квартири і перевести на нього
права та обов'язки покупця ОСОБА_5

Рішення оскаржив ОСОБА_4 через свого
представника ОСОБА_2 Просить його
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Посилається на те,
що суд невірно встановив фактичні
обставини справи, його висновки не
відповідають дійсним обставинам
справи, а також на неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права. Зокрема зазначає, що суд не взяв
до уваги низки доказів на
підтвердження бажання ОСОБА_7 продати,
а не подарувати, квартиру ОСОБА_5, а
також проігнорував необхідність
допиту у якості свідків сусідів ОСОБА_7
ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта ОСОБА_2 на
підтримання доводів скарги,
представника відповідача ОСОБА_3 на її
заперечення, перевіривши матеріали
справи, межі і доводи апеляційної
скарги колегія суддів не знаходить
законних підстав для її задоволення з
огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що на час виникнення
спірних правовідносин співвласниками
квартири АДРЕСА_1 були: ОСОБА_4 та
ОСОБА_7, частки яких становили 2/3 та 1/3
відповідно (свідоцтво про право на
спадщину ОСОБА_4 від 17.04.2003 року та
свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_7
від 29.04.2003 року).

Із оскаржуваного договору дарування
убачається, що 15.09.2005 року ОСОБА_7
подарував належну йому 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 Договір
посвідчений п'ятою Львівською
державною нотаріальною конторою 15.09.2005
року за реєстровим № 2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Частиною другою цієї статті визначено,
якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції вірно виходив із того,
що позивач не надав доказів, на
підставі яких можна було б встановити,
що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 під договором
дарування частки в квартирі приховали
договір купівлі - продажу цієї частки.

Так, за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму ч. 1 ст. 655 ЦК
України).

Зі змісту цієї норми випливає, що
істотними умовами договору купівлі -
продажу є домовленість сторін про
конкретне майно, та певна грошова сума
за нього.

Жодних доказів про те, що ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 домовилися про певну грошову
суму за продаж частки в праві власності
у квартирі та про передачу ОСОБА_5 цих
грошей ОСОБА_7 суду надано не було.

Обгрунтовуючи позов, як і доводи
апеляційної скарги, ОСОБА_4 виходив із
того, що підстав для дарування ОСОБА_7
ОСОБА_5 частини квартири не мав: вони не
були близькими людьми, ОСОБА_7 не був
матеріально забезпеченою людиною і
потребував грошей. Крім цього зазначав
про переписку ОСОБА_7 з ОСОБА_6 стосовно
купівлі - продажу частки в квартирі,
ОСОБА_7 особисто не одержував (і не міг
одержати) витяг з реєстру прав
власності для відчуження спірного
нерухомого майна.

Давши правильну оцінку цим доказам, суд
першої інстанції вірно зазначив, що
такі твердження є лише припущенням
позивача про можливість приховання
договору купівлі - продажу майна
договором дарування.

Натомість ОСОБА_5 в судовому засіданні
місцевого суду категорично заявила про
укладання саме договору дарування і
саме такий правочин був посвідчений
нотаріально.

За таких обставин підстав вважати, що
суд невірно встановив фактичні
обставини справи чи неправильно
застосував норми матеріального права
не має.

Неявка в судове засідання ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 для допиту у якості свідків не
спростовує правильність висновків
суду. До того ж, заявляючи клопотання
про допит цих осіб, представник
позивача посилалася лише про
можливість свідчення цих осіб на їх
користь. При тому, що присутніми під час
укладання оспорюваного правочину такі
особи не були і не могли свідчити щодо
юридичної природи цього правочину.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність його
висновків і тому рішення слід залишити
без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 309, 317 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 4 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: