У х в а л а

іменем україни

4 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В.,
Наумчука М.І.,

Мартинюка В.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом державного
підприємства «Науково-дослідний,
виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»
до ОСОБА_3 про виселення та зняття з
реєстраційного обліку, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду м. Києва від 23 жовтня

2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року державне
підприємство «Науково-дослідний,
виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»
(далі - ДП НДВА «Пуща-Водиця»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про виселення та зняття з
реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову зазначало, що
відповідачу на період роботи на
підприємстві була надана на підставі
ордеру кімната в гуртожитку, що
розташований по АДРЕСА_1, та
обліковується на балансі підприємства.

Посилаючись на те, що після звільнення
з роботи, ОСОБА_3 відмовляється
виселитися з гуртожитку, ДП НДВА
«Пуща-Водиця» просило позов
задовольнити, висели відповідача зі
спірного приміщення без надання іншого
житла зі зняттям з реєстраційного
обліку.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 5 вересня

2013 року в задоволенні позову ДП НДВА
«Пуща-Водиця» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
23 жовтня 2013 року рішення Подільського
районного суду м. Києва від 5 вересня 2013
року скасовано, позов ДП НДВА
«Пуща-Водиця» задоволено частково.
Виселено з кімнати НОМЕР_1 у гуртожитку,
розташованому по АДРЕСА_1, без надання
іншого жилого приміщення. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення апеляційного суду

м. Києва від 23 жовтня 2013 року скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, і залишити в силі рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 5 вересня 2013 року, що було помилково
скасовано.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, виходив із безпідставності
та недоведеності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позов, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що відповідач на
підставі

ч. 2 ст. 132 ЖК України підлягає виселенню
з кімнати у гуртожитку без надання
іншого жилого приміщення, оскільки
звільнився з підприємства за власним
бажанням.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України, для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.
Для тимчасового проживання осіб, які
відбували покарання у вигляді
обмеження волі або позбавлення волі на
певний строк і потребують поліпшення
житлових умов або жила площа яких
тимчасово заселена, чи яким повернути
колишнє жиле приміщення немає
можливості, а також осіб, які
потребують медичної допомоги у зв'язку
із захворюванням на туберкульоз,
використовуються спеціальні
гуртожитки. Під гуртожитки надаються
спеціально споруджені або
переобладнані для цієї мети жилі
будинки.

Згідно із чч. 1, 2 ст. 128 ЖК України,
порядок надання жилої площі в
гуртожитках визначається
законодавством Союзу РСР, цим Кодексом
та іншими актами законодавства
Української РСР.

Жила площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і комітету комсомолу.

При цьому, відповідно до ст. 129 ЖК
України на підставі рішення про
надання жилої площі в гуртожитку
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення на надану жилу
площу.

Статтею 132 ЖК України передбачено
підстави виселення з гуртожитку.

Так сезонні, тимчасові працівники і
особи, що працювали за строковим
трудовим договором, які припинили
роботу, а також особи, що вчились у
навчальних закладах і вибули з них,
підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення з гуртожитку,
який їм було надано у зв'язку з роботою
чи навчанням.

Інших працівників підприємств,
установ, організацій, які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших
підстав, ніж ті, що зазначені в ч. 2 цієї
статті, а також осіб, перелічених у ст.
125 цього Кодексу, може бути виселено
лише з наданням їм іншого жилого
приміщення.

Судом установлено, що наказом № 46-к від
22 лютого 2011 року ОСОБА_3 прийнято на
роботу в ДП НДВА «Пуща-Водиця» на
посаду заступника генерального
директора по будівництву з 28 лютого 2011
року.

У зв'язку з роботою на підприємстві, на
підставі рішення адміністрації та
профспілкового комітету від 31 вересня
2011 року № 6 відповідачу було видано
ордер № 381 на зайняття кімнати НОМЕР_1 у
гуртожитку, що розташований АДРЕСА_1.

На підставі наказу № 29-к від 2 лютого 2012
року ОСОБА_3 звільнено із займаної
посади з 3 лютого 2012 року за угодою
сторін за п. 1

ст. 36 КЗпП України.

Суди обох інстанцій також зазначили
про те, що будинок АДРЕСА_1 має статус
гуртожитку і обліковується на балансі

ДП НДВА «Пуща-Водиця».

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених в
п. 22 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» від 12
квітня 1985 року № 2,
вирішуючи спори про виселення з
гуртожитків, судам слід з'ясовувати, чи
є гуртожитком приміщення, яке займає
відповідач. Для цього, зокрема,
необхідно витребувати дані про те, чи
перебуває будинок, в якому розміщено
таке приміщення, у віданні позивача.

Якщо гуртожиток надано у зв'язку з
роботою, слід з'ясовувати вид трудового
договору, укладеного між позивачем і
відповідачем, і за яких підстав він був
припинений, маючи на увазі, що згідно зі
ст. 132 ЖК України без надання іншого
жилого приміщення можуть бути виселені
сезонні, тимчасові працівники, які
припинили роботу, особи, які працюють
за строковим трудовим договором, а
також інші працівники, які звільнилися
за власним бажанням без поважних
причин, або звільнені за порушення
трудової дисципліни чи вчинення
злочину. При припиненні трудового
договору з інших підстав вони, як і
особи, перелічені в ст. 125 ЖК України,
можуть бути виселені лише з наданням
іншого жилого приміщення.

З огляду на викладене, для правильного
вирішення спору підлягають з'ясуванню
обставини щодо перебування приміщення
гуртожитку у віданні позивача та
правові підстави виселення
відповідача із займаного приміщення,
передбачені ст. 132 ЖК України.

Переглядаючи справу, суд апеляційної
інстанції на порушення вимог ст. ст. 213,
214, 316 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернув,
доводів відповідача належним чином не
перевірив, не з'ясував вид трудового
договору, за яким працював ОСОБА_3, та
підстави його припинення й, відповідно,
дійшов передчасного висновку щодо
виселення відповідача з гуртожитку на
підставі ч. 2 ст. 132 КЗпП України, як
особи яка звільнилася за власним
бажанням.

Також, судами обох інстанції взагалі не
досліджувалося питання знаходження
приміщення гуртожитку на балансі
відповідача й не було враховано те, що
згідно з п. 13 додатку № 1 розпорядження
Голови Київської міської державної
адміністрації № 1725 від 3 жовтня 2012 року
гуртожиток, що розташований по АДРЕСА_1
й належить ДП НДВА «Пуща-Водиця»,
прийнято до комунальної власності
територіальної громади м. Києва, про що
складено відповідний акт
приймання-передачі гуртожитку від 3
вересня 2013 року до сфери управління
Подільської районної державної
адміністрації.

Зазначені обставини мають визначальне
значення для правильного вирішення
справи, а тому ухвалення судами рішень
без їх з'ясування є помилковим.

Крім того, на порушення вимог ст. 11 ЦПК
України судами взагалі не вирішено
вимоги ДП НДВА «Пуща-Водиця» щодо
зняття відповідача з реєстраційного
обліку.

Ураховуючи, що судами не дотримані всі
вимоги процесуального закону, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин справи, які мають значення для
правильного вирішення справи та
порушено норми матеріального права,
ухвалені судові рішення законними та
обґрунтованими визнати не можна, а тому
вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 5 вересня

2013 року та рішенням апеляційного суду
м. Києва від 23 жовтня 2013 року скасувати.

Справу за позовом державного
підприємства «Науково-дослідний,
виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»
до ОСОБА_3 про виселення та зняття з
реєстраційного обліку передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О.
Кузнєцов

Судді:
О.В.
Кадєтова

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук