АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Кривов'яз А.П.
Доповідач - ШиманськийВ.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою прокурора
Святошинського району м. Києва в
інтересах Київської міської ради та
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві на рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 31
березня 2014 року за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комерційна фірма «Любава і К» до
ОСОБА_3 про розірвання договору,
зобов'язання вчинити певні дії,
визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся в лютому 2014 року.

Зазначав, що між ним та ОСОБА_3 укладено
договір на вчинення юридичних дій від
01.11.2012 року. Предметом даного договору є
здійснення відповідачем за дорученням
позивача та за умовами договору дій, що
пов'язані з проектуванням та
реконструкцією нежитлової будівлі по
АДРЕСА_1, здійснення благоустрою
території за місцем знаходження
об'єкта будівництва та будь-яких дії
пов'язаних з безпосереднім
будівництвом об'єкта згідно
затвердженого плану та спрямовані на
отримання позивачем права власності на
об'єкт будівництва. У зв'язку з
порушенням відповідачем умов
укладеного договору, позивач
відмовився від його послуг та надіслав
претензію згідно якої відповідач
повинен вважати укладений договір
розірваним, а також повернути надані
відповідно до договору документи,
доручення, передати за актом
приймання-передачі будівельний
майданчик.

Натомість, відповідач вказаних дій не
виконала. Крім того, стверджує що саме
їй належать права на вказані нежитлові
будівлі. На підставі викладеного, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
позивач просив вважати договір на
вчинення юридичних дій від 01.11.2012 року,
що укладений ТОВ «Комерційна фірма
«Любава і К» з ОСОБА_3, розірваним,
вважати довіреність від 01.11.2012 року, що
видана ОСОБА_3 на підставі договору на
вчинення юридичних дій від 01.11.2012 року,
недійсною з 01.11.2013 року, зобов'язати
ОСОБА_3 передати за актом
приймання-передачі оригінал проекту
«Реконструкція нежитлової будівлі, що
виготовлено ФОП «ОСОБА_4», будівельну
площадку біля нежитлової будівлі,
визнати право власності за ним на дану
нежитлову будівлю та стягнути з
відповідача судовий збір.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 31 березня 2014 року
позов задоволено.

Визнано договір на вчинення юридичних
дій від 01.11.012 року, що укладений між ТОВ
«Комерційна фірма «Любава і К» і
ОСОБА_3, розірваним.

Визнано довіреність від 01.11.2012 року, що
видана ОСОБА_3 від імені ТОВ
«Комерційна фірма «Любава і К» на
підставі Договору на вчинення
юридичних дій від 01.11.2012 року, недійсною
з 01.11.2013 року.

Зобов'язано ОСОБА_3 передати ТОВ
«Комерційна фірма «Любава і К» за актом
приймання-передачі оригінал проекту
«Реконструкція нежитлової будівлі по
АДРЕСА_1, що виготовлено ФОП «ОСОБА_4»
(кваліфікаційний сертифікат
архітектора АА000313 від 24.07.12 року),
будівельну площадку біля нежитлової
будівлі по АДРЕСА_2.

Визнати право власності за ТОВ
«Комерційна фірма «Любава і К» на
нежитлову будівлю по АДРЕСА_1,
загальною площею 312,9 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 3654 грн. 00 коп.
судового збору на користь ТОВ
«Комерційна фірма «Любава і К».

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню у зв'язку з
наступним.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 01.11.2012 року між ТОВ
«Комерційна фірма «Любава і К» та
ОСОБА_3 було укладено договір доручення
на вчинення юридичних дій.

Згідно п. 1.1 укладеного договору
довіритель доручає, а повірений
зобов'язується здійснити від імені та
за рахунок довірителя юридичні дії,
визначені цим договором, що спрямовані
на організацію реконструкції та
отримання довірителем у власність
об'єкта реконструкції, а саме окремо
розташовану нежитлову будівлю по
АДРЕСА_1.

Під юридичними діями за цим договором
розуміються будь-які дії пов'язані з
проектуванням та реконструкції об'єкта
будівництва, здійснення благоустрою
території за місцем знаходження
об'єкта будівництва та будь-яких дії
пов'язаних з безпосереднім
будівництвом об'єкта згідно
затвердженого проекту та спрямовані на
отримання позивачем права власності на
об'єкт будівництва.

Довіреністю від 21.11.2012 року ТОВ
«Комерційна фірма «Любава і К»
уповноважила ОСОБА_3 бути
представником товариства в судах
загальної юрисдикції та господарських
судах, а також в державній виконавчій
службі з приводу питань що пов'язані з
представництвом інтересів товариства.

23.10.2013 року, у зв'язку з невиконанням
ОСОБА_3 пунктів 2.1, 4.2, 5.3 укладеного
договору доручення на вчинення
юридичних дій, «Комерційна фірма
«Любава і К» була направлена претензія,
згідно якої товариство просило
протягом семи днів з дня отримання
даної претензії вважати укладений
договір від 01.11.2012 року розірваним та
повернути довіреність, оригінали
проектної документації на
реконструкцію нежитлової будівлі,
копії правовстановлюючих документів,
оригінали дозвільної документації на
здійснення будівництва та інші
передані документи, а також передати за
актом прийому-передачі будівельний
майданчик по АДРЕСА_1.

Дана претензія була отримана ОСОБА_3
23.10.2013 року, про що свідчить її підпис,
проте вимоги зазначені в претензії
виконані не були, що змусило товариство
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції прийшов до висновку
що вони є законними та обґрунтованими,
а тому підлягають задоволенню.

Проте колегія суддів не може повною
мірою погодитись з висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 244 ЦК України,
представництво здійснюється на
підставі довіреності.

Довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Статтею 249 ЦК України передбачено, що
особа, яка видала довіреність, може в
будь-який час її скасувати. Припинення
повноважень представника відбувається
внаслідок одностороннього
волевиявлення особи, яку він
представляє.

Згідно ст. 1000 ЦК за договором доручення
одна сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин вчинений повіреним
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.

Згідно ст. 1006 ЦК, повірений зобов'язаний
повідомляти довірителеві на його
вимогу всі відомості про хід виконання
його доручення; після виконання
доручення або в разі припинення
договору доручення до його виконання
негайно повернути довірителеві
довіреність, строк якої не закінчився,
і надати звіт про виконання доручення
та виправдні документи, якщо це
вимагається за умовами договору та
характером доручення; негайно передати
довірителеві все одержане у зв'язку з
виконанням доручення.

Пунктом 4.2 укладеного договору від
01.11.2012 року сторони погодили що
отримання відповідачем декларації про
початок будівельних робіт в ІДАБК у м.
Києві та будівельні роботи мають
початись до кінця першого кварталу 2013
року.

Пуктом 2.1 зазначено, що відповідач
зобов'язався щомісячно складати звіт
повіреного, який повинен надаватись
позивачу.

Вказані умови договору відповідачем не
виконувались на підставі чого ТОВ
«Комерційна фірма «Любава і К» була
направлена претензія про розірвання
укладеного договору з вимогою
повернути документи, які були передані
позивачу на підставі договору.

Проте вимоги претензії відповідачем
виконані не були.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 1008 ЦК України договір
доручення припиняється на загальних
підставах припинення договору, а також
у разі відмови довірителя або
повіреного від договору.

Пунктом 5.3 договору від 01.11.2012 року
закріплено, що довіритель може
розірвати цей договір в будь-який час в
односторонньому порядку, письмово
повідомивши про це повіреного не
пізніше ніж за сім календарних днів.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог в частині визнання
договору на вчинення юридичних дій від
01.11.012 року розірваним, довіреність від
01.11.2012 року недійсною з 01.11.2013 року та
зобов'язання ОСОБА_3 передати ТОВ
«Комерційна фірма «Любава і К» за актом
приймання-передачі оригіналу проекту
«Реконструкція нежитлової будівлі по
АДРЕСА_1., що виготовлено ФОП «ОСОБА_4».

Проте колегія суддів не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції щодо наявності правових
підстав для визнання за ТОВ
«Комерційна фірма «Любава і К» право
власності на нежитлову будівлю по
АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача
передати позивачу будівельну площадку
біля нежитлової будівлі по АДРЕСА_2 з
огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України
встановлено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Позивач в обґрунтуванні позовних вимог
про визнання за ним права власності на
нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 посилався
на те, що вказана будівля знаходить на
його балансі ще з 2005 року, що
підтверджується технічним паспортом
та згідно висновку експерта за
результатами проведення
будівельно-технічного дослідження від
21.03.2014 року № 0790, згідно з яким вказане
нежитлове приміщення придатне до
експлуатації станом на момент
складання висновку.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог, заперечень, крім випадків,
установлених ст.61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачем будь-яких належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що вказане нерухоме майно було
здано в експлуатацію, зареєстровано
відповідно до вимог чинного
законодавства та набуте позивачем у
власність у встановленому Законом
порядку, суду не надано.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
належні та допустимі докази на
підтвердження передання будівельної
площадки біля нежитлової будівлі по
АДРЕСА_2 відповідачу.

Проте, суд першої інстанції не взяв до
уваги вказані положення закону та
обставини справи та прийшов до
необґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
визнання за позивачем права власності
на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1,
загальною площею 312,9 кв.м. та передання
позивачу будівельної площадки біля
нежитлової будівлі по АДРЕСА_2.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині задоволення позовних вимог про
визнання за ТОВ «Комерційна фірма
«Любава і К» право власності на
нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 та в
частині передання за актом
приймання-передачі будівельну
площадку біля нежитлової будівлі по
АДРЕСА_2 з ухваленням у справі нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора
Святошинського району м. Києва в
інтересах Київської міської ради та
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 31 березня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог про
визнання за Товариством з обмеженою
відповідальністю «Комерційна фірма
«Любава і К» право власності на
нежитлову будівлю по АДРЕСА_1,
загальною площею 312,9 кв.м. та в частині
зобов'язати ОСОБА_3 передати будівельну
площадку біля нежитлової будівлі по
АДРЕСА_2 - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове
рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Комерційна фірма «Любава і К» до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
нежитлову будівлю по АДРЕСА_1,
загальною площею 312,9 кв.м. та в частині
зобов'язати ОСОБА_3 передати будівельну
площадку біля нежитлової будівлі по
АДРЕСА_2 - відмовити.

В решті зазначене рішення
залишити без змін

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: