РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/2482/14-ц

2/643/1839/14

06.08.2014 року
м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у
складі: головуючого судді Яремчука В.І.,
при секретарі Новаковій Т.С.,

розглянувши заочно у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Московський відділ
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, про визнання дійсною угоди
купівлі-продажу, визнання права
власності та зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися
до суду з позовом, в якому просять:

визнати удаваною довіреність від 29.04.2011
року, посвідчену приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, укладену ОСОБА_3 на право
експлуатації та розпорядження
автомобілем OPEL OMEGA, 2000 року випуску,
шасі № НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1, на ім'я
ОСОБА_1 і ОСОБА_2;

визнати дійсною угоду купівлі-продажу
автомобіля OPEL OMEGA, 2000 року випуску, шасі
№ НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1, укладену 29.04.2011
року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних
частинах право власності на автомобіль
OPEL OMEGA, 2000 року випуску, шасі № НОМЕР_2,
д.н. НОМЕР_1;

зняти арешти та інші заборони
використання, володіння та
розпорядження, накладені на автомобіль
OPEL OMEGA, 2000 року випуску, шасі № НОМЕР_2,
д.н. НОМЕР_1, за зобов'язаннями
колишнього власника ОСОБА_3.

В обґрунтування позову позивачі
вказували, що 29.04.2011 року вони купили у
відповідача ОСОБА_3 автомобіль OPEL OMEGA,
2000 року випуску, шасі № НОМЕР_2, д.н.
НОМЕР_1 за який заплатили власнику 56 700
(п'ятдесят шість тисяч сімсот) грн., про
що він надав письмову розписку.
Фактично між сторонами мала місце
угода купівлі-продажу, але відповідач
натомість оформив на ім'я позивачів
довіреність на право експлуатації та
розпорядження автомобілем. Придбаний
автомобіль є спільною сумісною
власністю подружжя, так як позивачі
перебувають у зареєстрованому шлюбі, а
тому мають рівні права на володіння,
користування та розпорядження ним. Але
у 2013 році державною виконавчою службою
було накладено арешт на автомобіль за
боргами ОСОБА_3, що перешкоджає
позивачам реалізувати своє право
власності на майно.

В судовому засіданні представник
позивачів ОСОБА_5, діючи на підставі
договорів із позивачами про надання
юридичних послуг (а.с. 16-19), позовні
вимоги підтримав повністю та просив їх
задовольнити, в своїх поясненнях
посилався на обставини, викладені в
позові, а також вказував на те, що
автомобіль було придбано до моменту
виникнення у ОСОБА_3 боргових
зобов'язань.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, про місце та час судового
розгляду повідомлявся належним чином,
причини неявки суду не повідомив,
заперечень на позовну заяву не надав.

Представник третьої особи старший
державний виконавець Московського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції ОСОБА_6, діючи по довіреності
(а.с. 42) в суді пояснила, що вважає, що
позов не підлягає задоволенню так як на
автомобіль накладено арешт.

Зважаючи на неявку відповідача до
судового засідання, суд за згодою
представника позивача ухвалює рішення
на підставі наявних у справі доказів,
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК
України.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивачів і представника третьої
особи, та дослідивши письмові докази,
встановив наступні факти і відповідні
ним правовідносини.

29.04.2011 року ОСОБА_3 нотаріально оформив
довіреність на право володіння,
користування та розпоряджання
належного йому автомобіля OPEL OMEGA, 2000
року випуску, шасі № НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1,
на ім'я позивачів, ОСОБА_1 і ОСОБА_2, (а.с.
15).

При оформленні довіреності ОСОБА_3
отримав від покупця ОСОБА_1 грошові
кошти в poзмірі 56 700 (п'ятдесят шість
тисяч сімсот) грн. за проданий
автомобіль OPEL OMEGA, 2000 року випуску, шасі
№ НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1 що
підтверджується письмовою розпискою
від 29.04.2011 року (а.с. 14 ).

Відповідач ОСОБА_3 та позивачі ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 підтвердили суду, що між ними
фактично відбулась купівлі-продаж
спірного автомобіля, тобто підтвердили
факт продажу автомобіля та відсутності
наміру передачі автомобіля за
довіреністю iз правом володіння,
користування та розпоряджання
автомобілем.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Нормами ч. 1 ст. 317 ЦК України
передбачено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Свобода договору полягає у вільному
виявленні волі сторін на вступ у
договірні відносини. Волевиявлення
учасників договору передбачає
відсутність жодного тиску з боку
контрагента або інших осіб і
відповідати їхній внутрішній волі.
Свобода договору включає й вільне
визначення сторонами його умов, де
фіксуються взаємні права та обов'язки
учасників.

Свобода договору проявляється і при
виборі сторонами способів
забезпечення договірних зобов'язань,
та вибір і застосування форм
відповідальності та їх співвідношення
при порушенні договору.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, не заборонених законом,
зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Законом не
передбачено особливих правил щодо
порядку та моменту виникнення права
власності на автомобіль в особи, яка
набуває таке право на підставі
договору. Зокрема, виникнення права
власності на автомобіль не
пов'язується чинним законодавством з
реєстрацією такого автомобіля за новим
власником в органах Державної
автомобільної інспекції Міністерства
внутрішніх справ України

За вищезазначених обставин, суд
приходить до висновку, що позивачами
виконані всі умови, що передують
укладенню договору купівлі-продажу,
вони сплатили грошові кошти в повній
сумі та прийняли в своє володіння
спірне майно. На підставі чого, суд
вважає вимоги позивачів
обґрунтованими, доведеними і такими, що
підлягають задоволенню, так як
правочин є дійсним, бо відповідає
фактичним умовам дійсності.

Таким чином, суд вважає за необхідне
визнати договір купівлі - продажу
автомобіля дійсним та визнати за
позивачем право власності на майно.

Судом встановлено, що оскільки між
сторонами фактично виникла
домовленість саме про купівлю-продаж
автомобілю, яка була оформлена
довіреністю, то ця угода відповідно до
ст. 235 ЦК України є удаваною. Таку ж
думку щодо застосування норми закону
ст. 235 ЦК України, висловила в постанові
від 14 листопада 2012 року судова палата у
цивільних справах Верховного Суду
України.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо встановлено, що
правочин вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.

Таким чином, оскільки відповідно до ч. 1
ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним
елементом угоди (правочину) є вільне
волевиявлення та його відповідність
внутрішній волі сторін, які спрямовані
на настання певних наслідків, то
основним юридичним фактом, який
підлягав встановленню судом, є дійсна
спрямованість волі сторін при
укладанні угоди довіреності та
з'ясування питання про те, чи не
укладена ця угода з метою приховати
іншу угоду та яку саме.

Враховуючи, що при укладанні удаваного
правочину волевиявлення учасників
правочину (як зовнішній прояв волі) не
відповідає їх внутрішній волі, суд
визнає угоду - надання довіреності,
удаваною, так як фактично між сторонами
було укладено договір купівлі продажу
автомобіля, що підтвердили позивачі та
відповідач ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню та вважаються
встановленими.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

За вищезазначених обставин, суд
приходить до висновку, що позивачами
виконані всі умови що передують
укладенню договору купівлі-продажу,
вони сплатили грошові кошти в повній
сумі, прийняли згідно довіреності
майно. На підставі цього, суд вважає
вимоги позивачів обґрунтованими,
доведеними і такими, що підлягають
задоволенню, так як фактично між
сторонами було укладено договір
купівлі-продажу, який відповідає
волевиявленню та фактичним умовам
дійсності.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжі.

Згідно зі ст.ст. 69, 70 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірванні
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають в
зареєстрованому шлюбі з 17.10.2009 року.

Отже, спірний автомобіль був придбаний
позивачам під час перебування в
зареєстрованому шлюбу,а тому він є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя та має належати їм в рівних
частках, тобто по 1/2 частині кожному.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

Проаналізувавши зібрані по справі
докази, взявши до уваги думку сторін по
справі, суд вважає за необхідне позовні
вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо зняти
арештів та інших заборон використання,
володіння та розпорядження, накладені
на спірний автомобіль за
зобов'язаннями колишнього власника
ОСОБА_3, задовольнити частково та
звільнити автомобіль OPEL OMEGA, 2000 року
випуску, шасі № НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1 з-під
арешту, накладеного на підставі
постанови про арешт майна боржника
ОСОБА_3 автомобіля OPEL OMEGA, 2000 року
випуску, шасі № НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1 та
оголошення заборони на відчуження
автомобіля від 28.01.2013 року. В іншій
частині вказаної вимоги суд відмовляє
в задоволенні, оскільки позивачами не
надано належних доказів наявності
інших заборон використання, володіння
та розпорядження автомобілем, ніж ті,
що пов'язані з накладенням державним
виконавцем арешту на підставі
відповідного акту від 28.01.2013 року. Крім
того, у разі існування заборон
відчуження або користування спірним
автомобілем, застосованих іншими
уповноваженими на це установами та не
пов'язані зі здійсненням виконавчого
провадження, то такі вимоги є предметом
окремого судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, 16, 235, 314, 317, 328, 344, 626, 627, 655 ЦК
України, ст.ст. 60, 69, 70 СК України, ст.ст.
10, 11, 60, 169, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати довіреність від 29.04.2011 року,
посвідчену приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, укладену ОСОБА_3 на право
експлуатації та розпорядження
автомобілем OPEL OMEGA, 2000 року випуску,
шасі № НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1, на ім'я
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - удаваною угодою.

Визнати дійсною угоду купівлі-продажу
автомобіля OPEL OMEGA, 2000 року випуску, шасі
№ НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1, укладену 29.04.2011
року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних
частинах, по 1/2 частині, право власності
на автомобіль OPEL OMEGA, 2000 року випуску,
шасі № НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1.

Звільнити автомобіль OPEL OMEGA, 2000 року
випуску, шасі № НОМЕР_2, д.н. НОМЕР_1,
з-під арешту, накладеного на підставі
постанови про арешт майна боржника
ОСОБА_3 та оголошення заборони на
відчуження автомобіля від 28.01.2013 року
старшим державним виконавцем
Московського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції ОСОБА_6.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
відповідачем протягом десяти днів з
дня отримання копії рішення.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області
через Московський районний суд м.
Харкова шляхом подачі в 10-денний строк
з дня його проголошення апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подачу
апеляційної скарги позивачем та
письмової заяви про перегляд заочного
рішення відповідачем.

Копію заочного рішення направити
сторонам по справі рекомендованим
листом із повідомленням.

Суддя
(Яремчук В.І.)