У х в а л а

іменем україни

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором; за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра», третя особа - ОСОБА_4, про
визнання договору поруки припиненим за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6, на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 1 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що 5 лютого 2008 року із ОСОБА_4 та
ОСОБА_7, як поручителем, було
укладено кредитний договір, за яким
ОСОБА_4 надано кошти в сумі 17 003 доларів
США зі сплатою 12,4% річних терміном до 20
лютого 2015 року. Умовами договору
передбачено погашення кредитної
заборгованості щомісячними внесками.
Позичальник, як і поручитель, взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором належним чином не
виконували, допустили заборгованість,
яка за розрахунком банку станом на 15
березня 2013 року склала 189 555 грн 18 коп.

У зв'язку з цим позивач просив суд
стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7
вказану суму кредитної заборгованість,
а також понесені судові витрати.

У жовтні 2013 року ОСОБА_8 пред'явила
зустрічний позов, у якому просила
визнати її поруку за кредитним
договором від 5 лютого 2008 року
такою, що припинилась з 13 січня 2012 року.
Вимоги мотивувала тим, що 5 лютого 2008
року між ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ «КБ
«Надра», ОСОБА_4 та нею, як поручителем,
було укладено кредитний договір. 5
липня 2011 року вона отримала від
позивача вимогу про виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором, проте ОСОБА_4
запевнив її, що самостійно виконає свої
зобов'язання перед банком. Вважає
договір поруки припиненим з 13 січня 2012
року, оскільки банк не пред'явив вимоги
до неї, як поручителя, протягом шести
місяців з моменту застосування банком
права на пред'явлення вимоги про
повернення кредиту достроково, а
звернувся до суду з позовом лише у
червні 2013 року.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 1 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
18 грудня 2013 року, позов ПАТ «КБ
«Надра» задоволено. Стягнуто солідарно
з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ
«Надра» суму заборгованість за
договором автопакет від 5 лютого 2008
року в розмірі 189 555 грн 18 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог
ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_5 відмовити, а
її зустрічний позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ПАТ «КБ
«Надра», у тому числі і до солідарного
боржника, поручителя ОСОБА_5, та
відмовляючи у задоволенні її
зустрічного позову про визнання
договору поруки припиненим, суди на
підставі доказів, поданих сторонами, що
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що порука не
припинилась, так як кредит ОСОБА_4
надано до 20 лютого 2015 року, позов
банком пред'явлено у червні 2013 року, що
не є порушенням ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Посилання касаційної скарги про те, що
кредитор, направляючи письмову вимогу
поручителю, змінив строк виконання
основного зобов'язання є помилковим,
оскільки зі змісту вимоги банка чітко
вбачається, що банк вимагав погасити
заборгованість в повному обсязі, яка
утворилась станом на 4 липня 2011 року,
тобто поточну заборгованість, а не весь
кредит достроково.

Інших доводів касаційна скарга не
містить, ОСОБА_4 судові рішення не
оскаржує, тому в цій частині судові
рішення не переглядаються (ст. 335 ЦПК
України).

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 1 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта