Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І.,
Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській
Я.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції Житомирської області, 3-я особа
на стороні відповідача без самостійних
вимог - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Бім-Буд» про
визнання правочину недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 05 серпня 2014 року ,-

в с т а н о в и л а
:

У серпні 2013 року ОСОБА_1
звернулась до суду з вказаною позовною
заявою. В обґрунтування позову
зазначала, що з 01 липня 2004 року
проживала з ОСОБА_2 однією сім»єю без
реєстрації шлюбу. 30.11.2010 року шлюб було
зареєстровано. Згідно договору
купівлі-продажу від 01.12.2006 року та від
21 березня 2007 року ОСОБА_2 за їх спільні
кошти було придбано майно. 01.04.2008 року
ОСОБА_2, як засновником ТОВ «Бім-Буд»,
без її згоди, було прийнято рішення про
передачу до статутного капіталу
товариства цього майна. Позивач,
уточнивши позовні вимоги, просила
визнати недійсним та скасувати рішення
№2 від 01.04.2008 року засновника ТОВ «Бім -
буд» ОСОБА_2 про збільшення статутного
капіталу товариства за рахунок
внесення до статутного капіталу ТОВ
«Бім - Буд» майна, що знаходить за
адресою: АДРЕСА_1 загальною вартістю 671
952,00 грн., а саме:
адміністративно-виробничої будівлі
літ. «Г» загальною площею 769,7 кв. м.,
складу літ. «Е» загальною площею 358,2 кв.
м, гаража літ. «З» загальною площею 205,6
кв. м., скасувати державну реєстрацію
права власності на вказане майно за
товариством.

Рішенням Богунського районного суду
м. Житомира від 05 серпня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі. Вказує, що однією з
підстав для відмови в позові став
висновок суду першої інстанції, що
спірне нерухоме майно було придбане не
за спільні кошти або внаслідок
спільної праці. При цьому суд не
наводив жодного належного доказу,який
би про це свідчив, та при ухваленні
рішення знехтував положеннями ст.60 та
ст.74 СК України. Зазначає, що спірне
майно набуте нею та ОСОБА_2 за час
спільного проживання та належить їм, як
подружжю, на праві спільної сумісної
власності. Таким чином вважає, що
формування та збільшення статутного
фонду ТОВ «Бім-Буд» здійснювалося за
рахунок спільних з чоловіком грошових
коштів та майна, однак будь-якої згоди
щодо передачі майна вона не надавала та
нікого на це не уповноважувала.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що згідно договору
купівлі-продажу від 1 грудня 2006 року,
укладеного між ПП „ІГЛС" в особі
директора Пащенка М.Д. /продавець/ та
ОСОБА_2 /покупець/ продавець передав, а
покупець прийняв у власність будівлі
майнового комплексу загальною площею
563,8 кв.м., а саме склад під літерою - „Е,
площею 358,2 кв.м. та гараж під літерою „З"
площею 205,6 кв.м., які знаходяться за
адресою : АДРЕСА_1 /а.с.14-16/.

21 березня 2007 року між цими ж
сторонами було укладено договір
купівлі-продажу приміщення, за яким
ОСОБА_2 придбав у власність у ПП „ІГЛС"
приміщення адміністративно-виробничої
будівлі, під літер. -„Г", цегляне,
загальною площею 769,7 кв.м., яке
знаходиться в м. Житомирі по пров.
Першому Винокурному,48 /а.с.17-19/.

5 грудня 2007 року своїм рішенням
№1, як засновник, ОСОБА_2 створив ТОВ
„Бім-Буд" та затвердив свою частку, що
вноситься майном в розмірі 23 010грн.
/а.с.7/.

1 квітня 2008 року ОСОБА_2 своїм
рішенням №2, як засновник, збільшив
статутний капітал ТОВ „Бім-Буд" за
рахунок внесення до нього майна
загальною вартістю 671 952грн., а саме
адміністративно-виробничої будівлі,
літер. -„Г", загальною площею 769,7 кв.м.,
складу літ.- „Е, площею 358,2 кв.м.та
гаража літ. „З" площею 205,6кв.м., які
знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 /а.с.8/.

Судом також встановлено, що
рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 01.02.2012 року встановлено
факт проживання однією сім"єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
01.07.2004 року по 29.11.2010 року /а.с.6/.

Встановивши такі обставини
справи та правильно застосувавши до
спірних правовідносин норми права, суд
першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов"язковими для
всіх суб"єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції при вирішенні спору, поряд з
нормами сімейного законодавства
обґрунтовано керувався постановами
Верховного Суду України.

Так, постановою Верховного Суду
України від 02.10.2013 року у справі за
№6-79цс13 визначено, що належність майна
до спільної сумісної власності
подружжя визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але і
спільністю участі подружжя коштами або
працею в набутті майна. Тобто,
застосовуючи ст. 60 СК України та
визнаючи право спільної сумісної
власності подружжя на майно, суд
повинен установити не тільки факт
набуття майна під час шлюбу, але й той
факт, що джерелом його набуття є
спільні сумісні кошти або спільна
праця подружжя.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що позивачем
не надано доказів на підтвердження
тієї обставини, що під час спільного
проживання з відповідачем нерухоме
майно було придбано за спільні кошти
або внаслідок спільної праці.

Купуючи нерухоме майно як фізична
особа-підприємець для здійснення
підприємницької діяльності не за
спільні з позивачем кошти та вирішуючи
питання про його передачу до
статутного фонду іншого суб"єкта
господарювання - приватного
підприємства, засновником якого він є,
ОСОБА_2 діяв виключно як власник цього
майна й суб"єкт господарювання в
процесі здійснення ним господарської
діяльності.

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 про
необхідність отримання ОСОБА_2 її згоди
відповідно до норм ст.65 СК України, не
ґрунтуються на вимогах закону.

З моменту внесення майна до статутного
фонду підприємство є єдиним власником
майна й це майно не може одночасно
перебувати у власності інших осіб.

Майно фізичної особи - підприємця, яке
придбане та використовується в його
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, слід розглядати як
його особисту приватну власність, а не
як об'єкт спільної сумісної власності
подружжя.

Відтак, підстав для визнання недійсним
рішення засновника про збільшення
статутного капіталу за рахунок
внесення майна, не було.

Окрім того, відповідно до правової
позиції, висловленої Верховним Судом
України в постанові від 7 листопада 2011
року у справі №6-44цс11, як встановлення
факту проживання чоловіка та жінки
однією сім"єю, так і встановлення
належності їм майна на праві спільної
сумісної власності пов"язується з
набранням законної сили рішенням суду.

Матеріалами справи підтверджено,
що факт проживання однією сім"єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
встановлено рішенням суду від 01.02.2012
року. Спірне майно придбавалось ОСОБА_2
у 2006, 2007 роках та вносилось до
статутного фонду товариства у 2007, 2008
роках. Докази того, що джерелом набуття
майна були спільні кошти сторін
відсутні. Відтак, ОСОБА_2 мав право
самостійно розпоряджатись спірною
нерухомістю.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що формування та
збільшення статутного фонду ТОВ
«Бім-Буд» здійснювалося за рахунок
спільних з чоловіком грошових коштів
та майна, є безпідставним, оскільки не
підтверджено доказами. А відтак є
безпідставними твердження позивача
щодо необхідності її згоди стосовно
передачі майна до статутного капіталу
товариства.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення на підставі наданих сторонами
та досліджених у судовому засіданні
доказів, повно і всебічно з"ясувавши
обставини, на які посилаються сторони
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.209, 218, 303, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 05 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді