РІШЕННЯ

Іменем України

02.10.2014 року Франківський
районний суд м.Львова

в складі: головуючого- судді
Лозинського Б.М.

при секретарі- Попик А.Б.

з участю позивача-
ОСОБА_3

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Турчина І.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Прокуратури Перемишлянського району
Львівської області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування моральної шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду, суд, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом
до відповідачів- Прокуратури
Перемишлянського району Львівської
області, Державної казначейської
служби України про відшкодування
моральної шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду.

Позов мотивує тим, що постановами в.о.
Львівського прокурора з нагляду за
додержанням законів при виконанні
судових рішень у кримінальних справах
від 20.01.2004 року відносно нього було
порушено кримінальну справу та
пред'явлено обвинувачення у вчиненні
злочинів передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.366
КК України та обрано запобіжний захід -
підписка про не виїзд.

02 липня 2012 року згідно постанови про
перекваліфікацію злочину слідчим
Перемишлянського району Львівської
області кримінальну справу в ч.1 ст.366 КК
України закрито у зв'язку з відсутністю
складу злочину в діях позивача.

17 листопада 2012 року згідно постанови
про закриття кримінальної справи
слідчим прокуратури Перемишлянського
району Львівської області закрито
кримінальну справу №150-062 за ознаками
злочину передбаченого ч.3 ст.191 КК
України на підставі п.2 ст.6 КПК України
у зв'язку з відсутністю в діях позивача
складу злочину.

Таким чином ОСОБА_3 перебував під
кримінальним переслідуванням з 20 січня
2004 року по 17 листопада 2012 року, тобто 8
років 10 місяців та 28 днів.

Вважає, що незаконними діями органів
прокуратури Львівської області та
прокуратури Перемишлянського району
Львівської області, які виявилися у не
законному порушенні проти нього
кримінальної справи, що призвело до
його звільнення з роботи, позбавлення
його права на роботу, йому було
заподіяно значної моральної шкоди.
Моральна шкода полягає в тому, що він
пережив значних і тривалих страждань,
пов'язаних з незаконним кримінальним
переслідуванням, що призвело до
негативних наслідків морального
характеру, зокрема, до позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок та бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, стану здоров'я.
Через напругу в сім'ї виникали часті
сварки і непорозуміння, що призвело до
порушення нормальних життєвих
зв'язків. Майже два роки не міг
влаштуватися на роботу, відповідно був
позбавлений можливості вести більш
менш гідне життя. Були порушенні
родинні зв'язки, так як його мама є
громадянкою іншої держави, він не мав
можливості її відвідувати. Також на
утриманні знаходиться син, зв'язку з
втратою роботи він не мав можливості
сплачувати аліменти, що негативно
вплинуло на його з ним стосунки. А тому,
просить стягнути в його користь за
рахунок коштів державного бюджету
України 1 114 884,00 грн. моральної шкоди
пов'язаної із незаконним пред'явленням
обвинувачення та незаконного
запобіжного заходу - підписки про
невиїзд протягом 8 років 10 місяців та 28
днів.

В судовому засіданні 23 червня 2014 року
ухвалою суду до участі у справі в
якості відповідачів було залучено
прокуратуру Перемишлянського району
Львівської області та Державну
казначейську службу України.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні
вимоги позову підтримав в повному
обсязі з викладених у позовній заяві
підстав, просив позов задовольнити.

В судовому засідання представник
позивача- ОСОБА_1. позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, пояснення
дав вище наведеним, просить позов
задовольнити.

Представник відповідача прокуратури
Львівської області- Турчин І.Я. позов не
визнав. Суду пояснив, що право на
відшкодування шкоди та порядок
відшкодування встановлюється Законом
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду». Згідно цього закону підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, а право на таке відшкодування
виникає у випадках постановлення
виправдувального вироку суду, а також
встановлення в обвинувальному вироку
суду чи іншому рішенні суду факту
незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою. Оскільки таких
фактів судом встановлено не було, то
позов ОСОБА_3 є безпідставним. Разом з
тим, вважає, що моральна шкода в розмірі
1 114 884,00 грн. не обґрунтована. А тому,
просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник відповідача Державної
казначейської служби України у судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином повідомлявся про час та місце
розгляду справи, що рекомендованим
повідомленням про вручення
стверджується про вручення судової
повістки, про причини своєї неявки не
повідомив, а тому суд у відповідності
до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе
розглядати справу у його відсутності
на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
відповідача, дослідивши та оцінивши
докази в їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути, в тому
числі, і відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди,
а також відшкодування моральної
(немайнової шкоди).

Загально конституційні засади
відносин між державою та громадянином,
зокрема щодо відповідальності держави,
втілено в конституційні та
цивільно-правові норми - ст. 56
Конституції України, статті 1173-1176 ЦК
України, Законі України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду».

Відповідно до ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Частиною 1 ст. 1176 ЦК України
установлено, що шкода, завдана фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання відшкодовується державою у
повному обсязі незалежно від вини
посадових і службових осіб органу
дізнання, попереднього (досудового)
слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
досудового слідства, прокуратури або
суду, встановлюється законом. Таким
законом є Закон України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду».

Стаття 1 даного закону містить
вичерпний перелік підстав для
відшкодування шкоди, в тому числі і
такі підстави, як незаконне
притягнення як обвинуваченого,
незаконне взяття і тримання під вартою,
незаконне проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадку постановлення
виправдувального вироку суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановами в.о. Львівського прокурора
з нагляду за додержанням законів при
виконанні судових рішень у
кримінальних справах від 20.01.2004 року
відносно ОСОБА_3 було порушено
кримінальну справу та пред'явлено
обвинувачення у вчиненні злочинів
передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК
України та обрано запобіжний захід -
підписка по невиїзд.

02 липня 2012 року згідно постанови про
перекваліфікацію злочину слідчим
Перемишлянського району Львівської
області кримінальну справу в ч. 1 ст. 366
КК України закрито у зв'язку з
відсутністю складу злочину в діях
позивача /а.с.6-7/.

17 листопада 2012 року згідно постанови
про закриття кримінальної справи
слідчим прокуратури Перемишлянського
району Львівської області закрито
кримінальну справу № 150-062 за ознаками
злочину передбаченого ч. 3 ст. 191 КК
України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України
у зв'язку з відсутністю в діях позивача
складу злочину /а.с.8-11/.

Отже закриття кримінальної справи,
порушеної стосовно позивача, може
свідчити лише про відсутність в його
діях складу такого злочину. Враховуючи,
що порушення кримінальної справи не
було підставою для його звільнення,
тому не можна вважати, що діями
відповідачів у зв'язку із звільненням
позивача з роботи, йому було заподіяно
моральну шкоду.

В цілому ОСОБА_3 перебував під
кримінальним переслідуванням з 20 січня
2004 року по 17 листопада 2012 року, тобто 8
років 10 місяців та 28 днів.

Постановою про перекваліфікацію
злочину від 02.07.2012 року установлено, що
«в ході досудового слідства не
встановлено фактів внесення
безпосередньо ОСОБА_3 до офіційних
документів завідомо неправдивих
відомостей та вчинення ним будь-яких
підроблень документів».

Постановою про закриття кримінальної
справи від 17.11.2012 року установлено, що
«аналізуючи зібрані в ході проведення
досудового слідства матеріали, слід
прийти до висновку, що по даній
кримінальній справі відсутні докази,
які б підтверджували факти вчинення
обвинуваченим ОСОБА_3 привласнення та
розтрати державних коштів, тобто в його
діях відсутні ознаки злочини,
передбаченого ст. 191 ч. 3 КК України».

В зв'язку з цим, твердження
представника відповідача про
невстановлення факту незаконності дій
органів досудового слідства щодо
позивача є безпідставними.

Оскільки, щодо позивача винесено
постанови про закриття кримінальної
справи, якими встановлено незаконність
дій органів досудового слідства, а
тому, він має право на відшкодування за
рахунок державного бюджету шкоди,
передбаченої Законом України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду».

Згідно з п. 5 ст. 3 Закону, у наведених в
статті 1 цього закону випадках
громадянинові відшкодовується
моральна шкода.

Відповідно до п.п. 4, 10 Положення про
застосування Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» завдана
громадянинові шкода відшкодовується в
повному обсязі незалежно від вини
посадових осіб органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду.

Крім того, право на відшкодування шкоди
в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод 1950 року, норми
якої згідно із ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» є джерелом національного
права.

Зазначене законодавство передбачає
відшкодування такої шкоди (збитків) у
повному обсязі, що відповідає
положенню ст. 22 ЦК України.

Передбачене ч. 5 статті 4 Закону
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду завдали
моральної втрати громадянинові,
призвели до порушення його нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Крім того, відповідно до п. 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних або фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями чи бездіяльністю
інших осіб.

Вирішуючи питання про відшкодування
моральної шкоди суд виходить з того, що
відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» розмір моральної
шкоди визначається з урахуванням
обставин справи в межах, встановлених
цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться, виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2014 рік» (ст. 8) з 1 січня 2014
року (на час вирішення справи)
мінімальна заробітна плата
встановлена в розмірі 1218 грн. З огляду
на період перебування ОСОБА_3 під
слідством і судом (106 місяців) розмір
відшкодування заподіяної йому
моральної шкоди не повинен бути меншим,
ніж (1218х106) 129 108,00 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що
ОСОБА_3 8 років 10 місяців та 28 днів
перебував під слідством і судом, що
безумовно негативно вплинуло на його
почуття та душевний стан і завдало
страждань. А інші слідчі дії безумовно
також завдали йому моральних
страждань, погіршились його стосунки з
оточуючими людьми, юридичними особами,
зашкодило його професійній діяльності.

Вказані обставини призвели до того, що
впродовж тривалого часу ОСОБА_3 був
позбавлений можливості вести
звичайний спосіб життя, переносив
дискомфортні умови існування, був
вимушений пристосовуватись до
несприятливих обставин. Його нормальні
життєві зв'язки були порушені, що
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Крім того,
це вплинуло на загальний стан його
здоров'я.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, викладених в п. 9
Постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року № 4, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

З врахуванням характеру та обсягу
страждань, яких зазнав позивач,
виходячи з засад розумності,
виваженості та справедливості, суд
вважає, що моральна шкода підлягає
частковому відшкодуванню в розмірі 130
000,00 грн.

Згідно з Положенням про Державне
казначейство, затвердженим постановою
КМУ від 21.12.2005 року № 1232 Державне
казначейство України є юридичною
особою. Відповідно до ст. 176 ЦК України
юридичні особи, створені державою, не
відповідають за зобов'язаннями
держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу
України в Україні застосовується
казначейська форма обслуговування
Державного бюджету України, яка
передбачає здійснення Державним
казначейством України операцій з
коштами державного бюджету. Проте
Державне казначейство України не є
розпорядником бюджетних коштів та не
уособлює державу в бюджетних
відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, пунктів 1, 2 ст. 23
БК, бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями, які встановлюються
Законом України «Про державний бюджет
України».

Отже, відшкодування громадянинові
шкоди у випадках, передбачених Законом
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду», провадиться за рахунок коштів
державного бюджету шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку, тобто грошові суми
відшкодовуються Державним
казначейством України за рахунок
Державного бюджету шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку.

Проаналізувавши зібрані та досліджені
в судовому засіданні докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
розмір моральної шкоди визначено
позивачем без врахування характеру та
глибини понесених моральних страждань,
характеру немайнових втрат, їх
тривалості, можливості відновлення, а
тому в цій частині позовні вимоги слід
задоволити частково та стягнути з
Державного казначейства України за
рахунок коштів державного бюджету на
користь ОСОБА_3 130 000,00 грн. моральної
шкоди. В решті вимоги відхилити за
безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 169, 209, 212, 214-215, 218
ЦПК України, ст.ст. 16, 1173-1176 ЦК, ст.56
Конституції України, ст.ст. 2,3,4 Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду", ст.5 Конвенції про захист людини
та основоположних свобод 1950 року, ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного казначейства
України за рахунок коштів Державного
бюджету України, шляхом списання
коштів з єдиного казначейського
рахунку, на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в розмірі 130 000,00 (сто тридцять
тисяч) гривень.

В решті в задоволенні позовних вимог
відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня проголошення рішення до
Апеляційного суду Львівської області
через районний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій
кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова:
Лозинський Б.М.