Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Святошинського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, третя особа - Відділ у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Святошинського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 07 квітня 2014 року позов
задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1 з подальшим зняттям
його з реєстраційного обліку.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
10 вересня 2014 року зазначене судове
рішення скасовано. Ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач з 2005 року без поважних
причин не проживає в спірній квартирі,
тому відповідно до ст. 71 ЖК України
втратив право користування нею.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
позові, зазначав наступне.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї жиле приміщення за
ними зберігається протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Виходячи із вказаних положень закону,
особа може бути визнана такою, що
втратила право на користування жилим
приміщенням у випадку, коли вона була
відсутня в ньому понад шість місяців і
без поважних причин.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто
не може бути обмежений у праві
користуватися жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбаченому законом.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року № 2
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» роз'яснено,
що у справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Як убачається з матеріалів справи та
установлено судом спірна однокімнатна
квартира була отримана батьком сторін
на підставі ордера від 20 листопада 1979
року НОМЕР_1 на сім'ю з двох осіб: він та
його дружина.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько сторін ОСОБА_5

Згідно з довідкою форми № 3 на сьогодні
в спірній квартирі зареєстровані 4
особи: сторони в справі і двоє
неповнолітніх дітей позивача, 2005 та 2009
року народження.

Квартира не приватизована.

В обгрунтування вимог про визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, ОСОБА_1
посилалась на те, що він понад
встановлені ст. 71 ЖК України строки, а
саме: з 2005 року не проживає в квартирі,
не сплачує комунальні платежі,
внаслідок чого виникла велика
заборгованість, про реструктизацію
якої нею укладено договір з КП
«Житловик».

Разом із цим позивач не заперечувала,
що проживання в однокімнатній квартирі
двох сімей є неможливим. Зазначала, що
вона проживає у спірній квартирі з
чоловіком та двома дітьми. Відносини з
братом не склалися, що призводило до
сварок.

Установлено, що у відповідача також є
дружина і двоє дітей.

З урахуванням площі спірної квартири,
того, що вона складається лише з однієї
кімнати, в якій проживає позивач зі
своєю родиною, що до часу смерті, 2006 та
2013 року відповідно, в цій кімнаті
проживали також мати й батько сторін,
виходячи з характеру стосунків, що
склались між сторонами, апеляційний
суд не погодився із висновками суду
першої інстанції про те, що відповідач
залишив квартиру добровільно і не
проживав в ній без поважних причин.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
10 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель