АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н.
Ю.

суддів Савчук
М.В., Бреславського О.Г.

секретаря
Давньої Я.А.

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2, представника
відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» Марчука Дениса Петровича

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» про стягнення заробітної плати,
грошової компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» на рішення
Шевченківського районного суду
м.Чернівці від 26 серпня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_1 у червні 2014 року звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» про
стягнення заробітної плати, грошової
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку.

Зазначав, що наказом від 14 січня 2014 року
№2б звільнений з посади директора
товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» за згодою сторін на підставі п.1
ст.36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що товариством з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» не проведено
розрахунку, просив стягнути заробітну
плату з 16 квітня 2013 року по 14 січня 2014
року в сумі 23400 грн., грошову
компенсацію за невикористані дні
відпустки за час з 29 травня 2007 року по 14
січня 2014 року.

Під час розгляду справи ОСОБА_1
доповнив позовні вимоги,

№22ц-1412 2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Літвінова О.Г.

Категорія 51/52
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

просив стягнути заробітну плату з 16
квітня 2013 року по 14 січня 2014 року в сумі
13225 грн. 48 коп., грошову компенсацію за
невикористані дні відпустки за час з 29
травня 2007 року по 14 січня 2014 року в сумі
7423 грн. 68 коп., середній заробіток за час
затримки розрахунку з 15 січня 2014 року
по 30 липня 2014 року в сумі 10038 грн. 10 коп.

Рішенням Шевчеківського районного
суду м.Чернівці від 26 серпня 2014 року
позов задоволено частково,
постановлено стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 6946 грн.
94 коп., в решті відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить
рішення Шевчнеківського районного
суду м.Чернівці від 26 серпня 2014 року в
частині відмови у позові до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» в апеляційній скарзі просить
рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 26 серпня 2014 року в
частині стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» на користь
ОСОБА_1 грошової компенсації за
невикористану відпустку в сумі 6946 грн.
94 коп. скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити,
посилаючись на порушення норм
матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню
частково, апеляційна скарга товариства
з обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» - відхиленню
з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої
інстанції керувався положеннями ч.1
ст.94 КЗпП України, ч.3 ст.99 ЦК України та
дійшов висновку про відсутність
підстав для стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» на користь
ОСОБА_1 заробітної плати за період з 16
квітня 2013 року по 14 січня 2014 року.

Мотивовано такі висновки суду першої
інстанції протоколом загальних зборів
учасників товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» від 1 березня 2013 року, яким ОСОБА_1
усунуто від виконання обов»язків
генерального директора товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» без
застереження щодо збереження
заробітної плати.

Пославшись на правила, встановлені ч.1
ст.83 КЗпП України, суд першої інстанції
зазначив про право ОСОБА_1 на грошову
компенсацію за не використані ним 143
дні відпустки в сумі 6946 грн. 94 коп.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення
грошової компенсації за невикористану
відпустку, суд першої інстанції вважав
недоведеною відмову товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» у виплаті
ОСОБА_1 грошової компенсації за не
використану відпустку за його
зверненням.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна
повністю.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 звільнений з посади директора
товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» за згодою сторін на підставі п.1
ст.36 КЗпП України наказом від 14 січня 2014
року №2б.

Судом першої інстанції встановлено, що
товариством з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» не було проведено розрахунку з
ОСОБА_1 при звільненні.

Заперечуючи проти позову, товариство з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» посилалося
на те, що ОСОБА_1 не виконувалася робота
з 16 квітня 2013 року.

Відповідно до ст.43 Конституції України
право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Частиною 1 ст.94 КЗпП України
передбачено, що заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

На підставі протоколу загальних зборів
учасників товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» від 1 березня 2013 року ОСОБА_1
усунуто від виконання обов»язків
генерального директора товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА».

Частиною 3 ст.99 ЦК України визначено, що
члени виконавчого органу можуть бути у
будь-який час усунені від виконання
своїх обов'язків, якщо в установчих
документах не визначені підстави
усунення членів виконавчого органу від
виконання своїх обов'язків.

Рішенням Конституційного Суду України
від 12 січня 2010 року №1-рп/2010 у справі за
конституційним зверненням товариства
з обмеженою відповідальністю
"Міжнародний фінансово-правовий
консалтинг" про офіційне тлумачення
частини третьої статті 99 Цивільного
кодексу України вирішено, що в аспекті
конституційного звернення положення
частини третьої статті 99 Цивільного
кодексу України від 16 січня 2003 року N
435-IV "члени виконавчого органу можуть
бути у будь-який час усунені від
виконання своїх обов'язків" слід
розуміти як право компетентного
(уповноваженого) органу товариства у
будь-який час і з будь-яких підстав
усунути особу (осіб) від виконання
обов'язків члена (членів) виконавчого
органу за умови, якщо в установчих
документах товариства не визначено
таких підстав. Усунення члена
виконавчого органу товариства від
виконання своїх обов'язків, яке
передбачене частиною третьою статті 99
Цивільного кодексу України, не є
відстороненням працівника від роботи в
розумінні статті 46 Кодексу законів про
працю України.

Усунення членів виконавчого органу
товариства від виконання обов'язків
(частина третя статті 99 Цивільного
кодексу) або відсторонення голови
виконавчого органу товариства від
виконання повноважень (абзац перший
частини другої статті 61 Закону України
"Про акціонерні товариства") за своєю
правовою природою, предметом
регулювання правовідносин і правовими
наслідками відрізняється від
відсторонення працівника від роботи на
підставі статті 46 Кодексу законів про
працю. Саме тому можливість
уповноваженого органу товариства
усунути члена виконавчого органу від
виконання ним обов'язків міститься не в
приписах Кодексу законів про працю, а у
статті 99 Цивільного кодексу, тобто не є
предметом регулювання нормами
трудового права.

Наказом від 1 квітня 2013 року №27 «Про
визначення робочого місця для
працівників товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» визначено робочим місцем
працівника товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» ОСОБА_1 кабінет №11, що
знаходиться на другому поверсі будинку
№31 по вул.Червоноармійській
м.Чернівці, встановлено п»ятиденний
робочий тиждень з тривалістю щоденної
роботи 8 годин (а.с.72).

З приєднаних до матеріалів справи
табелів обліку робочого часу
вбачається, що ОСОБА_1 вчинено прогул з
16 квітня 2013 року по 14 січня 2014 року.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

У матеріалах справи відсутні докази
перебування ОСОБА_1 на робочому місці
протягом з 16 квітня 2013 року по 14 січня
2014 року та виконання роботи або
вимушеності прогулу.

З огляду на викладене, підстав для
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» на користь ОСОБА_1 заробітної
плати за період з16 квітня 2013 року по 14
січня 2014 року немає.

Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у
разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі невикористані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині стягнення компенсації за
невикористану відпустку, суд першої
інстанції виходив з довідки товариства
з обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» від 26 серпня
2014 року №191, відповідно якої ОСОБА_1 не
використано 143 дні відпустки (а.с.77).

На підставі ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Не заслуговують на увагу посилання
товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» в апеляційній скарзі на
визначення днів не використаної ОСОБА_1
відпустки без урахування часу з 16
квітня 2013 року по 14 січня 2014 року
перебування ОСОБА_1 у трудових
відносинах з товариством з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА», однак не виконання трудових
обов»язків.

За змістом довідки товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» від 26 серпня
2014 року №191 при визначені не
використаних ОСОБА_1 днів відпустки
зроблено застереження щодо не
включення до стажу роботи, що дає право
на відпустку, часу прогулу з 16 квітня 2013
року.

Водночас не можна погодитися з
доводами товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА», на які є посилання в апеляційній
скарзі, щодо визначення днів не
використаної ОСОБА_1 відпустки в
кількості 123, оскільки за довідкою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» від 26 серпня 2014 року №191 з 29
травня 2007 року по 29 травня 2008 року не
використано 13 календарних днів, з 29
травня 2008 року по 29 травня 2012 року - 96
календарних днів, з 29 травня 2012 року по
16 квітня 2013 року - 21 календарний день.

Крім того, посилання товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» на не
використання ОСОБА_1 щорічної
відпустки з вини працівника
спростовується приєднаною до
матеріалів справи заявою ОСОБА_1 від 20
березня 2013 року, якою останній вимагав
надати відпустку у зв»язку з
позбавленням можливості виконання
посадових обов»язків.

За змістом ст.74 КЗпП України, ст.2 Закону
України «Про відпустки» громадянам,
які перебувають у трудових відносинах
з підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
надаються щорічні (основні та
додаткові) відпустки із збереженням на
їх період місця (посади) і заробітної
плати.

Відповідно наведеного надання
відпустки ОСОБА_1 є обов»язком
товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА».

Тому обставини не зазначення ОСОБА_1 у
заяві від 20 березня 2013 року дати
початку відпустки, тривалості не
звільняє товариство з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» від зобов»язання узгодження з
працівником конкретного періоду
надання щорічної відпустки та
письмового повідомлення працівника
про дату початку відпустки.

Згідно із ч.7 ст.79 КЗпП України
невикористана частина щорічної
відпустки має бути надана працівнику,
як правило, до кінця робочого року, але
не пізніше 12 місяців після закінчення
робочого року, за який надається
відпустка.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З огляду на наведене підстав для
відмови у позові ОСОБА_1 про стягнення
компенсації за невикористану
відпустку немає.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, суд першої інстанції не
врахував, що проведення своєчасного
розрахунку при звільненні є обов'язком
роботодавця.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року №13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» судам
роз'яснено, що, установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку з затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при непроведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо
офіційного тлумачення положень статті
233 Кодексу законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
2371 цього Кодексу роз'яснив, що за
статтею 47 Кодексу роботодавець
зобов'язаний виплатити працівникові
при звільненні всі суми, що належать
йому від підприємства, установи,
організації, у строки, зазначені в
статті 116 Кодексу, а саме в день
звільнення або не пізніше наступного
дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.
Непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Отже, передбачений ст. 117 КЗпП України
обов'язок роботодавця щодо виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні настає за
умови невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_1 в день
звільнення не працював, звернувся до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» наступного дня.

Як вбачається з матеріалів справи, 15
січня 2014 року товариством з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» видано ОСОБА_1 трудову книжку.

Проте, товариством з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» виплата ОСОБА_1 всіх сум, що
належать йому, зокрема, компенсації за
невикористані дні відпустки не
проведена.

При цьому суд першої інстанції вважав
встановленим, що вимогу про розрахунок
ОСОБА_1 відповідачу пред'явив.

За таких обставин немає відстав
вважати, що належні працівникові суми
не були виплачені в установлені строки
не з вини товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА».

У такому разі висновки суду першої
інстанції щодо недоведеності ОСОБА_1
ухилення товариством з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» від виплати йому належних при
звільненні сум не відповідають
обставинам справи.

У матеріалах справи відсутні докази, що
свідчать про відсутність вини
відповідача у не проведенні з ОСОБА_1
розрахунку у строки, зазначені в ст. 116
КЗпП України.

Тому судове рішення в частині відмови у
позові ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку підлягає
скасуванню з підстав, передбачених п.3
ч.1 ст.309 ЦПК України.

Правила обчислення середнього
заробітку передбачені ч.2 ст.235 КЗпП
України, ст.27 Закону України «Про
оплату праці» та Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз.3 п.2
Порядку, середньомісячна заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за останні два календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана виплата, тобто, передують дню
звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті, є
середньоденна (середньогодинна)
заробітна плата працівника, яка згідно
з п.8 цього Порядку визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
цей період.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку,
яка обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абз.2 п.8
Порядку).

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства (абз. 3
п. 8 Порядку).

З приєднаної до матеріалів справи
довідки про доходи ОСОБА_1 від 28 липня
2014 року №172 (а.с.45) його заробітна плата
за останні два календарні місяці
роботи, що передують звільненню,
становила у лютому 2013 року 1478 грн., у
березні 2013 року - 1478 грн.

Кількість відпрацьованих днів у
лютому 2013 року 20, у березні 2013 року - 20.

Середньоденний заробіток дорівнює 69
грн. 27 коп. (1478 грн. + 1478 грн.) : 340 * 8.

Період затримання розрахунку з 16 січня
2014 року по 30 липня 2014 року становить 196
днів.

Тому підлягає виплаті середній
заробіток за час за час затримки
розрахунку в межах заявлених вимог у
сумі 10038 грн. 10 коп.

Керуючись п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Телерадіокомпанія «ТВА» відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 26 серпня 2014 року в
частині відмови у позові ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
скасувати.

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Телерадіокомпанія
«ТВА» на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки розрахунку в
сумі 10038 грн. 10 коп.

В решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: