АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Троц В.О.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_8

представник відповідача: Рожко Ю.П.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Київської міської ради на
рішення Солом'янського районного
судуміста Києва від 03 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Територіальної громади м. Києва
(Київської міської ради), третя особа:
Головне управління юстиції у м. Києві
про встановлення додаткового строку на
прийняття спадщини, про встановлення
факту, що має юридичне значення, і про
встановлення факту фактичного
прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Територіальної
громади м. Києва (Київської міської
ради), третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві про встановлення
додаткового строку на прийняття
спадщини ОСОБА_2 після смерті батька
ОСОБА_3, про встановлення факту
постійного проживання ОСОБА_3 (батька) з
ОСОБА_2 (сином) на час відкриття
спадщини в квартирі за адресою АДРЕСА_1,
про встановлення факту фактичного
прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті
ОСОБА_3, про встановлення юридичного
факту усунення розбіжностей букви і та
и у написанні прізвища вказаного
позивача із ОСОБА_3

Зазначив, що є єдиним спадкоємцем
першої черги за законом після смерті
батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
та після смерті якого відкрилася
спадщина, до складу якої увійшла
квартира АДРЕСА_1.

Справа № 760/768/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/8269/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Лозинська М.І.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.Посилався на те,
що займався похованням батька, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а потім і похованням
матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
утримував в належному стані спадкове
майно та в силу обставин, які склалися в
житті позивача ОСОБА_2, а саме відбував
покарання з 19.09.2009 року по 20.06.2012 року, з
поважних причин пропустив строк на
прийняття спадщини. Позивачу було
відмовлено в отриманні свідоцтва про
право на спадщину, оскільки ним був
пропущений строк для подання
відповідної заяви.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 3 квітня 2014 року позовні
вимоги задоволено частково, надано
додатковий строк на прийняття
спадщини, встановлено факт постійного
проживання з ОСОБА_3, встановлено
юридичний факт усунення розбіжностей
букви і та и у написанні прізвища
вказаного позивача із ОСОБА_3 і
встановлено факт фактичного прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_3, в іншій
частині було відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Київська міська рада подала апеляційну
скаргу, вважаючи його необґрунтованим
та ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
не з'ясовано та не взято до уваги
обставини, що мають суттєве значення
для всебічного розгляду справи,
просить рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 03.04.2014
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції в
частині встановлення юридичного факту
усунення розбіжностей букви і та и у
написанні прізвища вказаного позивача
із ОСОБА_3 в апеляційному порядку не
було оскаржено, в зв'язку з чим набрало
законної сили.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
вислухавши доводи апелянта Київської
міської ради, пояснення представника
позивача, який заперечує проти
задоволення апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у відповідності до статті 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що обставини,
які були викладені в позовній заяві
знайшли своє підтвердження в суді
першої інстанції.

З такими висновками суду колегія
суддів погодитись не може.

Під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача
ОСОБА_3(ар.с.14) Після його смерті
відкрилася спадщина, до складу якої
входить квартира АДРЕСА_1. Спадкоємцем
за законом є позивач по справі ОСОБА_2
(ар.с.16), який зареєстрований в квартирі
АДРЕСА_2 (ар.с.18). З заявою про прийняття
спадщини останній звернувся до
Дев'ятої Київської державної
нотаріальної контори 05.11.2012 року, але у
видачі відповідного свідоцтва йому
було відмовлено у зв'язку з пропуском
ним 6 місячного строку на прийняття
спадщини (ар.с.36). Обґрунтовуючи
поважність пропуску ним вищезгаданого
строку позивач зазначає, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати і він
займався її похоронами, а в подальшому
скоїв злочин, був засуджений та з 19.09.2009
по 20.06.2012 року відбував покарання.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
встановлення факту постійного
проживання позивача з спадкодавцем на
час відкриття спадщини.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України
порядок прийняття спадщини
встановлюється залежно від того чи
проживав постійно спадкоємець разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
та від особливостей правового статусу
спадкоємця.

Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК
України спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не
заявив про відмову від неї.

Таким чином, для вирішення
вищезгаданого порядку суду перш за все
необхідно визначитися з місцем
постійного проживання спадкоємця на
час відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що
спадкодавець був зареєстрований за
адресою АДРЕСА_1, а позивач до
теперішнього часу зареєстрований в
квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до вимог Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
документом, до якого вносяться
відомості про місце проживання та
місця перебування особи, є паспорт
громадянина України.

Відповідно до вимог ст.6 вищезгаданого
Закону, яка визначає порядок
реєстрації місця проживання,
визначається, що громадянин України
зобов'язаний протягом десяти днів
після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання.

Аналіз вищезгаданих норм права дає
можливість зробити висновок про те, що
законодавець фактично пов'язує місце
постійного проживання особи з місцем
її реєстрації і жоден з доказів, навіть
довідка житлово-експлуатаційної
організації, правління
житлово-будівельного кооперативу,
органу місцевого самоврядування не
може бути абсолютним свідченням того,
що спадкоємець проживав разом із
спадкодавцем безпосередньо перед його
смертю.

Але при вирішенні вищезгаданого
питання суд першої інстанції данні
обставини не врахував та зробив
висновки, які не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню.

Враховуючи, що позивач зареєстрований
за адресою, яка різниться з адресою
знаходження спірної квартири, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги щодо
встановлення факту постійного
проживання ОСОБА_3 (батька) з ОСОБА_2
(сином) на час відкриття спадщини в
квартирі за адресою АДРЕСА_1 не
підлягають задоволенню.

Посилання суду першої інстанції, як на
підставу задоволення зазначеної
частини позову, на пояснення свідків
(ар.с.38-39), на думку колегії суддів, є
безпідставними, виходячи з вимог
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» та фактичних
обставин справи (зазначено, що проживає
у спірній квартирі з 2007 року до
теперішнього часу, хоча з 19.09.2009 року
по 20.06.2012 року відбував покарання.)

Також необґрунтованим, на думку
колегії суддів, є посилання суду першої
інстанції на текст вироку відносно
позивача (ар.с.24), який лише констатує
його тимчасове проживання у спірній
квартирі на час винесення останнього
19.04.2010 року.

Не погоджується колегія суддів і з
висновками суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог про надання
позивачу додаткового строку для
прийняття спадщини.

Як встановлено при апеляційному
розгляді справи позивач ОСОБА_2 на час
смерті свого батька не проживав
постійно в квартирі АДРЕСА_1., де мешкав
спадкодавець.

Відповідно до частини першої статті 1269,
частини першої статті 1270 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК
України за позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

При вирішенні справ про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини слід також
враховувати, що додатковий строк
визначається у разі, якщо суд визнає
причини пропуску строку для прийняття
спадщини поважними. У зазначеній
категорії справ є обов'язковим
обґрунтування в мотивувальній частині
судового рішення поважності причин
пропуску строку для подання заяви про
прийняття спадщини.

Приймаючи рішення про задоволення
даної частини позовних вимог, та
визнаючи пропуск відповідного строку
позивачем з поважних причин, суд
першої інстанції виходив з того , що це
сталося з поважних причин, оскільки
позивач займався похованням батьків, а
у подальшому скоївши злочин, потрапив
до місць позбавлення волі.

Разом з тим, матеріали справи свідчать
про те, що після поховання матері
( 02.08.2008 року) та з часу затримання
позивача за скоєння злочину пройшло
більше року.

На данні обставини суд першої
інстанції уваги не звернув, у зв'язку з
чим зробив висновки, що не
відповідають обставинам справи.

В зв'язку з наведеними обставинами,
колегія суддів вважає, що і дана
частина рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи, що ні позивач, ні його
представник не зміг пояснити, що саме
заважало позивачу у період з 02.08.2008
року до його затримки правоохоронними
органами звернутися до нотаріальної
контори з відповідною заявою, колегія
суддів вважає, що і ця частина позовних
вимог не підлягає задоволенню.

Також колегія суддів вважає, що не
підлягають задоволенню і позовні
вимоги в частині встановлення факту
фактичного прийняття спадщини ОСОБА_2
після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу
України, для особи яка не проживала зі
спадкоємцем на час відкриття спадщини,
реалізація права на прийняття
спадщини проходить шляхом подання
заяви про її прийняття до нотаріальної
контори.

Діюче процесуальне законодавство саме
на позивача покладає обов'язок
визначити коло фактів, на які він може
посилатися як на підставу своїх вимог,
і довести обставини, якими він
обґрунтовує ці вимоги.

Колегія суддів вважає, що останнім не
доведено факту прийняття вищезгаданої
спадщини, а тому в задоволенні цих
позовних вимог слід відмовити.

Задовольняючі вищезгадані позовні
вимоги суд першої інстанції фактично
прирівняв факт прийняття спадщини до
фактичного вступу в управління або
володіння спадковим майном, але за
новим Цивільним Кодексом такий
спосіб прийняття спадщини, як
фактичний вступ в управління або
володіння спадковим майном, відсутній.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги знайшли своє
підтвердження, оскільки позивачем не
надано належних та допустимих доказів,
в розумінні ст. ст. 57, 58 ЦПК України, які
б свідчили про те, що він постійно
проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи, а тому воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в задоволенні
зазначених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 1269-1272 ЦК України, Законом України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» ст.
ст. 60, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Київської міської
ради задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 03 квітня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
щодо встановлення додаткового строку
на прийняття спадщини ОСОБА_2 після
смерті батька ОСОБА_3, про встановлення
факту постійного проживання ОСОБА_3
(батька) з ОСОБА_2 (сином) на час
відкриття спадщини в квартирі за
адресою АДРЕСА_1, про встановлення
факту фактичного прийняття спадщини
ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді:
Т.О. Невідома

А.А. Пікуль