АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2510/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Ткаченко С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. РІШЕННЯ
27 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСкіця М. І.суддівОхріменко
Н. І. , Качана О. В. при
секретаріОвчаренко І.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Чигиринського районного суду
Черкаської області від 30 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6
про стягнення ? частини сплачених
кредитних внесків за квартиру , -

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_8 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 07.07.1993 року по
28.10.2010 року він перебував в
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 28.10.2010 року шлюб між
сторонами було розірвано.

В період шлюбу 09.06.2004 року ним була
придбана квартира АДРЕСА_1.

Для придбання нерухомості 09 червня 2004
року він уклав з АКБ «Правекс-Банк»
кредитний договір№250006-128/04Р, згідно
якого банк надав йому кредит в
іноземній валюті на загальну суму 16 000
доларів США під 14% річних, строком до
09.06.2014 року.

Позивач зазначає, що квартира була
придбана вартістю 23 000 доларів США, з
яких 7 000 доларів США були у нього на той
час, а 16 000 доларів США він отримав в
кредит.

З січня 2006 року по травень 2010 року
особисто ним сплачувалися кошти за
кредитом, що в підсумку склало 14 062
доларів США, а з травня 2010 року кредит
сплачувала відповідачка, сплативши 7 859
доларів США.

Таким чином за спірну квартиру з
врахуванням відсотків за кредитом було
сплачено грошову суму в еквіваленті 34
460 доларів США і зокрема ним було
сплачено на 6 203 доларів США більше.

Просив суд стягнути з відповідачки на
свою користь різницю в сплачених
кредитних внесках за квартиру в сумі 36
839 грн., виходячи з курсу долара США в
НБУ - 100 доларів США 1 187,8 грн., станом на 23
червня 2014 року.

Рішенням Чигиринського районного суду
Черкаської області від 30 липня 2014 року
позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_8 сплачені ним кредитні внески за
квартиру в сумі 36 839 грн. та судовий збір
в розмірі 368 грн. 39 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, неправильне застосування
норм матеріального права, просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі і
стягуючи з відповідачки на користь
позивача грошову компенсацію в сумі 36
839 грн. районний суд виходив з того, що
після припинення подружніх стосунків в
січні 2006 року, позивачем було сплачено
за кредитними зобов»язаннями на 6203
долари США більше, ніж відповідачкою
(еквівалент 36 839 грн. згідно курсу НБУ
за 100 доларів 1187.8 грн. станом на 23.06.2014 р.)
і відповідно остання повинна повернути
позивачу 12 частину вищезазначеної
суми, ураховуючи рівність прав і
обов»язків подружжя.

Проте із такими висновками суду першої
інстанції не можна повністю
погодитись, оскільки їх суд дійшов із
порушенням норм матеріального та
процесуального права з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджувалися; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом, рішенням
Малинівського районного суду м. Одеси
від 28 жовтня 2010 року шлюб між сторонами
розірвано. В рішенні зазначено, що
сторони припинили шлюбні відносини в
січні 2006 року ( а.с. 26).

Також сторони не заперечують, що на
придбання квартири позивач 09.06.2004 року
отримав кредит в сумі 16 000 доларів США (
а.с. 17-19).

Рішенням Малинівського районного суду
м. Одеси від 25.03.2013 року за
відповідачкою визнано право власності
на 12 частину квартири, що була придбана
сторонами в період шлюбу ( а.с. 39-42).

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач зокрема зазначав, що з січня 2006
року по травень 2010 року він особисто
виконував зобов»язання з погашення
кредиту, а з травня 2010 року по липень 2011
року кошти за кредитом сплачувала
відповідачка.

Посилаючись на приписи ст.ст. 60, 65 СК
України та ст. ст. 325, 368 ЦК України і
навівши відповідні розрахунки, просив
суд стягнути з відповідачки 12 частину
коштів за кредитним договором, що
сплачені були ним особисто в
порівнянні з часткою, що сплачена
відповідачкою і складає 6203 долари США,
що в еквіваленті становить 36 839 грн.

Колегія е може погодитись повністю з
наведеним позивачем розрахунком,
котрий був взятий за основу і при
ухваленні рішення виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Отже, за загальним
правилом майно, придбане подружжям в
кредит, є спільною сумісною власністю
чоловіка і дружини.

Згідно з положеннями ст. 65 СК України,
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Це означає, що дружина та чоловік
незалежно від припинення шлюбу мають
рівні права та обов'язки щодо спільно
нажитого у шлюбі майна, оскільки
розірвання шлюбу не звільняє подружжя
від зобов'язань за кредитом.

Згідно зі статтею 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на
території України (частина перша
стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом
(частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533
ЦК України грошове зобов'язання має
бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є
єдиним законним платіжним засобом на
території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК
України допускає, що сторони можуть
визначити в грошовому зобов'язанні
грошовий еквівалент в іноземній
валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті
за зобов'язанням, визначається в гривні
за офіційним курсом Національного
банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК
України використання іноземної валюти
як засобу платежу при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускається лише у
випадку, передбаченому законом
(частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає
підстави для висновку про те, що
незалежно від валюти боргу (тобто
грошової одиниці, в якій обчислена сума
зобов'язання), валютою платежу, тобто
засобом погашення грошового
зобов'язання і фактичного його
виконання є національна валюта України
- гривня.

Таким чином обґрунтованим буде
розрахунок виплат, проведених
сторонами станом на день повного
погашення боргу за кредитним
договором, тобто на 5 липня 2011 року.

Ураховуючи курс національної валюти до
долару США станом на вищезазначену
дату, сума, що підлягає до стягнення
буде становити ( 3101.5 * 7.99 = 24781 грн.).

Даний висновок узгоджується з
приписами ч.2 ст. 533 ЦК України, де
зазначено, що сума, котра підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, тобто на думу колегії
суддів ця дата повинна визначатися
днем останнього платежу за кредитним
договором.

Колегія суддів вважає за необхідне
змінити рішення районного суду та
зменшити суму грошової компенсації з 36
839 грн. до 24781 грн. і відповідно зменшити
суму судових витрат по сплаті судового
збору відповідно до суми задоволених
позовних вимог.

Згідно вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування або зміни
постановленого судом першої інстанції
рішення є невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення справи, постановлення
рішення із порушенням вимог
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Чигиринського районного суду
Черкаської області від 30 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6
про стягнення ? частини сплачених
кредитних внесків за квартиру змінити.

Зменшити суму компенсації, що підлягає
до стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8
з 36 839 гривень до 24781 гривень.

Зменшити суму судових витрат, що
підлягають до стягнення з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_8 з 368 гривень 39 копійок до
247 гривень 81 копійка.

В решті рішення Чигиринського
районного суду Черкаської області від
30 липня 2014 року у справі залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :