У х в а л а

2 червня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів: Амеліна В.І., Висоцької В.С.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2014 року
у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи:
Печерська районна у м. Києві державна
адміністрація, Головне управління
Державної міграційної служби у м.
Києві, про звернення стягнення на
предмет іпотеки, за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк», треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_3, Печерська районна у м. Києві
державна адміністрація, Головне
управління Державної міграційної
служби у м. Києві, про визнання договору
іпотеки недійсним, -

в с т а н о в и л а:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду
з позовом, посилаючись на те, що
відповідач ОСОБА_1 уклав кредитний
договір з позивачем, при цьому порушив
умови його виконання, внаслідок чого
утворилась заборгованість у розмірі 759
888,82 доларів США. В забезпечення
виконання кредитного договору
відповідачем за згодою дружини ОСОБА_4
було передано в іпотеку нерухоме майно
- квартира АДРЕСА_1. На письмову вимогу
про виконання умов кредитного договору
та попередження про звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідач не відреагував, у зв'язку із
чим, банк звернувся до суду з
відповідним позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
вищезазначену квартиру, шляхом її
продажу з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідним для
продажу предмету іпотеки. Також просив
виселити відповідачів зі спірної
квартири.

Відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний
позов, в якому просив визнати недійсним
договір іпотеки вищевказаної квартири,
укладений між ним та ЗАТ КБ
«Приватбанк» 26 вересня 2005 року, а також
визнати недійсним договір №1 від 03
серпня 2006 року про внесення змін до
зазначеного договору іпотеки.

Рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 25 вересня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано
недійсним договір іпотеки квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ
«Приватбанк» 26 вересня 2005 року
та договір № 1 про внесення змін до
зазначеного договору іпотеки,
укладений між ОСОБА_1 та
ВАТ КБ «Приватбанк» 3 серпня 2006 року.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 15 січня 2014 року апеляційну скаргу
ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково. Рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення. Позов ПАТ КБ «Приватбанк»
задоволено частково. Звернуто
стягнення на квартиру загальною площею
77,30 кв.м, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідним для продажу предмету
іпотеки - в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 16 вересня 2005 року в сумі
759 888,82 доларів США, з яких
заборгованість за кредитом складає 343
055,02 доларів США, заборгованість зі
сплати процентів за користування
кредитом - 191 677,29 доларів США,
заборгованість з комісії - 22 267,29
доларів США, пеня - 202 889,32 доларів США.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У задоволенні іншої частини
вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без
задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2014 року
ОСОБА_1 відмовлено у відкритті
касаційного провадження на вказане
рішення суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених п.5 ч.4 ст.328 ЦПК
України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
представника ОСОБА_1 про перегляд
даного рішення суду касаційної
інстанції в порядку, визначеному
главою 3 розділу 5 ЦПК України.

В обґрунтування заяви представник
ОСОБА_1 посилається на неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема ч.5 ст.38, ч.1
ст. 39 Закону України «Про іпотеку», що в
свою чергу, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Дослідивши подані заявником
матеріали колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року, про перегляд
якої ставиться питання, та ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 березня 2011 року у справі про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 червня 2011 року у справі за
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором, та за
зустрічним позовом про визнання
кредитних договорів частково
недійсними, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 вересня 2011 року у справі за
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором та за
зустрічним позовом про захист прав
споживача, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 червня 2012 року у справі за
позовом про звернення стягнення та за
позовом про визнання кредитного
договору недійсним, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 вересня 2012 року у справі про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку.

З поданих копій ухвал суду касаційної
інстанції, на які посилається заявник в
обґрунтування заяви не вбачається
наявність неоднакового застосування
судами норм матеріального права у
правовідносинах, подібних, вирішеним у
даній цивільній справі.

Під подібними правовідносинами слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин з метою з`ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

В даному випадку, зі змісту
зазначених вище рішень, не вбачається
тотожність підстав позову, змісту
позовних вимог та фактичних обставин,
встановлених судом у іншій справі, ніж
встановлені у даному спорі.

Крім того, зазначеними вище ухвалами,
на які посилається заявник, були
скасовані рішення судів попередніх
інстанцій з передачею справ на новий
розгляд до судів першої або
апеляційної інстанцій. Вказаними
ухвалами не вирішено спору по суті та
не відбулося застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті.

Підставами скасування судових рішень
з направленням справ на новий розгляд
стало неповне встановлення судами
фактичних обставин, які мають істотне
значення для правильного вирішення
справи, що в свою чергу свідчить про
відсутність тотожності встановлених
фактичних обставин у цих справах.

Враховуючи наведене, у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, треті особи: Печерська районна
у м. Києві державна адміністрація,
Головне управління Державної
міграційної служби у м. Києві, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_1
до публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк», треті
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, Печерська
районна у м. Києві державна
адміністрація, Головне управління
Державної міграційної служби у м.
Києві, про визнання договору іпотеки
недійсним, за заявою ОСОБА_1 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. судді Амелін
В.І. Висоцька В.С. Умнова О.В.
Фаловська І.М.