Справа № 495/2677/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_1 виданий 24.04.2002 року)

ОСОБА_2 (довіреність б/н від
06.11.2013 року)

від відповідача: не з'явився

від третіх осіб: не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/2677/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

за участю третіх осіб без самостійних
вимог на предмет спору:

- Комунального підприємства
«Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації»

- Білгород-Дністровської державної
нотаріальної контори Одеської області

про визнання права власності на
спадкове майно, яке є самочинно
збудованим

В С Т А Н О В И В:

11.04.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_3 (далі по
тексту - відповідач) за участю третіх
осіб без самостійних вимог на предмет
спору Комунального підприємства
«Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації» (далі по тексту - третя
особа-1) та Білгород-Дністровської
державної нотаріальної контори
Одеської області (далі по тексту - третя
особа-2) про визнання права власності на
спадкове майно, яке є самочинно
збудованим.

Так, позивач просить суд:

- визнати право ОСОБА_1 на спадкове
майно, яке складається з прибудови літ.
«а1» розміром 6,0 х 4,0 м.; прибудови літ.
«а5» розміром 1,53 х 2,42 м., які є самочинно
збудованими та гараж літ. «Д» розміром
5,52 х 3,40 м. по АДРЕСА_1;

- визнати право власності за ОСОБА_1 на
гараж літ. «Д», розміром 5,52 х 3,40 м. (18,80
кв.м.) 1989 року будівництва по АДРЕСА_1;

- розподілити спадкове майно, яке
складається з прибудови літ. «а1»
розміром 6,0 х 4,0 м.; прибудови літ. «а5»
розміром 1,53 х 2,42 м. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
в рівних частинах, визнавши право
власності за ОСОБА_1 на частину
спадкового майна, яке складається з
прибудови літ. «а1» розміром 6,0 х 4,0 м.;
прибудови літ. «а5» розміром 1,53 х 2,42 м.,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1, та
право власності за ОСОБА_3 на частину
спадкового майна, яке складається з
прибудови літ. «а1» розміром 6,0 х 4,0 м.;
прибудови літ. «а5» розміром 1,53 х 2,42 м.,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 15.04.2014 року відкрито провадження по
справі № 495/2677/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 за участю третіх осіб КП
«Б-Дністровське БТІ» та
Б-Дністровської ДНК про визнання права
власності на спадкове майно, яке є
самочинно збудованим.

Представником відповідача - ОСОБА_3,
ОСОБА_4 подано до суду заперечення на
позовну заяву ОСОБА_1, згідно якого він
просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
її позовної заяви до ОСОБА_3 за участю
третіх осіб КП «Б-Дністровське БТІ» та
Б-Дністровської ДНК про визнання права
власності на спадкове майно, яке є
самочинно збудованим, в повному обсязі.

Позивач - ОСОБА_1, та її представник -
ОСОБА_2, в судових засіданнях заявлені
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі та просили їх задовольнити.

Згідно пункту 6 резолютивної частини
позовної заяви ОСОБА_1, остання просила
щодо визначення вартості частин
спірних приміщень призначити по справі
незалежну оцінку спірних приміщень з
визначенням частин.

Між тим, така вимога позивача не
відповідає положенням ст.ст. 133 та 143
Цивільного процесуального кодексу
України в розумінні забезпечення
позову шляхом призначення експертизи,
у зв'язку з чим в судовому засіданні
31.07.2014 року судом було поставлено
питання до позивача та його
представника щодо їх бажання та
необхідності призначення у справі
відповідної судової експертизи в
порядку вимог ст.ст. 133 та 143 Цивільного
процесуального кодексу України. В свою
чергу, ані позивачем, ані його
представником відповідного клопотання
заявлено не було.

Представником відповідача - ОСОБА_3,
ОСОБА_4 подано до суду клопотання про
залучення до участі у справі в якості
третіх осіб без самостійних вимог на
предмет спору Виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради,
Управління містобудування та
архітектури Білгород-Дністровського
виконавчого комітету міської ради,
Реєстраційної служби
Білгород-Дністровського
міськрайонного управління юстиції
Одеської області, ОСОБА_5.

Позивач - ОСОБА_1, та її представник -
ОСОБА_2, в судовому засіданні 31.07.2014 року
заперечували проти клопотання
представника відповідача - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про залучення до участі у
справі третіх осіб та просили в
задоволенні такого клопотання
відмовити.

Відповідно до ч.4 ст.209 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, не
виходячи до нарадчої кімнати,
розглянувши клопотання представника
відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
залучення до участі у справі третіх
осіб, дійшов до висновку про відмову в
задоволенні такого клопотання у
зв'язку із тим, що, по-перше, заявником
необґрунтовано необхідність залучення
до участі у справі вказаних ним третіх
осіб, а, по-друге, зазначені заявником
треті особи не мають ніякого
відношення до спірних між сторонами
стосунків, а результат розгляду даної
справи не вплине на їх права та
обов'язки.

Представником відповідача - ОСОБА_3,
ОСОБА_4 подано до суду клопотання про
витребування з КП „Б-Дністровське БТІ"
інформації щодо: хто на сьогоднішній
день є власником самовільно збудованої
будівлі літ. «Д» - гараж, за адресою:
АДРЕСА_1; чи є (була) на день смерті
ОСОБА_6 власником самовільно
збудованої будівлі літ. «Д» - гараж, за
адресою: АДРЕСА_1; чи видавався ОСОБА_6
(чи іншій особі) витяг про право
власності на самовільно збудовано
будівлю літ. «Д» - гараж, за адресою:
АДРЕСА_1; чи є самовільно збудована
будівля літ. «Д» - гараж, за адресою:
АДРЕСА_1, на теперішній час самовільно
збудованою будівлею, на яку відсутній
витяг про право власності.

Позивач - ОСОБА_1, та її представник -
ОСОБА_2, в судовому засіданні 31.07.2014 року
заперечували проти клопотання
представника відповідача - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про витребування доказів та
просили в задоволенні такого
клопотання відмовити.

Відповідно до ч.4 ст.209 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, не
виходячи до нарадчої кімнати,
розглянувши клопотання представника
відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
витребування доказів, дійшов до
висновку про відмову в задоволенні
такого клопотання у зв'язку із тим, що
матеріали справи містять усі
відповідні відповіді, що стосуються
даного клопотання.

Відповідач - ОСОБА_3, та його
представник - ОСОБА_4, в судове
засідання 31.07.2014 року не з'явилися, але
подали до суду заяву, згідно якої
просили розглянути справу за їх
відсутності у зв'язку із зайнятістю та
неможливістю бути присутніми в даному
судовому засіданні.

Треті особи - КП «Б-Дністровське БТІ» та
Б-Дністровської ДНК, відзив або
заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не
надали, та їх представники в судові
засідання не з'явилися без поважних
причин, про причини неявки суд не
повідомили, будь-яких клопотань не
заявляли, хоча про час та місце
судового розгляду були повідомлені
належним чином, про що свідчать наявні
в матеріалах справи відповідні
розписки.

Позивач - ОСОБА_1, та її представник -
ОСОБА_2, в судовому засіданні не
заперечували про розгляд справи за
відсутності інших учасників судового
процесу.

Враховуючи викладені обставини, суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі відповідача, його
представника та представників третіх
осіб, на підставі наявних та достатніх
для розгляду матеріалів справи.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
надані докази, заслухавши в судових
засіданнях пояснення учасників
судового процесу, суд дійшов до
наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на
підставі свідоцтва про право власності
на житловий будинок, виданого
Б-Дністровським ВКГ 06.01.1983 року, яке
було зареєстровано в Б-Дністровському
МБТІ, належало 2/10 частин житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та
складається з житлового будинку літ.
«А», житловою площею 64,5 кв.м., загальною
площею 126 кв.м., надвірних будівель під
літ. «Б» літньої кухні, «В, Є» -
убиралень, «Г» - сараю, споруд № 1-10, І,
розташованих на земельній ділянці,
площею 600 кв.м.

Окрім того, ОСОБА_7 25.08.1983 року було
отримано дозвіл на будівництво літньої
кухні розміром 3,0 х 4,0 м., сараю розміром
3 х 4 м. та гаражу розміром 3,5 х 5 м. В свою
чергу, ОСОБА_7 самочинно збудовано
будівлі: прибудову літ. «а1» розміром 6,0
х 4,0 м., прибудови літ. «а5» розміром 1,53 х
2,42 м., гаражу літ. «Д» розміром 5,52 х 3,40 м.
по АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_7 право власності
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 15.06.2010 року
перейшло до ОСОБА_3

ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого
Б-Дністровською державною
нотаріальною конторою 31.10.1991 року
належало 2/10 частин житлового будинку
по АДРЕСА_1, який складається з
житлового будинку літ. «А», житловою
площею 64,5 кв.м., загальною площею 126
кв.м., надвірних будівель під літ. «Б»
літньої кухні, «В, Є» - убиралень, «Г» -
сараю, «Д» - гаражу, споруд № 1-10,І,
розташованих на земельній ділянці,
площею 600 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 19.06.2012 року
після смерті ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на
вказане майно перейшло до її сестри -
ОСОБА_1

Між тим, у спадкоємців ОСОБА_7 та ОСОБА_6
- ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутня будь-яка
домовленість та згода щодо поділу їх
часток у спадщині, що було та є
підставами для постійного подання ними
до судів різних юрисдикцій та
інстанцій відповідних позовів,
апеляційних та касаційних скарг.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання права
власності на спадкове майно, яке є
самочинно збудованим.

Між тим, суд вважає, що такі вимоги
ОСОБА_1 є неправомірними,
необґрунтованими та безпідставними з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вище зазначено, 19.06.2012 року
державним нотаріусом Б-Дністровської
МДНК ОСОБА_8 було видано ОСОБА_1
свідоцтво про право на спадщину за
законом (спадкова справа № 87/2010,
реєстраційний номер 2031) після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 року її сестри - ОСОБА_6

Так, спадщина, на яку видано свідоцтво,
складається з: 2/10 часток житлового
будинку під АДРЕСА_1, який складається в
цілому з одного житлового, кам.бут.
будинку, зазначеного на плані під літ.
«А», житловою площею 64,5 кв.м., загальною
площею 126 кв.м., надвірних будівель під
літ. «Б» - літньої кухні, «В, Є» -
убиралень, «Г» - сараю, «Д» - гаражу,
споруд № 1-10, І, розташованих на
земельній ділянці, площею 600 кв.м.

29.11.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із
позовом про визнання частково
недійсним та скасування свідоцтва про
право на спадщину, видане 19.06.2012 року
державним нотаріусом Б-Дністровської
МДНК ОСОБА_8

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 21.01.2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_3 про визнання частково недійсним
та скасування свідоцтва про право на
спадщину відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 19.06.2014 року рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 21.01.2014 року залишено без змін.

Таким чином, отримане ОСОБА_1 19.06.2012 року
свідоцтво про право на спадщину за
законом є дійсним, чинним та
обов'язковим для виконання.

Тому, на думку суду, відсутні і підстави
для повторного визнання права ОСОБА_1
на спадкове майно, яке складається з
гаражу літ. «Д» розміром 5,52 х 3,40 м. по
АДРЕСА_1, та визнання права власності за
ОСОБА_1 на вказаний гараж, оскільки їй
вже було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом, до якої входить,
зокрема, цей гараж.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання права ОСОБА_1 на спадкове
майно, яке складається з прибудови літ.
«а1» розміром 6,0 х 4,0 м.; прибудови літ.
«а5» розміром 1,53 х 2,42 м., які є самочинно
збудованими, та розподілу вказаних
об'єктів між нею та ОСОБА_3, суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, було
вище зазначено, не заперечується
сторонами та підтверджується, зокрема,
рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17.10.2013 року, ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 27.11.2013 року,
постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 13.01.2014 року, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19.02.2014 року, прибудова літ.
«а1» розміром 6,0 х 4,0 м. та прибудова літ.
«а5» розміром 1,53 х 2,42 м., розташовані по
АДРЕСА_1, що є спадковим майном, на яке
ОСОБА_1 просить визнати право та
розподілити з ОСОБА_3, збудовані
спадкодавцем - ОСОБА_7, самочинно.

Статтею 182 Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.376 Цивільного
кодексу України житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Частиною 3 ст.376 Цивільного кодексу
України встановлено, що право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно із ст.1218 Цивільного кодексу
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_7 самочинно
збудовано прибудову літ. «а1» розміром
6,0 х 4,0 м. та прибудову літ. «а5» розміром
1,53 х 2,42 м. на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1.

Статтями 125, 126 Земельного Кодексу
України визначено, що право власності
або постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою та
його державної реєстрації і таке право
посвідчується державним актом.

В матеріалах справи відсутні належні
докази (державний акт, витяг з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно) на підтвердження того,
що земельна ділянка за адресою:
АДРЕСА_1, на якій знаходяться самочинно
збудовані прибудови літ. «а1» розміром
6,0 х 4,0 м. та літ. «а5» розміром 1,53 х 2,42 м.,
надавалась у власність або у постійне
користування ОСОБА_7

Отже, у період життя ОСОБА_7 не набув
право власності на спірні об'єкти.

Тому ОСОБА_1 також не набуває право
власності у порядку спадкування,
оскільки за змістом ст.1218 Цивільного
кодексу України умовою переходу в
порядку спадкування права власності є
набуття спадкодавцем цього права у
встановленому законом порядку.

Виходячи із змісту ст.376 Цивільного
кодексу України право власності на
об'єкт самочинного будівництва може
бути визнано за спадкоємцем, що має
право вимагати визнання такого права,
виключно за умови наявності документів
про право власності на землю або про
право користування земельною ділянкою,
що видані на ім'я спадкодавця або
спадкоємця.

В пункті 14 Постанови № 6 Пленуму ВССУ
від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» роз'яснено, що на
підставі ч.3 ст.376 ЦК України суд може
задовольнити позов про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно за умови, що будівництво
велося згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також у разі, якщо ці
обставини були предметом розгляду
компетентного державного органу.

Між тим, в матеріалах справи відсутні
докази ведення будівництва спірних
об'єктів згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також, що дане питання
було предметом розгляду компетентного
державного органу.

Так, ОСОБА_1 не подано жодного
документу, який би підтверджував
відповідність самочинного будівництва
архітектурним, санітарним,
екологічним, будівельним та іншим
нормам і правилам. А також не надано
доказів звернення з відповідними
заявами у компетентні органи про
введення об'єктів самочинного
будівництва в експлуатацію та відмови
у здійсненні відповідних дій.

Відповідно до листа Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» від
16.05.2013 року, право власності на об'єкти
самочинного будівництва може бути
визнано за спадкоємцем, що має право
вимагати визнання такого права,
виключно за умови наявності документів
про право власності на землю або про
право користування земельною ділянкою,
що видані на ім'я спадкодавця або
спадкоємця, та актів введення будівлі в
експлуатацію, якщо їх наявність
необхідна відповідно до вимог
законодавства, чинного на час
завершення будівництва.

Між тим, як було вище зазначено, в
матеріалах справи відсутні та
позивачем не представлено до суду
жодного переліченого вище документу.

Суд звертає увагу позивача на те, що суд
не є органом, який розглядає питання
щодо прийняття об'єктів будівництва до
експлуатації.

Позивачка не позбавлена можливості
звернутися із заявою до органів
місцевого самоврядування, в
компетенцію яких входить вирішення
питання про надання земельної ділянки
у власність або користування та
прийняття спірних об'єктів до
експлуатації.

Крім того, узаконення самочинного
будівництва, згідно п.9 Прикінцевих
положень Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», здійснюється безкоштовно
інспекціями Державного
архітектурно-будівельного контролю за
результатами технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
споруд об'єктів при наявності
документа, що посвідчує право
власності чи користування земельною
ділянкою, протягом 30 днів з моменту
подачі заяви.

За ч.ч.2 та 3 ст.331 Цивільного кодексу
України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
будівництва (створення майна) особа
вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення
майна).

Пленум Верховного Суду України у
пунктах 7 та 8 постанови «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року № 7 роз'яснив судам, що у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва, його права та обов'язки
входять до складу спадщини лише у тому
разі, якщо будівництво здійснювалось
ним згідно із законом. Якщо ж
спадкодавцем було здійснено самочинне
будівництво, то до спадкоємців
переходить лише право власності на
будівельні матеріали, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

ОСОБА_1 вимог щодо визнання права
власності на будівельні матеріали, які
були використані в процесі самочинного
будівництва спадкодавцем, заявлено не
було, у зв'язку з чим, судом позов
розглянуто в межах заявлених вимог.

Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства,
розглянувши справу в межах заявлених
вимог та наданих сторонами доказів, які
оцінені судом в їх сукупності, суд
дійшов до висновку про відмову в
задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 за участю третіх осіб КП
«Б-Дністровське БТІ» та
Б-Дністровської ДНК про визнання права
власності на спадкове майно, яке є
самочинно збудованим.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 376, 1216-1218, 1268-1269
Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10,
11, 57, 58, 60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 за участю третіх осіб без
самостійних вимог на предмет спору
Комунального підприємства
«Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації» та
Білгород-Дністровської державної
нотаріальної контори Одеської області
про визнання права власності на
спадкове майно, яке є самочинно
збудованим - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко