У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука
В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Славутич»
про стягнення заборгованості по
орендній платі та моральних збитків, за
касаційною скаргою, поданою
представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7, на
рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 25
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 23
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із вказаним вище позовом, який
обґрунтувала тим, що
сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Славутич»
згідно договору оренди земельної
частки (паю) від 27 лютого 2000 року,
укладеного з ОСОБА_8, отримав в оренду
земельну частку (пай) розміром 6,53
умовних кадастрових гектарів, терміном
на 9 років, до 27 лютого 2009 року.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8,
позивач, 12 грудня 2011 року, отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом померлої, а 02 серпня 2012
року отримала державний акт про право
власності на земельну ділянку яка
належала померлій.

З 2004 року і до 2012 року включно
відповідач використовував земельну
ділянку, проте не виплачував
відповідної орендної плати за
користування нею, мотивуючи свої дії
тим, що йому не відомі спадкоємці
власника землі.

За таких обставин, позивач вважає, що
відповідач заборгував їй, як
спадкоємцю померлої ОСОБА_8, 16 745 грн 23
коп. орендної плати за землю які ОСОБА_6
просить стягнути з відповідача на її
користь. Крім того, позивач просить суд
стягнути з відповідача на її користь
моральну шкоду в розмірі 6 тис. грн.

Рішенням Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 25
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 23 січня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувані
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і ухвалити у
справі нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами обох інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
відмову в позові в частині стягнення
орендної плати за період за 2004-2009 років,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і апеляційний суд,
виходив з того, що позивачем пропущено
строк позовної давності та відсутні
поважні причини пропуску позивачем
відповідного процесуального строку.
Відмовляючи в частині позовних вимог
про стягнення орендної плати за землю
за період 2010-2012 років, суди
керувалися тим, що строк дії
відповідного договору оренди
земельної ділянки закінчився в 2009 році,
тому позовні вимоги в цій частині
безпідставні.

З такими висновками судів погодитися
не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 27
лютого 2000 року між власником права на
земельну частку (пай) розміром 6,53 га,
розташовану на території
Мануйлівської сільської ради
Маловисківського району
Кіровоградської області, ОСОБА_8 та
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «Славутич»
було укладено договір оренди земельної
частки (паю) терміном до 27 лютого 2009
року. Орендну плату визначено в розмірі
1 % кадастрової оцінки землі на рік
(кадастрова оцінка землі визначена в
розмірі 49 459 грн).

12 грудня 2011 року ОСОБА_6 отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_8 До складу спадщини, на яку
видано вказане свідоцтво входить
вказана вище земельна ділянка. 02 серпня
2012 року ОСОБА_6 отримала державний
акт про право власності на цю земельну
ділянку.

Також судом першої інстанції
встановлено, і це не заперечувалося в
судовому засіданні представником
відповідача, що з 2004 року по 2012 рік
відповідач орендної плати за землю не
сплачував, а з 2013 року відповідної
земельної ділянки не використовував.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону
України «Про оренду землі» (в редакції
станом на 27 лютого 2009 року) у разі якщо
орендар продовжує користуватися
земельною ділянкою після закінчення
строку договору оренди, то за
відсутності письмових заперечень
орендодавця протягом одного місяця
після закінчення строку договору він
підлягає поновленню на той самий строк
і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Письмове
заперечення здійснюється
листом-повідомленням.

Зі встановлених судом першої інстанції
обставин вбачається, що відповідач
використовував земельну ділянку до 2013
року, тобто, у відповідності до вимог
ст. 33 Закону України «Про оренду землі»,
договір оренди землі від 27 лютого 2000
року було поновлено після закінчення
строку його дії на той самий строк і
на тих самих умовах, які були
передбачені сторонами договору.

Дана обставина не була врахована
судами обох інстанцій при вирішені
спору, що унеможливило, з врахуванням
положень ст. 33 Закону України «Про
оренду землі», встановлення характеру
правовідносин, що виникли між
сторонами у справі.

Застосовуючи положення ст. 267 ЦК
України та відмовляючи в позові про
стягнення заборгованості за орендну
плату за період з 2004 по 2009 роки у зв'язку
з пропуском строку позовної давності,
суди фактично не вирішили спору в
частині вимог щодо стягнення
відповідної заборгованості за 2010- 2012
роки.

Позивачем оформлено право власності на
земельну ділянку лише 02 серпня
2012 року, свідоцтво про право на
спадщину оформлено 12 грудня 2011 року і
саме з цього часу, у відповідності до
положень ст. ст. 1216, 1218, 1225, 1296, 1299 ЦК
України, ст. 261 ЦПК України, у ОСОБА_6
виникло право вимоги до відповідача
щодо отримання орендної плати за
користування нею, а відтак, розпочався
строк перебігу позовної давності. Дані
обставини мали бути враховані судами
при вирішенні питання щодо початку
перебігу відповідного процесуального
строку, чого зроблено не було.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судове рішення» від 18 грудня 2009 року №
14, встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Із зазначеного роз'яснення вбачається,
що відмовляючи у задоволенні позову з
підстав пропуску строку позовної
давності суд має встановити
обґрунтованість чи безпідставність
позовних вимог, належним чином
мотивувати свої висновки. Так, у
випадку обґрунтованості позовних
вимог суд може відмовити у їх
задоволенні у зв'язку з пропуском
строку позовної давності. У випадку
недоведеності позову суд відмовляє у
його задоволенні саме з цих підстав, а
не застосовує наслідки пропуску
позовної давності.

Оскаржувані в касаційному порядку
судові рішення не містять правових
висновків судів обох інстанцій щодо
підстав та обґрунтованості позову в
частині стягнення відповідної
заборгованості за період з 2004 року по
2009 рік.

У порушення вимог ч. 1 ст. 11, ст. 215 ЦПК
України, рішення судів попередніх
інстанцій не містять правових
висновків щодо позовних вимог про
стягнення моральної шкоди. Фактично
такі позовні вимоги залишилися не
розглянутими.

Судами обох інстанцій розглянуто
справу поверхнево та допущено
порушення вимог ст. ст. 214-215 ЦПК України
щодо необхідності ухвалення законного
і обґрунтованого рішення у справі.

Таким чином, оскаржувані в касаційному
порядку судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від
25 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області
від 23 січня 2014 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова
І.М. Фаловська