Справа № 686/2008/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2014

Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області

у складі: головуючого судді -
Заворотної О.Л.

при секретарі - Шкляруку М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Хмельницький
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності та
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення від права на спадкування,

встановив :

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання
права спільної часткової власності на
1/2 частину квартири за номером АДРЕСА_1,
в обґрунтування якого вказала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3,
після смерті якого відкрилась
спадщина, в т. ч. на квартиру за номером
АДРЕСА_1. У встановлений законом строк
позивач та відповідач звернулись до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини після смерті батька
і отримали свідоцтва про право на
спадщину на частину спадкового майна.
Проте відповідач відмовляється надати
нотаріусу правовстановлюючі документи
на квартиру, перешкоджаючи позивачу
оформити свої спадкові права, у зв'язку
з чим позивач змушена звернутись до
суду.

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення
від права на спадкування, в
обґрунтування якого вказала, що після
смерті її батька ОСОБА_3, вона та її
рідна сестра ОСОБА_1 набули право на
спадкування за законом як спадкоємці
першої черги. До складу спадщини
входить в т.ч. квартира за номером
АДРЕСА_1, в якій ОСОБА_2 проживає зі
своїми дітьми протягом тривалого
періоду часу, ОСОБА_1 в спірній квартирі
ніколи не проживала, не несла витрат по
її утриманню, оскільки має власне житло
в м. Чернівці. Крім цього, ОСОБА_2
проживаючи разом з батьками понад
двадцять років, піклувалась про них до
їх смерті. А відповідач ОСОБА_1
користуючись тим, що батько мав важкий
стан здоров'я, постійно переконувала
батька в відсутності потреби скласти
заповіт на спірну квартиру на користь
ОСОБА_2, оскільки за її словами
претендувати на квартиру не буде. Проте
після смерті батька відповідач
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини. Позивач
вважає, оскільки відповідач умисно
переконувала батька на складати
заповіт, ОСОБА_1 належить усунути від
права на спадкування, як таку, що умисно
перешкоджала спадкодавцеві скласти
заповіт і цим сприяла виникненню права
у неї на спадкування.

Ухвалою суду від 16 травня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності та позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
усунення від права на спадкування
об'єднано в одне провадження.

В судовому засіданні
позивач-відповідач ОСОБА_1 первісний
позов підтримала, позов ОСОБА_2 не
визнала, надала суду пояснення в яких
вказала, що звернулась до суду із
позовом оскільки відповідач
перешкоджає їй в оформленні спадкових
прав на частину спадкового майна, щодо
позовних вимог ОСОБА_2, вказала, що
ніколи не перешкоджала батькові
укласти заповіт, оскільки за життя
батько подарував земельну ділянку
ОСОБА_2 і для оформлення договору
нотаріус приїздив до дому. Крім цього,
ОСОБА_1 вказала, що ніяким чином не
перешкоджає сестрі проживати в
квартирі і сама не має наміру
проживати в цій квартирі, оскільки має
власне житло.

Представники позивача-відповідача в
судовому засіданні позов ОСОБА_1
підтримали та просили задовольнити, в
задоволенні позову ОСОБА_2 просили
відмовити за безпідставністю.

Відповідач-позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов ОСОБА_1 не визнала, а
зустрічний позов підтримала, надала
суду пояснення, в яких вказала, що в
спірній квартирі проживає з дітьми
понад двадцять років. Протягом цього
часу доглядала за своєю матір'ю, яка
важко хворіла, а потім за батьком який
був інвалідом 1 групи. В 2005 році ОСОБА_2
продала свій будинок в смт. Віньківці,
а кошти від продажу передала ОСОБА_1 на
будівництво її будинку в м. Чернівці,
натомість сестра погодилась що, ОСОБА_2
разом із своїми дітьми буде
підтримувати та доглядати батька, а
відтак успадкує його квартиру. Увесь
час ОСОБА_1 умисно перешкоджала
батькові скласти заповіт, переконуючи
його в тому, що ніколи не буде
претендувати на квартиру де проживала
ОСОБА_2 з дітьми, а тому підлягає
усуненню від права на спадкування на
частку у спірній квартирі.

Представник відповідача-позивача
ОСОБА_5 в судовому засіданні позов
ОСОБА_1 не визнав, позов ОСОБА_2
підтримав, та вказав, що позивач
посилається на ст. 392 ЦК України, що не
може бути застосована до спірних
правовідносин, а тому позов ОСОБА_1 має
бути залишений без розгляду.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступні обставини справи та
відповідні їм правовідносини.

26 червня 2010 року помер ОСОБА_3, після
смерті якого відкрилась спадщина до
складу, якої входить квартира за
номером АДРЕСА_1, належна спадкодавцеві
на підставі договору купівлі-продажу
від 21.04.1992 року, посвідченого державним
нотаріусом Першої хмельницької
державної нотаріальної контори ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі за ном. 4-2341.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рідні сестри та
доньки ОСОБА_3 у встановлений законом
строк звернулись до Першої
Хмельницької державної нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини, після чого заведена спадкова
справа № 539-2010. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
подальшому отримали свідоцтва про
право на спадщину на грошові вклали. В
2011 році ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса
із заявою про призупинення видачі
свідоцтва про право на спадщину на
решту спадкового майна у зв'язку із
наміром звернутись до суду. Свідоцтва
про право на спадщину на спадкову
квартиру спадкоємці до цього часу не
отримали.

Вказані обставини визнаються
сторонами.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 26 жовтня 2012р., залишеним без
змін Ухвалою Апеляційного суду
Хмельницької області від 11 грудня 2012р.,
в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ спадкового майна та визнання
права власності на квартиру за номером
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 відмовлено, а також
зазначено, що ОСОБА_2 не зверталась із
позовом про збільшення розміру її
частки у спадщині так як вона
проживаючи зі спадкодавцем,
піклувалася та доглядала його.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 в судовому засіданні надали
пояснення стосовно особистих
стосунків між позивачем та
відповідачем їх відношення до батьків
та участі кожної із сестер в догляді за
батьками.

Так, зокрема, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 в судовому засіданні показали,
що ОСОБА_2 піклувалась про батька до
його смерті, а ОСОБА_4 зрідка приїздила
на декілька днів.

Також свідок ОСОБА_7 показав, що
пропонував ОСОБА_3 запросити нотаріуса
для складання заповіту, або відвезти
його до нотаріуса, проте ОСОБА_3 говорив
йому, що спору щодо майна після його
смерті між його дочками не буде.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 надали суду
пояснення в яких вказали, що ОСОБА_3 за
життя був активним, вольовим, очолював
ветеранську організацію області,
завжди приймав самостійні рішення.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України - до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1224 ЦК України не
мають права на спадкування особи, які
умисно перешкоджали спадкодавцеві
скласти заповіт, внести до нього зміни
або скасувати заповіт і цим сприяли
виникненню права на спадкування у них
самих чи в інших осіб або сприяли
збільшенню їхньої частки у спадщині.

За змістом цієї норми спадкоємець
втрачає право на спадкування лише у
випадку наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
протизаконними діями (бездіяльністю)
спадкоємця відносно спадкодавця та
їхнім об'єктивним результатом у
вигляді сприяння виникненню права на
спадкування чи збільшення частки у
спадщині в такого спадкоємця або в
інших осіб.

Зазначені в ч. 2 ст. 1224 ЦК України
незаконні дії мають бути здійснені
умисно. З цього, зокрема, випливає, що,
незважаючи на те, що ч. 2 ст.1224 ЦК України
прямо не вимагає підтвердження
вчинення незаконних дій спадкоємця в
судовому порядку, лише судове рішення
може бути легітимною підставою для
встановлення факту умисного
здійснення їх і як наслідок - для
усунення спадкоємця від права на
спадкування.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Підсумовуючи вищезазначене, покази
свідків не є належними і допустими
доказами умисних дій ОСОБА_1 щодо
перешкоджання ОСОБА_3 скласти заповіт.

Щодо посилання ОСОБА_1 на ст. 392 ЦК
України як правову підставу
задоволення позову, то відповідно до
роз'яснень п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» № 14 від 18
грудня 2009 року предмет позовних вимог
(у тому числі первісного, зустрічного
позову та позову третьої особи із
самостійними вимогами) зазначається
виходячи з вимог закону, який підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
та підстав заявленої вимоги.

Тобто суд, при вирішенні справи повинен
встановити її обставини і відповідно
до встановлених обставини визначити
правовідносини, що склались між
сторонами, та закон, який підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
(ст. 215 ЦПК України).

Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК
принципу диспозитивності цивільного
судочинства суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Водночас, як роз'яснив Верховний Суд
України, відповідно до положень
цивільного процесуального
законодавства підстави заявленого
позову це виклад обставин, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права та інтереси фізичних осіб у
спосіб, визначений законами України
(ст.4, п.5.ч.2 ст. 119 ЦПК). Таким чином, при
розгляді справи суд застосовує той
закон, який регулює спірні
правовідносини.

Підсумовуючи викладене, формулювання у
рішенні суду предмету позовних вимог
не відповідно до тексту позовної заяви,
а виходячи з вимог закону, який
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, та підстав заявленої
вимоги, не буде порушувати
встановленого ст. 11 ЦПК принципу
диспозитивності цивільного
судочинства.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
неможливістю ОСОБА_1 оформити спадкові
права на частину спадщини в
нотаріальному порядку, через ненадання
ОСОБА_2 оригіналу правовстановлюючого
документу, позов ОСОБА_1 про визнання
права власності на 1/2 квартири за
номером АДРЕСА_1 підлягає до
задоволення. В позові ОСОБА_2 про
усунення від права на спадкування
ОСОБА_1 належить відмовити за
недоведеністю.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати, тому судовий збір у
сумі 243,60грн., який був сплачений ОСОБА_1
при подачі позовної заяви підлягає
стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 59, 60, 88, 179, 212, 215 ЦПК
України, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1224 ЦК України,
суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
квартири за номером АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судові
витрати в сумі 243,60грн.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про усунення від права на спадкування -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом 10 днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
Хмельницької області, через
Хмельницький міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: