У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання членом сім'ї,
визнання права власності на частину
житлового будинку та визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення апеляційного суду
Рівненської області від 27 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
його членом сім'ї ОСОБА_6, визнати за ним
право власності на 1/2 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1 та визнати частково
недійсним видане на ім'я ОСОБА_5
свідоцтво про право на спадщину за
законом.

В обґрунтування позову зазначав, що у
80-х роках він проживав разом зі своєю
сестрою ОСОБА_6 та за спільні кошти вони
побудували житловий будинок по
АДРЕСА_1. У 1988 році будівництво було
завершено, право власності на житловий
будинок оформлено на сестру, так як
земельна ділянка для його будівництва
була відведена ОСОБА_6 9 лютого 2010 року
ОСОБА_6 склала заповіт, за яким 1/2
частини указаного житлового будинку з
надвірними будівлями заповіла ОСОБА_4,
а 1/3 частини - племінниці ОСОБА_5 Заповіт
було посвідчено секретарем
Великожинської сільської ради
Рівненської області Павловською Т.А. та
зареєстровано у реєстрі для
нотаріальних дій за № 12. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6 померла. Рішенням Рівненського
районного суду Рівненської області від
16 лютого 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Рівненської області від 9 квітня 2012
року, указаний заповіт визнано
недійсним. 3 жовтня 2012 року Рівненською
державною нотаріальною конторою
ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на Ѕ частини
спірного житлового будинку з
надвірними будівлями.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 25 жовтня
2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано ОСОБА_4 членом сім'ї ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_4
як членом сім'ї ОСОБА_6 право власності
на Ѕ частини житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1.
Визнано частково недійсним свідоцтво
про право власності на спадщину за
законом, видане 3 жовтня 2012
року Рівненською районною державною
нотаріальною конторою, зареєстроване в
реєстрі за № 1-1529 про отримання ОСОБА_5
спадкового майна після смерті ОСОБА_6,
за яким вона успадкувала Ѕ
частини указаного житлового будинку з
надвірними будівлями, і визнано її
частку у спадщині на даний будинок у
розмірі ј. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на спадкове майно після
смерті ОСОБА_6, а саме: на ј
частини указаного житлового будинку з
надвірними будівлями, а всього визнано
за ним право власності на ѕ частини
цього будинковолодіння.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 27 червня
2014 року рішення Рівненського
районного суду Рівненської області від
25 жовтня 2013 року скасовано, у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що позов ОСОБА_4 не
підлягає задоволенню, керуючись при
цьому нормами ст. 64 ЖК України, ст. 121 ЦК
України (1963 року) та главою 6
КпШС України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судове
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 27 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник