АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Вийванко О.М. Провадження №
22-ц/789/713/14 Доповідач - Ткач З.Є.Категорія
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2, представника ПАТ

"Державний експортно-імпортний банк

України" - Возної Н.Й.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 23 квітня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" (далі
ПАТ "Державний експортно-імпортний
банк України") до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України
звернулось із позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Позов обґрунтовував тим, що 17 квітня 2008
року між ВАТ "Державний
експортно-імпортний банк України" (з 08
травня 2009 року змінено на ПАТ
"Державний експортно-імпортний банк
України") та відповідачем фізичною
особою підприємцем ОСОБА_1 було
укладено Генеральну угоду № 6608№4 щодо
визначення загальних умов
фінансування інвестиційної,
торгово-закупівельної, виробничої та
іншої діяльності позичальника, шляхом
укладення кредитних договорів із
загальним лімітом заборгованості
1515000,00 грн. та із кінцевим терміном
погашення 16 квітня 2013 року. На
виконання умов Генеральної угоди, 11
січня 2011 року між ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України" та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір, згідно
якого банк відкрив ОСОБА_1
відновлювану кредитну лінію в сумі
1515000,00 грн., із процентною ставкою - 19 %
річних, із кінцевим терміном погашення
до 10 січня 2012 року. Також 11 січня 2011 року
між ПАТ "Державний експортно-імпортний
банк України" та ОСОБА_4 був укладений
договір поруки № 66511Р1, згідно умов
якого відповідачі несуть солідарну
відповідальність по зобов'язаннях за
кредитним договором перед позивачем.
Відповідачі не виконують взятих на
себе зобов'язань щодо вчасного
повернення кредиту та відсотків, у
результаті чого, виникла
заборгованість у розмірі 598864,79 грн., яку
просив просив стягнути солідарно з
відповідачів.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 23 квітня 2014
року вирішено: "Позов публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
кредитним договором, -задовольнити
частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
на користь публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України", , заборгованість за
кредитним договором у розміру 493219,82
грн.(чотириста дев'яносто три тисячі
двісті дев'ятнадцять гривень 82 копійок)
та сплачений судовий збір у розмірі
3443,10 грн.( три тисячі чотириста сорок
три гривень 10 копійок).

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України до
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
кредитним договором - відмовити".

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ПАТ "Державний
експортно-імпортний банк України"
посилаючись на те, спір вирішено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначав, що
позовні вимоги, які пред'явлені до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, є
окремим господарським спором, що
підлягав вирішенню в порядку
господарського судочинства. Кредитний
договір є неукладеним, оскільки
сторони договору не дійшли згоди щодо
строку - істотної умови договору. Крім
цього, суд не застосував положень п. 6
ст. 232 ГК України, яким визначено
порядок застосування штрафних санкцій
та обмеження періоду їх нарахування. до
правовідносин щодо обчислення
штрафних санкцій за несвоєчасне
виконання зобов'язань, чим допустив
порушення порушення норм
матеріального права щодо застосування
строків та застосування строку
позовної давності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши доводи
апелянта суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних мотивів.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно статей 1048, 1049 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у строк
та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 17 квітня 2008 року
між ВАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 було
укладено Генеральну угоду № 6608№4 про
визначення загальних умов
фінансування інвестиційної,
торгово-закупівельної, виробничої та
іншої діяльності позичальника, шляхом
укладення Кредитних договорів із
загальним лімітом заборгованості
1515000,00 грн. (п.4.5 Угоди) та терміном
користування Кредитом до 16 квітня 2013
року (п. 4.3 Угоди).

На виконання вищевказаної угоди між
ВАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 укладались
Кредитні договори, як додаток №1 до
Генеральної угоди: № 6608К7 від 17 квітня
2008 року, № 6608К8 від 17 квітня 2008 року,
№6608№4 від 23 березня 2010 року, №66511К1 від
11 січня 2011 року.

За умовами Кредитного договору №66511К1
від 11 січня 2011 року позивач надав
відповідачу відновлювану кредитну
лінію в сумі 1515000,00 грн., із розміром
відсоткової ставки - 19 % річних, кредит у
розмірі 1515000,00 грн. на терміни і на
умовах, передбачених у даному договорі.

Згідно умов договору відповідач
зобов'язався повернути кредит згідно
графіку вибірки та зниження ліміту
заборгованості, яким встановлено
наступний порядок погашення
заборгованості:

за період з 11.10.2011 року по 10.11.2011р - 500000,00
грн.

за період з 11.11.2011 року по 10.12.2011р - 500000,00
грн.

за період з 11.12.2011 року по 10.01.2012р - 515000,00
грн.

Також встановлено, що з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором від 11 січня 2011 року
між ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України», фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_4
був укладений договір поруки № 66511Р1
від 11 січня 2011 року, згідно умов якого
ОСОБА_1 несе солідарну
відповідальність з боржником по
зобов'язаннях за кредитним договором.

Судом першої інстанції встановлено, що
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в
порушення умов кредитного договору
№66511К1 від 11 січня 2011 року свої
зобов'язання не виконує.

Так станом на станом на 10 грудня 2013 року
по кредитному договору №66511К1 від 11
січня 2011 року фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 виникла
заборгованість у розмірі 598864,79грн., яка
складається з:

- заборгованості за простроченим
кредитом в розмірі 335638,00 грн.,

- заборгованості за простроченими
відсотками за користування кредитом в
розмірі 96066,82 гривні,

- прострочена комісія за управління
кредитом - 1515,00 грн.

- пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом в розмірі
165644,97 гривень.

Вказана заборгованість стверджується
розширеною довідкою-розрахунком ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» станом на 10 грудня 2013 року.

Суму заборгованості суд стягнув з
ОСОБА_1 ОСОБА_4 з вищенаведених підстав.

Колегія суддів вважає помилковими
доводи апелянта про те, що позовні
вимоги пред'явлені до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 є окремим
господарським спором, що підлягав
вирішенню в порядку господарського
судочинства.

Відповідно до 541 ЦК України, солідарний
обов'язок або солідарна вимога
виникають у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема у разі
неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором позики.

Як зазначено вище, договір поруки №
66511Р1 від 11 січня 2011 року, укладено ПАТ
"Державний експортно-імпортний банк
України, фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і є тристороннім.

Отже, з урахуванням вимог
вищевказаного закону, а також
суб'єктного складу сторін договору
поруки, встановленої солідарної
відповідальності сторін, суд
правомірно розглянув спірні
правовідносини в одному провадженні в
порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з
доводами апелянта про те, що сторонами
недосягнута згоди щодо істотної умови
договору - строку, що в силу вимог ст. ч.2
ст.345 ГК України кредитний договір
№66511К1 від 11 січня 2011 року є
неукладений.

Колегія суддів вважає, що укладений
сторонами договір містить всі умови, що
визначені законом як істотні, сторони
досягли згоди щодо всіх його істотних
умов договору в момент підписання
кредитного Договору і підстав для
визнання його неукладеним, відсутні.

Крім цього, є безпідставними
твердження апелянта про порушення
судом першої інстанції строку позовної
давності та порушення порядку
застосування штрафних санкцій
встановлених п. 6 ст. 232 ГК України,
згідно якого нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статей 258, 267 ЦК України,
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Судом першої інстанції розмір пені
обчислений за період з 11 грудня 2012 року,
тобто з дотримання річного строку
позовної давності.

Розмір пені за кожний місяць з 11 грудня
2012 року суд обчислив за період, який не
перевищував шість місяців
прострочення виконання зобов'язання,
що стверджується наданим позивачем
розрахунком пені за кредитним
договором від 11 січня 2011 року.

Суд вірно встановив фактичні обставини
справи, дав їм належну правову оцінку і
вирішив спір з дотриманням норма
матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим і підстав для його
скасування з підстав викладених в
апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 23 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала колегії може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів,
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області З.Є. Ткач