Провадження №2/761/4617/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

09 липня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді
Савицького О.А.

при секретарі
Подмазко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики,

в с т а н о в и в :

07 травня 2014 року позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики в сумі 20000 грн., 3%
річних за прострочення виконання
зобов'язання від суми боргу в розмірі
601,64 грн., індекс інфляції за
прострочення виконання зобов'язання
від суми в розмірі 240,07 грн., та
процентів заборгованості за
прострочення виконання зобов'язання
від суми боргу в розмірі 1344,65 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
27 квітня 2014 року позивачі передали
ОСОБА_3 у власність грошові кошти
(позику) у розмірі 20000 грн., яку
зобов'язувався повернути протягом 24
місяців з дня їх отримання, тобто до
27.04.2013 року.

У визначений договором строк, а саме
27.04.2013 року, відповідач борг не
повернув, тому позивачі звернулися до
суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні представник
позивачів позов підтримав, просив
задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, свого представника та
письмових заперечень до суду не
направив, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

Враховуючи, що представник позивача не
заперечував проти проведення заочного
розгляду справи, належним чином
повідомлений відповідач в судове
засідання не з'явився, тому відповідно
до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд
постановив ухвалу про проведення
заочного розгляду справи на підставі
наявних у справі доказів.

Заслухавши представника позивачів,
дослідивши наявні у матеріалах справи
письмові докази, суд вважає, що
заявлені позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом
встановлено, що 27.04.2011 року позивачі
передали відповідачу у власність
грошові кошти (позику) у розмірі 20000
грн., строком на 24 місяці з дня їх
отримання, тобто до 27.04.2013 року.

Вказані зобов'язання відповідача
підтверджуються борговою розпискою,
яка написана власноручно самою
відповідачкою. (а.с. 4).

Станом на час розгляду справи
відповідач взяті на себе грошові
зобов'язання щодо повернення позики не
виконав.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у встановлений
строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору.

Статтями 1046, 1049 ЦК України передбачено,
що на позичальника покладається
обов'язок повернення позикодавцю
позики у такій же сумі грошових коштів,
які були передані позичальнику
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені укладеним договором.

Згідно п.2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.
Крім того, відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до боргової розписки
відповідач повинна була повернути
кошти позивачам до 27.04.2013 року.

У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Враховуючи встановлені судом факти, а
саме те, що відповідач позичила у
позивачів кошти у розмірі 20000 грн., свої
зобов'язання щодо повернення цих
коштів у встановлений строк не
виконала, суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
необхідність їх задоволення, у зв'язку
з чим вважає за необхідне стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 20000
грн. в рівних частках тобто по 10000 грн.
кожному.

Як вбачається із ч.1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національно банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Відповідно до розрахунку розміру
процентів, облікової ставки НБУ,
загальна сума процентів за договором
за період з 28.04.2013 року по 28.04.2014 року
складає 1344,65 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив
виконання грошового зобов'язання, з
нього на користь позивача, крім суми
боргу підлягають до стягнення в рівних
частках 3% річних, в межах заявлених
позовних вимог, а саме починаючи з
28.04.2013 року по 28.04.2014 року, в розмірі 601,64
грн. та суми боргу з урахуванням індекс
інфляції за період з 28.04.2013 року по
28.04.2014 року в розмірі 240,07 грн..

Крім того відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивачів в рівних частках підлягають
до стягнення судові витрати в розмірі
243,6 грн. сплаченого ними судового збору.

Отже, всього разом з відповідача на
користь позивачів підлягає до
стягнення в рівних частках 22429,96 грн.
(20000 + 1344,65 + 601,64 + 240,07 + 243,6), тобто по 11214,98
грн. кожному.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 169, 212 - 215, 223, 224 - 226, 294
ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 в рівних частках 22429 (двадцять
дві тисячі чотириста двадцять дев'ять)
грн. 96 коп., тобто по 11214 (одинадцять
тисяч двісті чотирнадцять) грн. 98 коп.
на користь кожного.

Рішення може бути переглянуте судом за
заявою відповідача поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення, а також рішення може бути
оскаржене позивачем до Апеляційного
суду м.Києва шляхом подачі апеляційної
скарги через Шевченківський районний
суд м. Києва протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після перегляду справи апеляційним
судом, або після закінчення строків для
подання апеляційної скарги та заяви
про перегляд заочного рішення.

Суддя: