АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8287/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Гібалюк Т. Я. Доповідач - Котушенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського
районного суду м.Дніпродзержинська від
28 серпня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, реєстраційної служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції, Першої
дніпродзержинської державної
нотаріальної контори про виключення з
реєстру відомостей про право на
нерухоме майно, визнання права
власності на квартиру,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом (а.с.3-7, 53-54) до ОСОБА_2,
реєстраційної служби
Дніпродзержинського міського
управління юстиції, Першої
дніпродзержинської державної
нотаріальної контори про виключення з
реєстру відомостей про право на
нерухоме майно, визнання права
власності на квартиру в порядку
спадкування. Позивач вказував на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його тітка
ОСОБА_5, після чого відкрилась спадщина
на квартиру АДРЕСА_1. Він є єдиним
спадкоємцем померлої, спадщину прийняв
у встановленому порядку, але нотаріус
постановою від 18 лютого 2013 року
відмовив йому у видачі свідоцтва про
право на спадщину у зв'язку з тим, що
право власності на вказану квартиру
зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі
заочного рішення Заводського
районного суду м.Дніпродзержинська від
30 листопада 2007 року.

Ухвалою від 5 лютого 2010 року суд
скасував зазначене заочне рішення, а
ухвалою від 17 листопада 2010 року - позов
ОСОБА_2 про визнання право власності на
спірну квартиру в порядку спадкування
за законом залишив без розгляду.

Посилаючись на те, що відомості про
власність ОСОБА_2 на спірну квартиру в
державному реєстрі прав власності
перешкоджають йому в отриманні
свідоцтва про право на спадщину,
позивач просив зобов'язати
реєстраційну службу
Дніпродзержинського МУЮ припинити
право власності ОСОБА_2 на нерухоме
майно шляхом виключення з реєстру про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно відомостей про неї як власника
спірної квартири; визнати за ним право
власності на вказану квартиру в
порядку спадкування за законом;
зобов'язати реєстраційну службу
зареєструвати за ним право власності
на вказану квартиру; стягнути з ОСОБА_2
на свою користь витрати у розмірі 987,15
грн., пов'язані з участю у справі його
представника

Рішенням Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська від 28 серпня 2013
року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення, як
незаконного та про ухвалення нового
рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою
частковому задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, після
чого відкрилася спадщина на квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно з п.5 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України 2003 року, який
набрав чинності з 1 січня 2004 року,
правила книги шостої цього кодексу
застосовуються також до спадщини, яка
відкрилась, але не була прийнята ні ким
із спадкоємців, до набрання чинності
цим Кодексом.

В повідомленні Першої
дніпродзержинської державної
нотаріальної контори №4781 від 04 грудня
2007 року вказано, що з заявою про
прийняття спадщини на майно померлої
ОСОБА_5 та про відмову від спадщини до
нотаріальної контори ніхто не
звертався (а.с.59).

Заочним рішенням Заводського
районного суду м.Дніпродзержинська від
30 листопада 2007 року було задоволено
позов ОСОБА_2 до Першої
дніпродзержинської державної
нотаріальної контори про визнання
права власності на квартиру в порядку
спадкування і визнано право власності
на квартируАДРЕСА_1 (а.с.60-62).

Рішенням Деснянського районного суду
м.Чернігова від 14 березня 2008 року
встановлено, що ОСОБА_3 є племінником
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року
(а.с.22).

Рішенням Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська від 13 серпня 2008
року причини пропуску строку для
прийняття спадщини за законом
спадкоємцем ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5
визнані поважними, та ОСОБА_3 наданий
додатковий строк для прийняття
спадщини до 13 лютого 2009 року (а.с.16).

На підставі заяви ОСОБА_3 від 06 лютого
2009 року Першою дніпродзержинською
державною нотаріальною конторою була
заведена спадкова справа №33/2009.
Постановами нотаріуса Третьї
дніпродзержинської державної
нотаріальної контори від 15 липня 2009
року та нотаріуса Першої
дніпродзержинської державної
нотаріальної контори від 18 лютого 2013
року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину після
смерті ОСОБА_5 у зв'язку з тим, що право
власності на спадкове майно, а саме на
квартиру АДРЕСА_1, зареєстровано за
ОСОБА_2 (а.с.11, 50).

Ухвалою від 5 лютого 2010 року Заводський
районний суд м.Дніпродзержинська
скасував заочне рішення від 30
листопада 2007 року, а ухвалою від 17
листопада 2010 року - позов ОСОБА_2 про
визнання право власності на спірну
квартиру в порядку спадкування за
законом залишив без розгляду (а.с.14,15).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не
заперечувала проти того, що вона не є
спадкоємицею ОСОБА_5 і пояснила, що
проживала з останньою в одному будинку,
разом з іншими сусідами надавала їй, як
самотній людині похилого віку,
необхідну допомогу, приймала участь у
похованні ОСОБА_5, котра за життя
обіцяла залишити їй заповіт на свою
квартиру, чого зробити не встигла.

Прийнявши до розгляду позовну заяву
про право на спадщину, в якій
відповідачами зазначено нотаріуса та
осіб, які не є спадкоємцями, суд залишив
поза увагою роз'яснення викладені в
постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 травня 2008 року №7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» про те, що у справах про
спадкування нотаріуси не є
заінтересованими особами і не повинні
залучатися до участі у справі.
Відповідачами у справах про право на
спадщину є спадкоємці, які прийняли
спадщину. При відсутності інших
спадкоємців за заповітом і за законом,
усунення їх від права спадкування,
неприйняття ними спадщини, а також
відмови від її прийняття,
відповідачами є територіальні громади
в особі відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Розглядаючи справу, суд не не перевірив
належність відповідачів у даному
спорі.

Відповідач це особа, яку притягують до
відповідальності у зв'язку з заявою
позивача про порушення, невизнання або
оспорювання права, свободи чи інтересу.

Статтею 119 ЦПК України передбачено, що,
викладаючи зміст позовної заяви, саме
позивач визначає коло відповідачів до
яких він заявляє позовні вимоги.

У п.2 ч.6 ст.130 ЦПК України визначено, що
суд під час проведення попереднього
судового засідання вирішує питання про
склад осіб, які братимуть участь у
справі, та відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК
України, за клопотанням позивача, не
припиняючи розгляду справи, замінює
первісного відповідача належним
відповідачем, якщо позов пред'явлено не
до тієї особи, яка має відповідати за
позовом, або залучає до участі у справі
іншу особу як співвідповідача.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_2,
реєстраційна служба
Дніпродзержинського міського
управління юстиції та нотаріальна
контора є неналежними відповідачами
за вимогою позивача про визнання права
власності на квартиру в порядку
спадкування, оскільки не можуть
відповідати за цією вимогою. При
викладених обставинах ухвалене в
зазначеній частині рішення без змін
залишатися не може і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні даної
частини позову.

Розглядаючи справу в іншій частині, суд
не врахував, що згідно ч.1 ст.15 ЦПК
України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають з цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також інших правовідносин, крім
випадків коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Відповідно до вимог ст.17 КАС України
розгляд спорів фізичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності відносяться до
компетенції адміністративних судів.

У розумінні п.1 ч.1 ст.3 КАС України
справи адміністративної юрисдикції
(адміністративна справа) - це
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суб'єктом владних повноважень
відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України є
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт під
час здійснення ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що
вимоги, предявлені ОСОБА_3 до суб'єкта
владних повноважень, є перевіркою
адміністративно-розпорядчих дій
державного реєстратора, і стосується
захисту прав у контексті
публічно-правових відносин, та повинна
розглядатись за правилами
адміністративного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
визначених ст.205 цього Кодексу.

За таких обставин ухвалене у справі
рішення в зазначеній частині підлягає
скасуванню з закриттям провадження
згідно із положеннями ч.1 ст.310 ЦПК
України.

Частиною 3 ст.303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
виявлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Заводського районного
суду м.Дніпродзержинська від 28 серпня
2013 року скасувати.

Провадження у справі в частині позову
про виключення з реєстру відомостей
про право на нерухоме майно - закрити,
запропонувавши ОСОБА_3 вирішити спір в
цій частині в адміністративному суді. В
задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Котушенко С.П.

Судді
Петренко І.О.

Романюк М.М.