Справа № 463/27/14
інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/5752/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Личаківського районного суду м. Львова
від 27 червня 2014 року у справі за скаргою
ОСОБА_2 на бездіяльність державного
виконавця та начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, зобов»язання до
вчинення дій,-

в с т а
н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із скаргою, в якій просив
зобов»язати державного виконавця ВПВР
Управління ДВС ГУЮ у Львівській
області зняти арешт з усього майна, яке
належить йому, в межах суми стягнення -
3581795 грн. 93 коп., що був накладений
постановою державного виконавця
названого відділу від 02.04.2012 року в
межах виконавчого провадження ВП
№31956648 по виконанню виконавчого листа,
виданого Личаківським районним судом
м. Львова 16.08.2011 року №2-1449/11.

Свою вимогу обґрунтовував тим, що
державний виконавець, повертаючи
стягувачу виконавчий документ без
виконання зобов»язаний був зняти
накладений в межах суми стягнення
арешт на належне йому майно.

Ухвалою Личаківського районного суду
м. Львова від 27.06.2014 року у задоволенні
скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, просить її
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою скаргу задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
у зв»язку з поверненням виконавчого
документу стягувачу, державний
виконавець припинив будь-які виконавчі
дії за виконавчим провадженням, а тому
воно вважається завершеним, оскільки
повторне пред»явлення виконавчого
документа до виконання не входить до
повноважень державного виконавця, а є
правом стягувача. На думку апелянта, в
постанові про повернення виконавчого
документу стягувачу державний
виконавець зобов»язаний був зазначити
наслідки завершення виконавчого
провадження, зокрема, про зняття
арешту. Вважає, що необхідності в
арешті майна немає, оскільки примусове
виконання рішення суду не
здійснюється.

В судове засідання начальник та
представник ВПВР Управління ДВС ГУЮ у
Львівській області не з»явилися, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку, клопотань про відкладення
розгляду справи від них не надходило, а
тому розгляд справи проведено у
відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України, у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони апелянта в підтримання
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
суду, колегія суддів дійшла висновку
про відхилення апеляційної скарги з
наступних підстав.

У відповідності до ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов»язаний здійснювати
заходи, необхідні для своєчасного та в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (виконавчому
документі), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

У відповідності до ч.3 ст. 387 ЦПК України,
якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

З матеріалів справи встановлено, що
постановою старшого державного
виконавця від 02.04.2012 року відкрито
виконавче провадження ВП №31956648 з
примусового виконання виконавчого
листа №2-1449/11, виданого Личаківським
районним судом м. Львова 16.08.2011 року, про
стягнення з ОСОБА_2 в користь АБ «Банк
регіонального розвитку»
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 3581795 грн. 93 коп. та судових
витрат в розмірі 1820 грн. (а.с.15).

Цього ж дня державним виконавцем
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження (а.с.14).

В процесі примусового виконання
рішення суду, 22.08.2013 року державним
виконавцем винесено постанову про
передачу майна стягувачу (а.с.9-11) та
складено відповідний акт (а.с.12-13).

Постановою державного виконавця від
12.09.2013 року виконавчий документ
повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1
ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження» (а.с.7-8).

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України
«Про виконавче провадження», арешт,
накладений на майно боржника,
знімається у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
випадків, визначених у цій статті),
повернення виконавчого документу до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав.

Випадки, коли виконавче провадження
підлягає закінченню, зазначені у ч.1
ст.49 Закону України «Про виконавче
провадження», а випадки, коли
виконавчий документ підлягає
поверненню до суду або іншого органу
(посадовій особі), який його видав,
визначені статтею 48 цього Закону.

Таким чином, повернення виконавчого
документу стягувачу, зокрема, на
підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження», не є
закінченням виконавчого провадження і
не зобов»язує державного виконавця
скасовувати накладений на майно
боржника арешт.

Помилковими є доводи апелянта й про те,
що поверненням на вказаній вище
підставі виконавчого документу
стягувачу завершується виконавче
провадження, оскільки згідно зі ст.50
Закону України «Про виконавче
провадження», завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом, а повернення виконавчого
документу стягувачу на підставі ст.47
Закону дозволяє йому повторно
пред»явити виконавчий документ до
виконання.

У зв»язку з цим, всі інші доводи
апелянта є безпідставними, оскільки
суперечать вказаним вище нормам
Закону.

Таким чином, суд першої інстанції під
час вирішення даного питання не
допустив порушень норм матеріального
та/чи процесуального закону, які б були
підставою для зміни чи скасування
оскаржуваної ухвали, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а ухвалу
суду першої інстанції - залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в
а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м.
Львова від 27 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.