У х в а л а

іменем україни

8 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
державного вищого навчального закладу
«Український державний
хіміко-технологічний університет» про
стягнення компенсації за
невикористану відпустку та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до державного вищого
навчального закладу «Український
державний хіміко-технологічний
університет», просив стягнути з
відповідача невиплачену компенсацію
за невикористану відпустку у розмірі
2084 грн 92 коп., не донараховану оплату за
19 календарних днів відпустки в січні 2014
року у розмірі 163 грн 02 коп. та середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 2645 грн 50 коп., а
всього 4893 грн 54 коп.

Зазначав, що з 10 травня 2006 року до 31
жовтня 2010 року він працював
начальником юридичного відділу, а з 1
листопада 2010 року до звільнення на
посаді провідного фахівця
юрисконсульта в державному вищому
навчальному закладі «Українській
державний хіміко-технологічний
університет». Його було звільнено з
роботи за власним бажанням. Оскільки
при звільненні з позивачем не було
проведено повний розрахунок, просив
задовольнити позов.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27
березня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з державного вищого
навчального закладу «Український
державний хіміко-технологічний
університет» на користь ОСОБА_1
невиплачену компенсацію за
невикористану відпустку у розмірі 2084
грн 92 коп., не донараховану оплату за 19
календарних днів відпустки в січні 2014
року у розмірі 163 грн 02 коп. та середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 2645 грн 50 коп., а
всього 4893 грн 54 коп. Стягнуто з
державного вищого навчального закладу
«Український державний
хіміко-технологічний університет» на
користь держави 243 грн 60 коп. судового
збору.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 липня
2014 року рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
27 березня 2014 року скасовано,
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
відпустки» працівникам з ненормованим
робочим днем надається щорічна
додаткова відпустка тривалістю до 7
календарних днів згідно із списками
посад, робіт та професій, визначених
колективним договором, угодою.
Конкретна тривалість щорічної
додаткової відпустки за особливий
характер праці встановлюється
колективним чи трудовим договором
залежно від часу зайнятості працівника
в цих умовах.

Судами встановлено, що ОСОБА_1
перебував у трудових відносинах з
відповідачем, з 10 травня 2006 року по 31
жовтня 2010 року працював на посаді
начальника юридичного відділу, а з 1
листопада 2010 року по 31 січня 2014 року на
посаді провідного фахівця
юрисконсульта.

Згідно долученого до справи
колективного договору на 2011-2013 роки,
який був укладений між адміністрацією
Державного вищого навчального закладу
«Український державний
хіміко-технологічний університет» та
первинною профспілковою організацією
співробітників і студентів цього
навчального закладу, в переліку посад,
зайнятість на яких дає право
працівникам останнього на додаткову
відпустку терміном 7 календарних днів
за ненормований робочий час, зазначено
посади начальника юридичного відділу
та юрисконсульта (додаток 1 до
колективного договору).

Відповідно до штатного розпису, крім
цих посад у юридичному відділі
передбачено посаду провідного фахівця
юрисконсульта.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку,
що посади провідного фахівця
юрисконсульта та юрисконсульта є
різними і колективним договором не
передбачено надання додаткової
відпустки при виконанні обов'язків за
посадою, яку займав позивач.

Доказів укладення і існування у
відповідача колективних договорів в
інші періоди, зокрема, до 2011 року та
після 2013 року, якими було передбачено
надання додаткових відпусток за
зайнятість на посадах, які обіймав
позивач, останній не надав і такі у
справі відсутні.

За таких обставин апеляційний суд
дійшов обґрунтованого висновку про
недоведеність вимог ОСОБА_1 про
наявність у нього права на щорічну
додаткову відпустку, передбачену п. 2
ст. 8 Закону України «Про відпустки» та
покладення на відповідача обов'язку по
виплаті грошової компенсації за таку
відпустку при звільненні у зв'язку із
її ненаданням у період роботи.

Підлягають відхиленню доводи
касаційної скарги про помилковість не
включення апеляційним судом при
обчисленні середньої заробітної плати
для оплати часу відпустки отриманої
позивачем премії згідно наказу від 26
лютого 2013 року №116-к.

Судом встановлено, що вказана премія
носила одноразовий характер, а тому не
підлягала врахуванню при визначенні
середнього заробітку.

Будь-яких доказів на підтвердження
того, що виплачена премія носила не
разовий характер, позивач під час
розгляду справи не надав.

Доводи касаційної скарги не
спростовують наведеного і викладених в
рішенні апеляційного суду висновків у
зв'язку з чим підстави для її
задоволення і скасування
оскаржуваного рішення відсутні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення судового рішення без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук Судді:В.О.
Кузнєцов Д.О. Остапчук