Справа № 452/2587/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3491/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Монастирецького Д.І.,

суддів: Шандри М.М.,
Шумської Н.Л.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника
Приватного акціонерного товариства
«Страхова Компанія «ПРОВІДНА» -
Коневалика А.В., ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Страхова
Компанія «ПРОВІДНА» на рішення
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 20 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова Компанія «ПРОВІДНА», третя
особа - Служба автомобільних доріг у
Львівській області, про відшкодування
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, -

в с т а н
о в и л а:

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з даним позовом, який в лютому 2014 року
уточнив, обґрунтовуючи вимоги
посилається на те, що 30 квітня 2013 року о
17.00 год. він, керуючи автомобілем марки
«SААВ», реєстраційний номер НОМЕР_1,
рухався по вулиці Івана Франка в м.
Самборі Львівської області. Попереду
нього рухався вантажний автомобіль
марки «МАN», реєстраційний номер
НОМЕР_2, який належить на праві
власності ТзОВ «Кварталбуд», під
керуванням водія ОСОБА_4 На перехресті
вулиць Івана Франка і Коновальця
автомобіль «МАN» в'їхав у яму розміром
1,6х1,3 м. глибиною 18 см, наповнену
подрібненим асфальтом і камінням, у
результаті чого відбувся розрив колеса
і каміння з-під заднього колеса
вантажного автомобіля пошкодило його
автомобіль, вартість відновлювального
ремонту якого складає 15 512,50 грн., та
через відкрите вікно потрапило у салон
автомобіля і влучило у його - ОСОБА_3
голову, заподіявши йому тілесні
ушкодження, які згідно висновку
судово-медичного експерта № 141/13 від
13.05.2013 року відносяться до легких
тілесних ушкоджень. Внаслідок
отримання ним тілесних ушкоджень, він
терпів біль, пережив сильний нервовий
стрес, душевні хвилювання, змушений був
звернутися за допомогою до лікарів,
витрачав кошти на придбання ліків,
втратив душевну рівновагу та спокій.
Був порушений звичний уклад його життя,
не працював, був позбавлений
спілкування з родиною, друзями,
внаслідок пошкодження автомобіля
позбавлений щоденного його
використання для добирання на роботу, в
побутових цілях та задоволення
господарських потреб. Завдану йому
моральну шкоду оцінює у 5 000,00 грн.
Вказану шкоду та понесені ним витрати -
700,00 грн. на проведення експертизи
просить стягнути з відповідача, а
всього 21 212,50 грн.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто із Приватного акціонерного
товариства «Страхова Компанія
«ПРОВІДНА» у користь ОСОБА_3 8692,01 (вісім
тисяч шістсот дев'яносто дві гривні 01
коп.) грн. як відшкодування
матеріальної шкоди; 2550 (дві тисячі
п'ятсот п'ятдесят гривень) грн.
моральної (немайнової) шкоди та 929,4
(дев'ятсот двадцять дев'ять гривень 40
коп.) грн. понесених витрат, всього 12171,41
(дванадцять тисяч сто сімдесят одну
гривню 41 коп.) грн.

Рішення суду оскаржило Приватне
акціонерне товариство «Страхова
Компанія «ПРОВІДНА». Вважає рішення
суду першої інстанції таким, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Посилається на те, що ДТП трапилась не з
вини водія автомобіля «МАN» чи
порушення ним правил дорожнього руху,
зіткнення автомобілів, а внаслідок
розриву колеса і викидання каміння
з-під нього, яке неможливо було
передбачити, запобігти такому, відтак,
вважає, що в даному випадку мала місце
непереборна сила. В даній ДТП також
відсутній причинно-наслідковий зв'язок
між діями водія та завданням шкоди
автомобілю «SAAB» та його водію, отже
відсутня і цивільно-правова
відповідальність за завдання даної
шкоди. Звертає увагу на те, що страховик
не відшкодовує шкоду, заподіяну при
експлуатації забезпеченого
транспортного засобу, за спричинення
якої не виникає цивільно-правової
відповідальності. З приводу
задоволення позовних вимог в частині
стягнення моральної шкоди, зазначає, що
позивач жодним чином не обґрунтував
ступінь душевних страждань, розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди та не надав суду належних та
допустимих доказів. Просить скасувати
оскаржуване рішення Самбірського суду
та ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Приватного акціонерного
товариства «Страхова Компанія
«ПРОВІДНА» - Коневалика А.В., ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Статтею 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та (або)
майну потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом установлено, що ОСОБА_3 30.04.2013 року
о 17.00 год. керував автомобілем марки
«SААВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 по
вулиці Івана Франка в м. Самборі
Львівської області. Біля повороту на
перехресті дороги вул. І. Франка та вул.
Коновальця, вантажний автомобіль марки
«МАN», реєстраційний номер НОМЕР_2, що
належить на праві власності ТзОВ
«Кварталбуд», який рухався попереду
нього, потрапив в яму з подрібненим
асфальтом і камінням, у зв'язку з чим
розірвалось колесо цього
транспортного засобу, і каміння з-під
заднього колеса цього вантажного
автомобіля потрапило в легковий
автомобіль ОСОБА_3, який пошкодило, і
одночасного через відкрите вікно у
салон автомобіля та голову позивача,
заподіявши потерпілому легкі тілесні
ушкодження.

Протоколом від 30.04.2013 року Самбірського
МВ ГУМВСУ у Львівській області -
прийому телефонного повідомлення від
чергової медсестри Самбірської ЦРЛ
стверджується, що в Самбірську ЦРЛ на
лікування поступив ОСОБА_3 з діагнозом
черепно-мозкова травма (а.с. 108).

Згідно висновку судово-медичної
експертизи № 141/13 від 14.05.2013 року у
ОСОБА_3 виявлено рубець в лівій
завушній ділянці, який утворився на
місці зажившої рани, від дії тупого
твердого предмету, що за ступенем
тяжкості відноситься до легких
тілесних ушкоджень (а.с. 128).

Протоколом огляду місця події від
30.04.2013 року, постановою про закриття
кримінального провадження від 07.06.2013
року та матеріалами досудового
розслідування підтверджується факт
заподіяння ОСОБА_3 30.04.2013 року шкоди
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди за участю застрахованого
відповідачем ПрАТ «СК «Провідна»
транспортного засобу автомобіля марки
«МАN», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 5,
6-8, 97-133).

Встановлено, що цивільно-правова
відповідальність ТзОВ «Кварталбуд», як
власника транспортного засобу «МАN»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент
ДТП була застрахована відповідачем
ПрАТ «СК«Провідна» згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/7197711/1404/12/0 (а.с. 25).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» шкода, заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, - це шкода, пов'язана з
пошкодженням чи фізичним знищенням
транспортного засобу.

Відповідно до висновку судової
автотоварознавчої експертизи № 0282 від
04.11.2013 року, автомобіль НОМЕР_3, в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди 30.04.2013 року отримав
пошкодження; вартість
відновлювального ремонту
вищевказаного автомобіля станом на
момент проведення експертизи
становить 15512,50 грн. (а.с. 31-42).

Автомобіль марки «SААВ» реєстраційний
номер НОМЕР_1 належить на праві
власності ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу. Однак, як вона
підтвердила у судовому засіданні, цей
транспортний засіб фактичного
належить ОСОБА_3, котрий є її сином і,
однаково вона вимагала повернення
страхових коштів позивачу.

Згідно п. 2.2 Правил дорожнього руху,
власник транспортного засобу може
передавати такий засіб у користування
іншій особі, що має посвідчення водія
на право керування транспортним
засобом відповідної категорії,
передавши їй реєстраційний документ на
цей транспортний засіб.

Статтею 34 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» саме на страховика покладений
обов'язок протягом двох робочих днів з
дня отримання повідомлення про
настання події, що містить ознаки
страхового випадку, розпочати її
розслідування, у тому числі здійснити
запити щодо отримання відомостей,
необхідних для своєчасного здійснення
страхового відшкодування. Протягом 10
робочих днів з дня отримання
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду страховик зобов'язаний
направити свого представника
(працівника, аварійного комісара або
експерта) на місце настання страхового
випадку та/або до місцезнаходження
пошкодженого майна для визначення
причин настання страхового випадку та
розміру збитків. Якщо представник
страховика не з'явився у визначений
строк, потерпілий має право самостійно
обрати аварійного комісара або
експерта для визначення розміру шкоди.
У такому разі страховик зобов'язаний
відшкодувати потерпілому витрати на
проведення експертизи (дослідження).

Однак, страховиком після повідомлення
позивачем про страховий випадок не
було виконано свого обов'язку,
передбаченого ст. 34 Закону. Зокрема, як
установлено судом із пояснень сторін,
04.05.2013 року ОСОБА_3 звернувся із заявою
про страхове відшкодування, 08.05.2013 року
подав вдруге заяву, долучивши довідку
про звернення до лікувального закладу,
але страховиком проявлено
бездіяльність з посиланням на
відсутність заяви потерпілої особи із
доказами про підтвердження обставин
ДТП, винності застрахованої особи чи
іншого. При виниклій підставі для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) відповідачем
проігноровано вимоги безпосередньо
закону та умови полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ/7197711/1404/12/0 та
не прийнято рішення про здійснення
страхового відшкодування; водночас
заявнику не дано належної письмової
відповіді з обґрунтуванням причин
відмови, що передбачено як самим
законом так і ч. 3 ст. 991 ЦК України.

При наведеному суд першої інстанції
зазначив, що відсутність постанови
суду у справі про адміністративне
правопорушення або вироку суду по
кримінальній справі, які б визначали
вину застрахованої особи у ДТП не є
підставою для відмови у виплаті
страхового відшкодування потерпілому
ОСОБА_3 Водночас є помилковим
покликання представника відповідача
Коневалика А.В. на встановлення вини чи
то ОСОБА_4 - водія транспортного засобу,
який належить на праві власності ТзОВ
«Кварталбуд», чи Служби автомобільних
доріг Львівської області, оскільки
зазначене є окремим питанням і
стосується права страховика на
регресний позов, однак після виплати
страхового відшкодування, як
передбачено ст. 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», що страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду за передбачених законом умов
чи до підприємства, установи,
організації, що відповідає за стан
дороги, якщо заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди шкода
виникла з їх вини.

Разом з тим суд погодився із мотивами,
наведеними відповідачем у письмовому
запереченні на позов, що згідно п. 7.41
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та Фонду Державного
майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 24.11.2003 року № 1074/8395, для
складників КТЗ зі строком експлуатації
понад 12 років значення Е (коефіцієнта
фізичного зносу) приймається рівним 0,7;
а отже, вартість відновлювального
ремонту без ПДВ та з урахуванням зносу
складатиме 8692,01 грн., - як зазначено в
розрахунку представника відповідача
В.О.Дяченка у додаткових поясненнях до
заперечення на позов.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав; моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна, у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи; розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», потерпілому відшкодовується
також моральна шкода, передбачена
пунктами 1, 2 частини другої статті 23
Цивільного кодексу України. Така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на момент укладення Договору
страхування визначено обов'язковий
ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну життю та здоров'ю потерпілих
у розмірі 51000 грн. на одного
потерпілого.

Ураховуючи, що в судовому засіданні при
розгляді цивільної справи за
встановленими обставинами справи суд
першої інстанції прийшов до висновку
про понесену моральну шкоду потерпілим
ОСОБА_3, то визначив розмір моральної
шкоди з урахуванням глибини фізичних
та душевних страждань позивача,
виходячи із визначеного у Законі
ліміту та обмеження розміру сумою не
більше 5 % ліміту, визначеного п. 9.3
Закону, яка підлягає стягненню із ПрАТ
«СК «Провідна» в користь ОСОБА_3 в сумі
2550 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками міськрайонного суду,
оскільки суд правильно застосував
правові норми та ухвалив правильне по
суті й справедливе рішення, дійшовши
його на основі повно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Посилання апелянта на те, що: ДТП
трапилась не з вини водія автомобіля
«МАN» чи порушення ним правил
дорожнього руху, зіткнення
автомобілів, а внаслідок розриву
колеса і викидання каміння з-під нього,
яке неможливо було передбачити,
запобігти такому, відтак в даному
випадку мала місце непереборна сила;
відсутній причинно-наслідковий зв'язок
між діями водія та завданням шкоди
автомобілю «SAAB» та його водію, -
спростовуються наступним.

Матеріалами справи та зібраними і
дослідженими судом доказами
встановлено, що ОСОБА_3 30.04.2013 року о 17.00
год. керував автомобілем марки «SААВ»,
реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці
Івана Франка в м. Самборі Львівської
області. Біля повороту на перехресті
дороги вул. І. Франка та вул. Коновальця,
вантажний автомобіль марки «МАN»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, що
належить на праві власності ТзОВ
«Кварталбуд», який рухався попереду
нього, потрапив в яму з подрібненим
асфальтом і камінням, у зв'язку з чим
розірвалось колесо цього
транспортного засобу, і каміння з-під
заднього колеса цього вантажного
автомобіля потрапило в легковий
автомобіль ОСОБА_3, який пошкодило, і
одночасного через відкрите вікно у
салон автомобіля та голову позивача,
заподіявши потерпілому легкі тілесні
ушкодження.

Постановою слідчого СВ ЛВ на ст. Стрий
УМВС України на Львівській залізниці
від 07 червня 2013 року кримінальне
провадження № 0000422 від 30.04.2013 року
по заяві ОСОБА_3 за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 288 КК України,
закрито у зв?язку з відсутністю події
кримінального правопорушення,
оскільки згідно висновку
судово-медичного експерта № 141/13 від
13.05.2013 року ОСОБА_3 отримав тілесні
ушкодження, які за ступенем важкості
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, а згудно диспозиції ст. 288 КК
України передбачено - як наслідок
спричинення потерпілому середньої
тяжкості чи тяжкого тілесного
ушкодження або смерть (а.с. 5).

За змістом ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів, що створює підвищену
небезпеку для особи, яка цю діяльність
здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України також
визначено, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Таким чином, законом не ставиться
можливість покладення
відповідальності за заподіяну
джерелом підвищеної небезпеки шкоду в
залежність від наявності вини
заподіювача.

Доказів, які свідчили б, що шкода була
заподіяна внаслідок непереборної сили
або умислу ОСОБА_3, судом не
встановлено.

Сам по собі факт відсутності складу
злочину в діях водія вантажного
автомобіля автомобіль марки «МАN»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, що
належить на праві власності ТзОВ
«Кварталбуд», та не притягнення його до
адміністративної відповідальності не
може бути підставою для звільнення від
цивільної відповідальності в даному
випадку.

Згідно із п. 22.1. ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 23.1. ст. 23 цього Закону
шкодою, заподіяною життю та здоров'ю
потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є:
шкода, пов'язана з лікуванням
потерпілого; шкода, пов'язана з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою
втратою працездатності потерпілим;
моральна шкода, що полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких потерпілий -
фізична особа зазнав у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

За таких обставин міськрайонний суд
дійшов вірного висновку, що шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
яке належить на праві власності ТзОВ
«Кварталбуд», відповідальність якого
на момент здійснення
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована ПрАТ «СК «ПРОВІДНА»,
зобов'язане відшкодувати позивачу ПрАТ
«СК «ПРОВІДНА».

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 не
являється власником пошкодженого
транспортного засобу, а тому не вправі
вимагати відшкодування майнової шкоди
не заслуговують на увагу і
спростовуються наступним.

Як вбачається з свідоцтва ВСС 510296 про
реєстрацію транспортного засобу, яке
було наявне у ОСОБА_3 на час ДТП,
легковий автомобіль марки «SААВ»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, яким
керував та потрапив в ДТП 30 квітня 2013
року позивач, зареєстрований за ОСОБА_9,
зазначено, що автомобіль є її
власністю. У цьому ж свідоцтві у графі
особливі відмітки зазначено позивача
ОСОБА_3 (а.с. 44).

У п. 13 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» зазначено, що
оскільки відповідно до статей 386, 395, 396
ЦК положення щодо захисту права
власності поширюються також на осіб,
які хоч і не є власниками, але володіють
майном на праві господарського
відання, оперативного управління або
на іншій підставі, передбаченій
законом чи договором (речове право),
такі особи також мають право вимагати
відшкодування шкоди, завданої цьому
майну.

До таких осіб належить і особа, яка
керувала транспортним засобом без
доручення, але на підставі документів,
визначених пунктом 2.1 Правил
дорожнього руху України (посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії та
реєстраційного документа на
транспортний засіб).

Наведене свідчить, що позивач є
належним володільцем пошкодженого
транспортного засобу, а тому вправі
вимагати відшкодування шкоди, завданої
цьому майну.

Крім того, власник автомобіля - третя
особа ОСОБА_9 у суді першої інстанції
ствердила правомірність володіння
автомобілем ОСОБА_3 та підтримала його
позовні вимоги.

Будь-яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
Компанія «ПРОВІДНА» відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 20 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Шандра М.М.

Шумська Н.Л.