У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ткачук О.С.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 18
липня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 22
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський
тепловозоремонтний завод»,
виконавчого комітету
Красногвардійської районної ради у м.
Дніпропетровську, третя особа - відділ
державної міграційної служби України
Красногвардійського району м.
Дніпропетровська, про визнання
приватизації незаконною, визнання
ордеру та свідоцтва про право
власності недійсним, виселення; за
зустрічним позовом публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський
тепловозоремонтний завод» до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
відділ державної міграційної служби
України Красногвардійського району у
м. Дніпропетровську, про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житлом,

в с т а н о в и в:

У грудні 2005 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що він з 1977 року проживав у квартирі
АДРЕСА_1. Зазначена квартира належить
ПАТ «Дніпропетровський
тепловозоремонтний завод» З 1990 року по
1996 рік позивач перебував у місцях
позбавлення волі. 20 лютого 1992 року
виконавчий комітет Красногвардійської
районної ради у м. Дніпропетровську
видав службовий ордер на спірну
квартиру на сім'ю ОСОБА_5., а
18 листопада 1998 року
житлово-комунальне об'єднання
Дніпропетровського
тепловозоремонтного заводу
приватизувало спірну квартиру та
видало сім'ї ОСОБА_5 свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1. Позивач
вважає, що його права були порушено
оскільки він був зареєстрований у
спірній квартирі та не був позбавлений
права користування житловим
приміщенням.

Враховуючи наведене, позивач просив
суд визнати недійсним ордер на
квартиру АДРЕСА_1 виданий 20 лютого 1992
року, визнати приватизацію квартири
незаконною, визнати свідоцтво про
право власності на квартиру
незаконним, виселити і спірної
квартири ОСОБА_4 та вселити його.

У березні 2008 року ПАТ
«Дніпропетровський
тепловозоремонтний завод» звернулось
до суду з зустрічним позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_2
зареєстрований у спірній квартирі з 2
жовтня 1989 року. З цього часу він
неодноразово перебував у місцях
позбавлення волі та у спірній квартирі
не проживав, а згідно діючого та той час
законодавства за особами, що відбували
покарання у вигляді позбавлення волі
не зберігалося право користування
житлом.

Враховуючи наведене, ПАТ
«Дніпропетровський
тепловозоремонтний завод» просило суд
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 липня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22
вересня 2014 року, у задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов
ПАТ «Дніпропетровський
тепловозоремонтний завод» задоволено.
Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень
й доданих до касаційної скарги
матеріалів убачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені у ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності зазначених судових
рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, публічного акціонерного
товариства «Дніпропетровський
тепловозоремонтний завод»,
виконавчого комітету
Красногвардійської районної ради у м.
Дніпропетровську, третя особа - відділ
державної міграційної служби України
Красногвардійського району м.
Дніпропетровська, про визнання
приватизації незаконною, визнання
ордеру та свідоцтва про право
власності недійсним, виселення; за
зустрічним позовом публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський
тепловозоремонтний завод» до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
відділ державної міграційної служби
України Красногвардійського району у
м. Дніпропетровську, про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житлом за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 липня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22
вересня 2014 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.С. Ткачук