Справа № 159/5046/13-ц
Провадження № 2/159/1006/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
28 жовтня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді - ВАСИЛЮКА О.С.,

за участю секретаря - БАКАЙ Л.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів - САВИЦЬКОЇ
О.В.,

БУХЕНИКА
І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ковелі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ВП
«Локомотивного депо Ковель ДТГО
«Львівська залізниця», ДТГО «Львівська
залізниця», третьої особи на стороні
відповідачів - Дорожньої профспілкової
організації Львівської залізниці про
стягнення середньомісячного заробітку
за час затримки розрахунку та
відшкодування моральної шкоди,

в
с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до Відокремленого підрозділу
«Локомотивне депо Ковель» ДТГО
«Львівська залізниця», державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», третя особа -
дорожня профспілкова організація
державного територіально-галузевого
об'єднання Львівської залізниці про
стягнення одноразової премії до
ювілейної дати, одноразової допомоги у
зв'язку з виходом на пенсію, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 травня 2014 року
рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 27.09.2013 року
у справі №159/5046/13-ц, провадження
№22-ц/773/163/13 за позовом ОСОБА_1 до ВП
«Локомотивне депо Ковель ДТГО
«Львівська залізниця», Державного
територіально -галузеве об'єднання
«Львівська залізниця», третя особа -
дорожня профспілкова організація
Львівської залізниці про стягнення
одноразової допомоги в зв'язку з
виходом на пенсію, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та відшкодування моральної шкоди та
ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 04 листопада 2013 року в
частині відмови в позові про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди
скасовано, справу в цій частині
направлено на новий розгляд.

В ході розгляду справи позивач уточнив
позовні вимоги в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з огляду на
вимоги положень ст.ст.116, 117 КЗпП
України, Зокрема, просить врахувати, що
кількість днів затримки розрахунку
станом на 04.11.2013 року становить 223 дні.
Листопад місяць 2013 року - 26 днів;
грудень місяць 2013 року -31 день; січень
місяць 2014 року -31 день; лютий місяць 2014
року - 28 днів; березень місяць 2014 року -31
день ; квітень місяць 2014 року -30 днів;
травень місяць 2014 року - 23 днів. Таким
чином, кількість днів затримки
розрахунку становить 423 дні.
Середньоденний заробіток складає 172, 01
грн., виходячи з довідки, долученої до
справи відповідачем. 172,01х423 дні= 72 760, 23
грн. Отже, сума, яка передбачена
законодавством до виплати за 423 дні
затримки виплати становить 72 760, грн.
Просить стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за час
затримки розрахунку у сумі 72 780, 23 грн.,
моральну шкоду 1500, 00 грн. та судові
витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
доповнив позовні вимоги просить
поновити строк звернення до суду, так
як при ознайомленні з наказом ,
письмово під текстом наказу, позивач
зазначив про свою незгоду із
нарахованою при звільненні. Зазначена
обставина свідчить про своєчасність
заявлених вимог до відповідача, в
процесі досудового врегулювання
спірного питання позивач звернувся у
той же період часу до прокуратури
Волинської області із скаргою на
допущені порушення з приводу виплат
при звільненні. 03.04.2013 року прокурор
Волинської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері звернення від 02.04.2013 року з
приводу наявності порушень
законодавства про працю направив для
розгляду за належністю начальнику
територіальної інспекції праці у
Волинській області, про що його
проінформовано листом №68-674 вих .13. .
11.04.2003 року супровідним листом №07/1-р
звернення позивача було направлено за
належністю для розгляду начальнику
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Волинській області.
Відповідь Територіальної державної
інспекції з питань праці у Волинській
області на його звернення датована
15.07.2013 року ( відповідь №Б-216/01-11-02). Отже,
вважає, що пропустив строк звернення до
суду з поважних причин, тому просить
його поновити. Крім того, просить
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку у сумі 72 780, 23 грн., моральну
шкоду 1500, 00 грн. та судові витрати по
справі.

Представник відповідача - ВП
«Локомотивного депо Ковель ДТГО
«Львівська залізниця» Савицька О.В. в
судовому засіданні позов не визнав,
вважає, що всі виплати були проведені
позивачу вчасно. Просить відмовити в
задоволенні позову.

Представник відповідача- ДТГО
«Львівська залізниця» Бухеник І.Б. в
судовому засіданні позов не визнав,
вважає, що позивач був звільнений 26.03.2014
року звернувшись 12.08.2013 року до
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області з позовною заявою
та 12.09.2013 року з заявою про збільшення
позовних вимоги у цій справі, позивачем
пропущено тримісячний строк
встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України для
звернення до суду з позовними вимогами
в частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та моральної шкоди, а тому просить
відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи на
стороні відповідачів - Дорожньої
профспілкової організації Львівської
залізниці в судове засідання не
з'явився, попередньо подавши до суду
заяву в якій просить справу слухати у
його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення
позивача, представників відповідача,
дослідивши та оцінивши представлені по
справі докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що позов
підставний та підлягає до часткового
задоволення виходячи з наступного.

З 11.11.1988 року по 26.03.2013 року ОСОБА_1
перебував в трудових відносинах з
відповідачем ВП «Локомотивного депо
Ковель ДТГО «Львівська залізниця» та
був звільнений за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію.

Рішенням Ковельського
міськрайонного суду від 27.09.2013 року
позов ОСОБА_1 до Відокремленого
підрозділу «Локомотивне депо Ковель»
ДТГО «Львівська залізниця», державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», третя особа -
дорожня профспілкова організація
державного територіально-галузевого
об'єднання Львівської залізниці про
стягнення одноразової премії до
ювілейної дати, одноразової допомоги у
зв'язку з виходом на пенсію, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та моральної шкоди задоволено частково
стягнуто з ВП « Локомотивне депо Ковель
ДТГО « Львівська залізниця « в користь
ОСОБА_1 невиплачену одноразову премію
за багаторічну сумлінну працю до
ювілейної дати - 60-ти річчя з дня
народження у сумі 3 067 ( три тисячі
шістдесят сім) гривень та 100 (сто)
гривень понесених витрат на правову
допомогу, а всього 3 167 ( три тисячі сто
шістдесят сім) гривень. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 травня 2014 року
рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 27.09.2013 року
у справі №159/5046/13-ц, провадження
№22-ц/773/163/13 за позовом ОСОБА_1 до ВП
«Локомотивне депо Ковель ДТГО
«Львівська залізниця», Державного
територіально -галузеве об'єднання
«Львівська залізниця», третя особа -
дорожня профспілкова організація
Львівської залізниці про стягнення
одноразової допомоги в звязку з
виходом на пенсію, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та відшкодування моральної шкоди та
ухвали апеляційної суду Волинської
області від 04 листопада 2013 року в
частині відмови в позові про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди
скасовано, справу в цій частині
направлено на новий розгляд.

Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі,що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред"явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Статею 47 КЗпП України передбачено,
що власник або уповноважений ним орган
зобов»язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст.116
цього Кодексу.

У разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівнику сум у зазначені
строки, підприємство, установа,
організація згідно ч.1 ст.117 КЗпП
України повинні виплатити
працівникові середній заробіток за час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст.234 КЗпП України у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки.

В судовому засіданні встановлено,
що присудженні судовим рішенням кошти
відповідач

сплатив 31.03.2014 року в розмірі 3167, 00 грн.,
які були перераховані Державною
казначейською службою України у
Галицькому районі м. Львова, позивачу,
23.05.2014 року.

Отже, судом встановлено, що з вини
відповідача не отримав належних
звільненому працівнику сум в строки
зазначені ст.ст.47, 116 КЗпП України, тому
позов в частині вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні слід
задоволити частково, а саме в сумі 3000, 00
грн., розмір відшкодування за час
затримки розрахунку необхідно
визначити з урахуванням істотності
суми заборгованості та частки яку вона
становила в заявлених вимогах.

Вирішуючи питання позовних вимог в
частині відшкодування моральної шкоди,
суд виходить з наступного:

Нормами ст.ст. 32, 56, 62 Конституції
України фізичні та юридичні особи
мають право на відшкодування
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної внаслідок порушення їх прав
і свобод та законних інтересів.

Згідно ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У п. 9 Постанови № 4 від 31.03.1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» Пленум Верховного Суду України
звернув увагу, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних), яких
зазнав позивач, характеру немайнових
втрат (їх тривалості, можливості
відновлення), та з урахуванням інших
обставин. Зокрема, суд враховує стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його життєвих та
виробничих стосунках, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану. Визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

Разом із тим, суд враховує, що
завдану моральну шкоду позивач
пов'язує з відмовою відповідача
виплатити передбачені законом суми,
несвоєчасне проведення розрахунку,
необхідності підшукування інших
джерел доходу для утримання себе і
своєї сімї, що вимагає додаткових
зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що ОСОБА_1 внаслідок
порушення його прав, зазнав моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Однак, суд вважає, що позиваче
завищений розмір грошової
компенсації спричиненої моральної
шкоди, який не відповідає обсягу
отриманих моральних страждань, часу та
зусиль необхідних для відновлення
попереднього стану, і виходячи з
принципу розумності та справедливості
вважає достатньою компенсацію
моральної шкоди у сумі 1000,00 грн.

Разом з тим, слід поновити ОСОБА_1
строк звернення з позовом до суду,
оскільки він пропущений з поважних
причин, як вбачаєтся з наданих
позивачем доказів він звертався до
прокуратури та Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Волинській області для врегулювання
даного спору в досудовому порядку.
Однак, цими органами спір не був
врегульований.

Згідно із вимогами ст.88 ЦПК України
з відповідача ВП « Локомотивне депо
Ковель ДТГО « Львівська залізниця» на
користь позивача слід стягнути 300, 00
грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись,ст.ст.10, 15, 30,60, 88, 210-215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 47, 116, 117, 233, 234
КЗпП України, суд, -

В И
Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ВП
«Локомотивного депо Ковель ДТГО
«Львівська залізниця», ДТГО «Львівська
залізниця», третьої особи на стороні
відповідачів - Дорожньої профспілкової
організації Львівської залізниці про
стягнення середньомісячного заробітку
за час затримки розрахунку та
відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з ВП «Локомотивного депо
Ковель ДТГО «Львівська залізниця» в
користь ОСОБА_1 середньомісячний
заробіток за час затримки розрахунку в
сумі 3000 (три тисячі) гривень, моральну
шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) гривень та
300 (триста) гривень понесених витрат
на правову допомогу.

В решті позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Волинської області через
Ковельський міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особи, які брали участь у справі , але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий:
О.С. Василюк