Справа №585/1594/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Глущенко Є. Д.Номер
провадження 22-ц/788/1837/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 59
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

14 жовтня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б. ,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника позивачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 16 вересня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_7

про припинення права власності на
частину квартири та стягнення грошової
компенсації вартості частин квартири,

в с т а н о
в и л а:

30 квітня 2014 року позивачі звернулися до
суду з вказаним позовом.

Зазначали, що сторонам на праві
спільної часткової власності, по 1/4
частини кожному, належить однокімнатна
квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на неприязні стосунки з
відповідачем, його небажання
врегулювати відносини права власності
та неможливість реального розподілу,
просили суд припинити їх - позивачів,
право власності на цю нерухомість та
стягнути з ОСОБА_7 на користь кожного з
них грошову компенсацію вартості
належної кожному частки - по 21600 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 16 вересня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивачів - ОСОБА_6, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Вважає, що право позивачів на виділ їх
частки не може бути обмеженим та не
залежить від волі відповідача, який є
працездатним і може виплатити
компенсацію.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
відповідно до виданого органом
приватизації виконкому Роменської
міськради свідоцтва від 21 березня 2006
року і до технічного паспорту,
однокімнатна, загальною площею 33,6 кв.м,
благоустроєна квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_7, ОСОБА_3 та їх дітям
ОСОБА_5 і ОСОБА_4, по 1/4 частині кожному
(а.с.4, 6-8).

Вказане право власності зареєстроване
за ними 17 травня 2006 року в Реєстрі прав
на нерухоме майно (а.с.5).

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_7
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який розірвано.

У 2003 році ОСОБА_3 із синами ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
вибули із спірної квартири, однак
залишались у ній зареєстрованими та
брали участь у приватизації.

За даними паспортів та будинкової
книги, ОСОБА_4 зареєстрований у спірній
квартирі з 19 грудня 2009 року, а ОСОБА_5 - з
02 липня 2013 року (а.с.58, 59).

Відповідач також зареєстрований цьому
житлі і на даний час проживає у ньому
разом зі своєю новою дружиною.

Відповідно до довідки ТОВ «Таланпром»
ОСОБА_7 працює в даному товаристві з 28
травня 2014 року на посаді
затягувальника взуття та отримує
заробітну плату в розмірі близько 2000
грн. у місяць (а.с.54, 56).

Згідно довідки оцінювача ПП
«Роменекс-Л» від 08 квітня 2014 року №121
ринкова вартість даної квартири станом
на квітень 2014 року складає 86400 грн.
(а.с.12).

10 квітня 2014 року позивачі направляли
відповідачу рекомендованим листом
вимогу про досудове врегулювання спору
шляхом сплати грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
часток (а.с.9-10, 11).

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що за
загальним правилом (ст.364 ЦК України)
власники часток у праві спільної
часткової власності (ч.1 ст.356 ЦК
України), виділ у натурі часток яких зі
спільного майна є неможливим (ч.2 ст.183
цього Кодексу), мають право на
отримання від іншого співвласника
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості їх частки.

Проте, в силу положень ст.ст.21, 24, 41
Конституції України, ст.ст.319, 358 та норм
глави 26 ЦК України співвласники при
здійсненні повноважень щодо спільної
часткової власності мають рівні права,
таке право здійснюється цими
співвласниками за їхньої згодою.

Відповідач, який фактично користується
усім житлом, заперечує проти сплати
компенсації, належних і достатніх
доказів можливості сплати ним
стягуваної суми не здобуто, за таких
обставин примусове нав'язування йому у
власність значної частки (усього 3/4
частини) спірної нерухомості
неприпустимо.

Доводи апеляційної скарги таких
висновків місцевого суду не
спростовують.

Положення ст.364 ЦК України, на які
посилаються позивачі, стосуються
порядку добровільного поділу майна.

У випадку примусового вирішення даного
спору слід ураховувати і визначені п.6
ч.1 ст.3 ЦК України загальні принципи
цивільного законодавства.

До того ж, позивачі не наполягали на
особистому використанні спірного
житла за призначенням.

За конкретних обставин даної справи
задоволення позову може на стадії
примусового виконання призвести до
звернення стягнення на належну ОСОБА_7
нерухомість та позбавити його
власності і єдиного житла взагалі.

Ухвала колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 15 лютого 2012 року, якою за
наслідками перегляду у зв'язку з
винятковими обставинами скасовано, з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, рішення
Київського районного суду м.Харкова
від 29 жовтня 2009 року, ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 04 лютого 2010 року та ухвалу
Верховного Суду України від 25 червня 2010
року у справі за позовом ОСОБА 11 до
ОСОБА 12, територіальної громади в особі
Харківської міської ради про виділ
частки з майна, що є у спільній
частковій власності, і стягнення
компенсації, не є остаточним судовим
рішенням, яким вирішено спір,
постановлювалась за наслідками
розгляду в порядку ЦПК України від 18
березня 2004 року (в редакції, яка була
чинною до змін, внесених згідно із
Законом України від 07 липня 2010 року
№2453-VI «Про судоустрій і статус
суддів»), тому не відноситься до кола
визначених ст.360-7 ЦПК України рішень,
які є обов'язковими для застосування у
подібних правовідносинах.

У той же час, таким обов'язковим
рішенням, якому відповідає оскаржуване
в даній справі рішення місцевого суду,
є постанова колегії суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 19 лютого 2014 року у
справі №6-4цс14.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 16 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -