Провадження № 22-ц/779/1603/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.

секретаря Мельник
О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2

представників ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5 про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
27 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

у грудні 2013 року ОСОБА_2
звернувся з даним позовом, посилаючись
на те, що 18 червня 2013 року ОСОБА_5,
керуючи автомобілем Мітцубісі,
номерний знак НОМЕР_1, рухаючись заднім
ходом на вул. Незалежності в м.
Івано-Франківську не переконався у
безпеці руху, в результаті чого
допустив зіткнення з належним йому
автомобілем Мітцубісі, номерний знак
НОМЕР_2, та залишив місце події, чим
порушив п. 10.9 та 2.10 ПДР України.
Зазначені факти встановлені
постановами Івано-Франківського
міського суду та Апеляційного суду
Івано-Франківської області. Своїми
діями відповідач заподіяв йому майнову
та моральну шкоду. Просив стягнути з
ОСОБА_5 на його користь 4522,28 грн.
матеріальних збитків та моральну шкоду
в розмірі 2500 грн.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду від 27 травня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5
про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на незаконність
ухваленого рішення, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що внаслідок ДТП його
автомобілю були нанесені механічні
пошкодження, згідно висновку
експертного автотоварознавчого
дослідження № 211 від 24.06.2013 року сума
матеріальних збитків, завданих
неправомірними діями відповідача
становить 4522,28 грн. Суд не врахував, що
Апеляційний суд Івано-Франківської
області в постанові від 14.10.2013 року
визнав, що саме ОСОБА_5 вчинене
правопорушення 18.06.2013 року, але на час
розгляду справи в апеляційній
інстанції закінчився строк накладення
адміністративного стягнення, тому
провадження закрито за закінченням на
момент розгляду справи про
адміністративне правопорушення
строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а не
за відсутності вини ОСОБА_5 Суд не
дослідив і не дав правильної оцінки
всім обставинам справи, тому просить
оскаржуване рішення скасувати,
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_5 на його користь 4522,28 грн.
матеріальних збитків та 2500 грн.
моральної шкоди.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
та його представник апеляційну скаргу
підтримали, представник ОСОБА_5 доводи
апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши подані докази і доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що вина ОСОБА_5 не доведена. Постановою
Івано-Франківського міського суду від
16.09.2013 року провадження у справі було
закрито у зв'язку з відсутністю в діях
ОСОБА_5 складу адміністративного
правопорушення, а постановою
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 14.10.2013 року постанову
Івано-Франківського міського суду від
16.09.2013 року скасовано, провадження в
справі закрито у зв'язку з закінченням
строків накладення адміністративного
стягнення.

Оскільки, на думку суду першої
інстанції, позивач не довів тієї
обставини, що саме автомобілем під
керуванням ОСОБА_5 вчинено наїзд на
автомобіль ОСОБА_2, позовні вимоги
останнього є необґрунтованими та не
доведеними.

Однак погодитись з таким
висновком суду не можна, оскільки суд
дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦПК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦПК України
особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Отже, за змістом зазначеної норми
закону саме володілець джерела
підвищеної небезпеки несе
відповідальність за шкоду, яка є
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
його вини у її заподіянні. На
володільця джерела підвищеної
небезпеки не може бути покладено
обов'язок по відшкодуванню такої шкоди
лише у разі, якщо буде встановлено, що
вона виникла унаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого.

Як видно з матеріалів справи,
зокрема з постанов Івано-Франківського
міського суду від 16.09.2013 року та
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 14.10.2013 року вбачається, що 18
червня 2013 року ОСОБА_5, керуючи
транспортним засобом марки Мітцубісі,
номерний знак НОМЕР_1, рухаючись заднім
ходом на вул. Незалежності в м.
Івано-Франківську не переконався у
безпеці руху, в результаті чого
допустив зіткнення із автомобілем
Мітцубісі, номерний знак НОМЕР_2, що
належить ОСОБА_2, після чого залишив
місце події, чим порушив п. 10.9 та 2.10 ПДР
України. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
автомобілі отримали механічні
ушкодження.

З мотивувальної частини
постанови судді Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 14
жовтня 2013 року вбачається, що
правопорушення вчинені ОСОБА_5 18.06.2013
року, тому провадження у справі про
притягнення останнього до
адміністративної відповідальності за
ст. ст. 124, 122-4 КУпАП підлягає закриттю за
закінченням на момент розгляду справи
строків накладення адміністративного
стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

З огляду на положення ч. ч. 2, 5 ст.
1187 ЦК України про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, власником (володільцем)
цього джерела, закон покладає обов'язок
саме на відповідача довести наявність
підстав для звільнення від
відповідальності за шкоду, яка є
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки.

Матеріали справи не містять
доказів того, що шкода виникла
унаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Тому ОСОБА_5, як власник джерела
підвищеної небезпеки, несе
відповідальність за шкоду, яка є
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
його вини у її заподіянні.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції на порушення вимог ст. ст. 213,
214 ЦПК України цих положень закону не
врахував, у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; доводи позивача
належним чином не перевірив та не навів
фактів, які б спростували ці доводи.

Згідно висновку № 211 експертного
автотоварознавчого дослідження від
24.06.2013 року вартість матеріальних
збитків, завданих власнику автомобіля
Мітцубісі Аутлендер, номерний знак
НОМЕР_2 (ОСОБА_2.) становить 4222,28 грн.

Оскільки положення ст. 1187 ЦК України є
спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК
України, а перевага у застосуванні має
надаватися спеціальним нормам, тому на
відповідача покладено обов'язок по
відшкодуванню й моральної шкоди,
завданої позивачу в зв'язку з
пошкодженням його майна.

Виходячи з вимог розумності та
справедливості, колегія суддів
приходить до висновку, що достатнім
розміром відшкодування моральної
шкоди позивачу є сума 500 грн.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості і зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що згідно ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про часткове задоволення
позову.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського
міського суду від 27 травня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування
моральної та матеріальної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 4522 грн. 28 коп. майнової шкоди, 500
грн. моральної шкоди та 730 грн. 80 коп.
судового збору і 300 грн. витрат за
проведення експертного дослідження.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Касаційна
скарга на рішення може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Малєєв А.Ю.

Меленко О.Є.