Провадження № 2/554/10/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року Октябрський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

при секретарі - Роєнко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Приватного нотаріуса
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, третя особа - Приватний
нотаріус Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2012 року позивач
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом, в якому просив суд визнати
недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2, посвідчений 22.09.2011 року
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_3.

На підтвердження своїх вимог позивач
вказував, що він є онуком ОСОБА_5, що
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя померлою
на його ім'я був складений заповіт від
25.02.2011 року, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_3, за яким остання
заповіла йому належне їй на день смерті
все своє майно. При зверненні до
приватного нотаріуса ОСОБА_4 з метою
прийняття спадщини за вказаним
заповітом, нотаріусом було
повідомлено, що разом з заповітом, що
оформлений померлою на його ім'я існує
ще один заповіт, складений ОСОБА_5
пізніше - 22.09.2011 року на ім'я ОСОБА_2 та
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_3 Вказував, що за життя ОСОБА_5 не
повідомляла його про наявність ще
одного заповіту, складеного нею на іншу
особу, навпаки весь час стверджувала,
що він єдина рідна для неї людина, яка
залишилася та повинна отримати спадок
після її смерті. Позивач вважає, що в
момент посвідчення заповіту, що
оскаржується, Заповідач ОСОБА_5 не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними з підстави
психічного розладу (що мав прояв в
поведінці: виникнення страхів, підозри,
агресії до оточуючих та рідних, різка
зміна настрою, тощо), що і стало
підставою звернення до суду з вказаним
позовом.

Адвокат позивача ОСОБА_6 надала до суду
заяву про розгляд справи за її
відсутності, позовні вимоги
підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_7 подав
до суду заяву, в якій просив розглядати
справу за його відсутності, проти
позовних вимог заперечував.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_3 у
судове засідання не прибула, про день,
час та місце справи була повідомлена
належним чином.

Третя особа по справі - приватний
нотаріус ОСОБА_4 у судове засідання не
з'явилася, надавши заяву про розгляд
справи за її відсутності, при вирішенні
спору покладалась на розсуд суду.

Суд, дослідивши письмові матеріали
справи, надавши оцінку зібраним по
справі доказам в їх сукупності,
встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_8
та, відповідно, онуком ОСОБА_5, що
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1,
виданого центральним відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Полтавського МУЮ, актовий запис
№ 401.

Родинні відносини підтверджуються
свідоцтвом про народження ОСОБА_8
(серія НОМЕР_3 (а.с. 16)) та свідоцтвом про
народження позивача ОСОБА_1 (серія
НОМЕР_2 (а.с. 17).

25.01.2011 року приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 посвідчено заповіт,
складений ОСОБА_5 (Заповідач),
відповідно до якого остання заповіла
своєму онукові - ОСОБА_1 все своє майно,
де б воно не було і з чого б воно не
складалось, як на території України,
так і за кордоном, і взагалі все те, що
буде належати їй на день смерті і на що
за законом вона буде мати право (а.с. 13).

Також, судом встановлено, що 22.09.2011 року
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
посвідчено заповіт, складений ОСОБА_5
(Заповідач), відповідно до якого
остання заповіла - ОСОБА_2 все своє
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалось, як на території України,
так і за кордоном, і взагалі все те, що
буде належати їй на день смерті і на що
за законом вона буде мати право (а.с. 9).

Позивач вважає, що в момент посвідчення
вказаного заповіту від 22.09.2011 року
Заповідач ОСОБА_5 не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними з підстави наявності в
останньої психічного розладу, що мав
прояв в поведінці: виникнення страхів,
підозри, агресії до оточуючих та
рідних, різка зміна настрою, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

З даного слідує, що в такій категорії
спорів слід виходити з таких умов:
по-перше, фізична особа, що укладала
правочин повинна бути дієздатною,
по-друге, у момент вчинення правочину
ця особа перебувала у такому стані, що
не усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними (тобто,
йдеться про тимчасовий стан, при якому
людина внаслідок функціональних
розладів психіки, порушення
фізіологічних процесів в організмі або
інших хворобливих станів не може
розуміти значення своїх дій або
керувати ними).

Заповідач ОСОБА_5 за життя недієздатною
у встановленому законом порядку не
визнавалась.

Протягом життя ОСОБА_5 на обліку в
Полтавському обласному
психоневрологічному диспансері з
підстав наявності психічних хвороб чи
розладів не перебувала, за період з 2007
року по 25.02.2012 р. за медичною допомогою
не зверталась, що підтверджується
довідкою, виданою Головним лікарем
Полтавського обласного
психоневрологічного диспансеру В.П.
Закладним від 11.09.2013 року № 03-28/5226 (а.с.
124).

Згідно з довідкою головного лікаря
Полтавського обласного наркологічного
диспансеру І.А. Мацицької від 13.09.2013
року № 3979, ОСОБА_5 під наглядом в
диспансері не перебуває.

З дослідженої судом медичної картки
ОСОБА_5, встановлено, що будь-які записи
лікаря психіатра відсутні.

Неспроможність дієздатної особи
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними може бути викликана
різними обставинами: нервовим стресом,
шоком від фізичної травми, алкогольним
або наркотичним сп'янінням,
перебуванням під дією медичних
препаратів, що уповільнюють
психомоторні реакції, тощо.

Суду слід також встановити форму вияву
стану особи, при якому вона не
усвідомлювала значення своїх дій
станом на момент укладення правочину.

З метою встановлення форми вияву стану
ОСОБА_5 при якому вона не усвідомлювала
своїх дій станом на момент
укладення одностороннього правочину,
ухвалою суду від 15.07.2013 року, за
клопотанням адвоката позивача, була
призначена посмертна
судово-психіатрична експертиза,
проведення якої доручено експертам
Полтавської обласної психіатричної
лікарні.

При проведенні дослідження були
використані наявні у справі письмові
документи, медична картка ОСОБА_5 в
оригіналі, а також покази свідків,
допитаних у судом під час проведення
судового засідання.

Висновком експертів встановлено
наступне:

- ОСОБА_5 на момент складення
заповіту 22.09.2011 року виявляла ознаки
психічного розладу у вигляді розладів
особистості і поведінки органічного
походження без психозу та недоумства;

- Вказаний психічний розлад на
момент складання заповіту 22.09.2011 року
не позбавляв ОСОБА_5 можливості
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними і не мав істотного впливу
на таку здатність;

- ОСОБА_5 усвідомлювала значення
своїх дій і могла керувати ними на час
складання заповіту 25.01.2011 року;

Також, висновком проведеної експертизи
зазначено, що в наданих на проведення
експертизи матеріалах відсутні дані
про будь-які зміни психічного стану у
ОСОБА_5 в період з 25.01.2011 р. по 22.09.2011 р.

Експертами не надано відповіді на
наступні питання, з підстав відношення
їх до предмету психологічної
експертизи (а не психіатричної): «Чи
спроможна була ОСОБА_5 під час
укладення одностороннього правочину
22.09.2011 року з урахуванням свого стану
здоров'я, вікових особливостей,
індивідуально-психологічних
властивостей, рівню розумового
розвитку та умовами мікросоціального
середовища усвідомлювати реальний
зміст власних дій та повною мірою
свідомо керувати ними, передбачати їх
наслідки?»; «Чи мала ОСОБА_5 під час
складання одностороннього правочину
22.09.2011 року відхилення у психічному
розвитку, які не є виявленням
психічного захворювання? Якщо так, то
які його ознаки?».

Таким чином, дослідивши висновок
експертів, суд дійшов висновку, що
Заповідач ОСОБА_5 в момент укладення
заповіту не була у такому стані, в якому
б не розуміла значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, що
свідчить про те, що даний правочин
відображав справжню волю Заповідача.

Також, слід зазначити, що ухвалою суду
від 03.06.2014 року, за клопотання адвоката
позивача, була призначена
судово-психологічна експертиза,
проведення якої доручено експертам
Харківського науково-дослідного
інституту судових експертиз імені
заслуженого професора М.С. Бокаріуса
Міністерства юстиції України, на
вирішення якої поставлено наступні
питання:

- 1. Чи спроможна була ОСОБА_5 під
час укладання одностороннього
правочину 22.09.2011 року, з урахуванням
свого стану здоров'я, вікових
особливостей, рівня розумового
розвитку та умов мікросоціального
середовища усвідомлювати реальний
зміст власних дій та повною мірою
свідомо керувати ними і передбачати їх
наслідки?

- 2. Чи мала ОСОБА_5, під час
складання одностороннього правочину
22.09.2011 року, відхилення у психічному
розвитку, які не є виявленням
психічного захворювання, якщо так, то
які його ознаки?

- 3. Чи здатна ОСОБА_5, під час
складання одностороннього правочину
22.09.2011 року, у повній мірі усвідомлено
приймати рішення адекватне ситуації та
у повній мірі усвідомлено реалізувати
його?

- 4. Чи змінився психологічний стан
ОСОБА_5 в період з 25.01.2011 року по 22
вересня 2011 року?

- 5. Якщо зміна відбулася, то яким
чином вплинула на здатність ОСОБА_5
приймати рішення щодо себе, оточуючих
та свого майна?

- 6. Чи не було у ОСОБА_5 під час
складання одностороннього правочину
22.09.2011 року непаталогічних
психологічних аномалій, що
перешкоджають адекватному
відображенню дійсності, якщо були, то в
чому вони виражалися?

Судом матеріали справи разом з
наявними у ній документами направлено
на експертизу, однак, згідно з
повідомленням експертної установи від
14.08.2014 року, у зв'язку з ненадходженням
коштів за її проведення (обов'язок по
оплаті покладався судом на позивача), -
експертизу залишено без виконання та
знято з провадження, а справу повернуто
до суду.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підстави своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Суд вважає, що сторони повинні сприяти
своєчасному і добросовісному в межах
можливостей зібранню доказів, і якщо
отримання доказу буде залежати від
безпосередніх своєчасних дій сторони,
що його вимагає, - вона повинна їх
здійснити (за виключенням поважності
причин), в іншому випадку, відбудеться
безпідставне затягування судового
процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Ст. 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів і висновків експертів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 212 ЦПК
України).

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що підстав, передбачених, ч. 1
ст. 225 ЦК України, для визнання
недійсним заповіту від 22.09.2012 року, що
складений ОСОБА_5 (Заповідач) на ім'я
ОСОБА_2 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 10,14, 57 - 59, 208, 209, 212 - 215, 218,
223 ЦПК України, ст. ст. ч. 5 ч. 1 ст. 225 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Приватного нотаріуса
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, третя особа - Приватний
нотаріус Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання заповіту недійсним -
відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Полтавської області через Октябрський
районний суд м. Полтави протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СуддяМ. О. Материнко