Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/3299/14
інстанції: Мусієнко Н.М.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 та апеляційною скаргою ТОВ
«Александр Агро З» на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ТОВ
«Александр Агро 3», Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Статус», 3-тя особа ОСОБА_7,
УПФ в Хортицькому районі м. Запоріжжя
про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди в наслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулася
до суду з вказаним позовом посилаючись
на те, що 20.10.2012 року о 16 годині ОСОБА_7 у
зв'язку з виконанням свої службових
обов'язків, керуючи автомобілем ЗАЗ 1102
д.н. НОМЕР_1, який належить відповідачу
ТОВ «Александр Агро-3» в районі
електроопори №141 по вул. Істоміна в м.
Запоріжжя скоїв наїзд на її чоловіка
ОСОБА_8, який перетинав проїжджу
частину дороги, чим спричинив тілесні
ушкодження які призвели до його смерті.

В діях водія ОСОБА_7 був встановлений
склад злочину, передбачений ст.286 ч.2 КК
України, за який він був засуджений
вироком Ленінського райсуду м.
Запоріжжя №1/334/76/2013 від 02.07.2013р. до 5
років позбавленні волі з позбавленням
права керування транспортними
засобами на 1 рік 6 міс. з іспитовим
строком відносно основного покарання
три роки.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області №081413255/12 від 07.10.2013р. вирок суду
залишений без змін, в частині
цивільного позову вирок скасовано,
направлено на новий судовий розгляд в
порядку цивільного судочинства.

Оскільки власником джерела підвищеної
небезпеки - автомобіля ЗАЗ 1102
реєстраційний НОМЕР_1, згідно свідоцтва
про реєстрацію НОМЕР_2, є ТОВ
«Александр-Агро-3», а цивільна
відповідальність осіб, керуючих
зазначеним транспортним засобом,
застрахована ПрАт СК «Статус» на
підставі поліса № АВ/3427716, вважає, що
особами, які мають відповідати за її
позовом про відшкодування шкоди, є ПрАт
СК «Статус» та ТОВ «Александр-Агро З».

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 червня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страховая компанія
«Статус» на користь ОСОБА_5 витрати на
поховання в сумі 14243 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страховая компанія
Стасус» на користь ОСОБА_5 моральну
шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Александр-Агро 3» на
користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі
40000 грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове яким позов задовольнити
у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Александр
Агро З» посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове яким
позов задовольнити частково.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню а
апеляційна скарга ТОВ «Александр Агро
З» підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 4 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, перебували в
зареєстрованому шлюбі з 11.04.1997 року (а.с.
77).

Відповідно до вироку Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2013
року 20.10.2012 року (а.с. 113-116) о 16 годині
ОСОБА_7, керуючи автомобілем ЗАЗ 1102
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить відповідачу ТОВ «Александр
Агро-3» в районі електроопори №141 по
вул. Істоміна в м. Запоріжжя скоїв наїзд
на ОСОБА_8, який перетинав проїжджу
частину дороги, чим спричинив тілесні
ушкодження які призвели до його смерті.

В ході розгляду кримінальної справи
потерпілою ОСОБА_5 був заявлений позов
до ТОВ «Александр Агро 3», Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Статус», 3-тя особа ОСОБА_7 про
стягнення з ТОВ «Александр Агро 3» на її
користь матеріальної шкоди на загальну
суму 26278,30 грн., яка складається: з
ритуальних послуг на 12843 грн.; вартості
одягу померлого ОСОБА_8 - 1400 грн.;
поминальних обідів - 3590,71 грн. та
вартості пам'ятника на 7100 грн. та
просила стягнути з ПрАт СК «Статус» 100000
грн. в рахунок моральної шкоди (а.с. 1-4,
30-32).

В діях водія ОСОБА_7 був встановлений
склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 286 КК
України, і вказаним вироком суду він
засуджений до 5 років позбавленні волі
з позбавленням права керування
транспортними засобами на 1 рік 6
місяців з іспитовим строком відносно
основного покарання три роки. В
задоволенні вказаного цивільного
позову було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 07.10.2013 року (а.с. 117-120)
вказаний вирок Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 02.07.2013 року в
частині вирішення цивільного позову
про стягнення моральної шкоди
скасовано, а матеріали кримінальної
справи в цій частині направлено на
новий розгляд в той же суд в порядку
цивільного судочинства. Вказаною
ухвалою апеляційного суду встановлено,
що на час розгляду справи в суді ОСОБА_7
повністю виплатив матеріальну шкоду
потерпілій ОСОБА_5 в заявленому в
позові розмірі 26278 грн.

Окрім цього в матеріалах справи є
розписка складена ОСОБА_5 07.10.2013 року,
про те, що вона від ОСОБА_7 отримала в
рахунок повного відшкодування
матеріальної шкоди 26278 грн. (а.с. 121).

Не дивлячись на те, що вказаною ухвалою
апеляційного суду матеріали
кримінальної справи лише в частині
цивільного позову щодо стягнення
моральної шкоди було направлено на
новий розгляд в порядку цивільного
судочинства, ухвалою Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2013
року було відкрито провадження у даній
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ТОВ «Александр Агро 3», 3-тя особа ОСОБА_7
про стягнення матеріальної шкоди.

В своїй уточненій позовній заяві від
12.12.2013 року позивач просила суд в тому
числі стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Статус» на її користь
витрати на поховання ОСОБА_8 в розмірі
21343 грн. які складається: з ритуальних
послуг на 12843 грн.; вартості одягу
померлого ОСОБА_8 - 1400 грн.; вартості
пам'ятника на 7100 грн. (а.с. 39). Окрім
іншого позивач також просила суд з
підстав ст. 1200 ЦК України стягнути зі
страховика втрачені нею доходи в
зв'язку з втратою годувальника.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 11.11.2013 року в зв'язку з
уточненням позивачкою позову в якості
співвідповідача у справу залучено ПрАт
СК «Статус» (а.с. 42).

Таким чином не зважаючи на те, що вже є
вирок суду, яким було вирішено питання
щодо стягнення витрат на поховання, де
фактично позивачка отримала їх повне
відшкодування, враховуючи, що справа
апеляційним судом направлялась на
розгляд лише в частині вирішення
питання щодо моральної шкоди,
повторний розгляд судом вимог про
стягнення витрат на поховання які
включають ті ж витрати, що вже
вирішувались в кримінальній справі,
суперечить вимогам ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК
України.

А тому, в частині стягнення витрат на
поховання з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Статус» на користь ОСОБА_5 в розмірі
14242 грн. та в частині відмови в позові
щодо стягнення вартості пам'ятника
рішення суду першої інстанції на
підставі ст. ст. 310, 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України
підлягає скасуванню із закриттям
провадження у справі в цих частинах.

Щодо вирішення питання щодо стягнення
шкоди завданої смертю потерпілого з
підстав ст. 1200 ЦК України суд вірно
прийняв до провадження позов в цій
частині оскільки позов з цих підстав до
цього позивачкою не заявлявся.

Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті
потерпілого право на відшкодування
шкоди мають непрацездатні особи, які
були на його утриманні або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
потерпілого, народжена після його
смерті.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що доказів, перебування позивачки на
утриманні у чоловіка не надано. Вони
обоє отримували лише пенсію, і різниця
в розмірі пенсії не говорить про те, що
позивачка була на утриманні у
померлого.

Судове рішення в частині визначення
розміру відшкодування моральної шкоди
частково відповідає фактичним
обставинам справи, положенням ст. ст. 22,
1167 ЦК України.

Так, відповідно п. 22.3 ст. 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", який діяв в редакції закону на
момент завдання шкоди (нова редакція
ст. 22 Закону N 5090-VI від 05.07.2012 року набула
чинності лише з 04.11.2012 року) потерпілому
відшкодовується також моральна шкода,
передбачена пунктами 1, 2 частини другої
статті 23 Цивільного кодексу України.
Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону.

Згідно з п. 9.3 ст. 9 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", який діяв в редакції закону на
момент завдання шкоди, обов'язковий
ліміт відповідальності страховика за
шкоду, заподіяну життю та здоров'ю
потерпілих, становить 51000 гривень на
одного потерпілого.

Таким чином суд першої інстанції
визначаючи ліміт відповідальності
страховика невірно визначив його
розмір оскільки 5% від 51000 грн. складає
2550 грн., а ніяк не 5000 грн. як помилково
вказав суд.

Тому рішення суду першої інстанції в
частині стягнення моральної шкоди з
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Статус» на користь
ОСОБА_5 в розмірі 5000 грн. необхідно
змінити зменшивши розмір
відшкодування з 5000 грн. до 2550 грн.,
зменшивши при цьому визначений судом в
мотивувальній частині рішення
загальний розмір стягнутої моральної
шкоди з 45000 грн. до 42550 грн.

Окрім іншого, апелянт ТОВ «Александр
Агро 3» посилається на те, що рішення
суду не відповідає вимогам ч. 1 ст. 1172 ЦК
України, оскільки в момент завдання
шкоди хоча ОСОБА_7, і був працівником
ТОВ і управляв за згодою ТОВ «Александр
Агро 3» автомобілем який належить цьому
товариству, однак в момент заподіяння
шкоди він не виконував своїх трудових
(службових) обов'язків, окрім цього цей
день був не робочим на товаристві.

Однак суд першої інстанції вірно
вирішив питання щодо стягнення шкоди в
тому числі моральної саме з ТОВ
«Александр Агро 3» та страхової
компанії ПрАт СК «Статус».

Так, за загальними правилами ч. 2 ст. 1187
ЦК України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
їх власникам (володільцям) питання про
відшкодування шкоди вирішується за
принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
іншим особам застосовується положення
ч. 2 ст. 1188 ЦК України.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України
убачається, що законодавець розрізняє
поняття особа, яка завдала шкоду" та
особа, яка відповідає за шкоду". За
наявності вини особи, яка завдала
шкоду, особа, яка є відповідальною за
шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України
набуває права зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової
відповідальності надає потерпілому
можливість більш ефективно та
оперативно захистити свої права та
інтереси.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність
за моральну шкоду, завдану фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
покладається на особу, яка її завдала,
за загальним правилом за наявності її
вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає:
по-перше, відповідальну за моральну
шкоду особу, а саме, особу, яка її
завдала; та по-друге, загальні умови
відшкодування моральної шкоди - і серед
інших, - наявність вини заподіювача,
крім випадків, встановлених ч. 2 цієї
статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені
спеціальні випадки відшкодування
моральної шкоди, коли на відміну від
загальних правил, моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
особи, яка її завдала, серед яких - і
випадок відшкодування моральної шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України
передбачає підстави відшкодування
моральної шкоди незалежно від вини
заподіювача, проте не змінює
відповідальну за відшкодування
моральної шкоди особу, якою за змістом
ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка
безпосередньо завдала моральну шкоду,
а саме - винний водій.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК
України свідчить про встановлення в
цивільному праві України змішаної
системи деліктів, до якої входить:
по-перше, правило генерального делікту,
відповідно до якого будь-яка шкода (в
т.ч. моральна), завдана потерпілому
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала;
по-друге, правило спеціальних деліктів,
яке передбачає особливості
відшкодування шкоди, завданої у певних
спеціально обумовлених у
законодавстві випадках (спеціальними
суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту
закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно
майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України
стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є
завдання шкоди (майнової, моральної)
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю, наявність причинного
зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і
шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту
відповідальність за завдання шкоди
покладається на особу, яка цю шкоду
завдала, тобто на безпосереднього
заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до
спеціальних деліктів, які передбачають
особливості суб'єктного складу
відповідальних осіб (коли обов'язок
відшкодування шкоди покладається не на
безпосереднього заподіювача, а на іншу
вказану у законі особу - власника
джерела підвищеної небезпеки) та
встановлюють покладення
відповідальності за завдання шкоди
незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює
особливого суб'єкта, відповідального
за завдання шкоди джерелом підвищеної
небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким
суб'єктом є особа, яка на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди тощо) володіє транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе
відповідальності перед потерпілим за
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з
нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187
ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про
застосування принципу вини у разі
завдання шкоди внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки не
скасовує попереднього правила про
відповідальність саме власника
(володільця) джерела підвищеної
небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по
відшкодуванню шкоди покладається на
того власника (володільця) джерела
підвищеної небезпеки, з вини водія
якого завдана шкода, а не безпосередньо
на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає
підстави для висновку про те, що шкода,
завдана внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
водія, який на відповідній правовій
підставі керував автомобілем, що
належить роботодавцю, відшкодовується
власником цього джерела підвищеної
небезпеки, а не безпосередньо винним
водієм.

Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК
України є спеціальними по відношенню
до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим
перевага у застосуванні має надаватися
спеціальним нормам.

Вказана позиція випливає з правової
позиції викладеної в постанові судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 06.11.2013 року №6-108цс13.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу ТОВ «Александр Агро
З» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 червня 2014 року у цій
справі в частині стягнення витрат на
поховання з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Статус» на користь ОСОБА_5 в розмірі
14242 грн. та в частині відмови в позові
щодо стягнення вартості пам'ятника
скасувати з закриттям провадження у
справі в цих частинах.

Рішення в частині стягнення моральної
шкоди з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Статус» на користь ОСОБА_5 в розмірі 5000
грн. змінити зменшивши розмір
відшкодування з 5000 грн. до 2550 грн.,
зменшивши при цьому визначений судом в
мотивувальній частині рішення
загальний розмір стягнутої моральної
шкоди з 45000 грн. до 42550 грн.

Решту рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: