Справа № 201/8695/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської
ради, треті особи Перша
дніпропетровська державна
нотаріальна контора, Управління
Держземагенства у м. Дніпропетровську
про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтування своїх позовних вимог
посилаються на те, що на підставі
рішення № 126 виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів від 22 січня 1998 року
ОСОБА_4 була здійснена приватизація
земельної ділянки площею 723 кв.м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Межі
земельної ділянки відображені в
Державному акті на право приватної
власності на землю, виданого
Дніпропетровською міською радою
народних депутатів 24 лютого 1998 року.
Акт зареєстровано в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 008669. Згодом
даній земельній ділянці було
присвоєно кадастровий номер
:03:170:0009.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1. Позивачі та їх мати
ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 прийняли
спадщину за законом кожний по 1/3
частки земельної ділянки площею 723
кв.м., що знаходиться за адресою
АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за законом від 05
листопада 2010 року зареєстрованого в
реєстрі за № 3-1401, свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 05 листопада
2010 року зареєстрованого в реєстрі за №
3-1399, свідоцтвом про право на спадщину
за законом від 05 листопада 2010 року
зареєстрованого в реєстрі за № 3-1400.

З метою проведення робіт з
виготовлення технічної документації
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку площею 723 кв. м., що
заходиться за адресою: АДРЕСА_1,
позивачі та ОСОБА_5 звернулися до
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» та
уклали Договір на обслуговування
№12-50-02-8095(361/21) від 19.12.2011 року. Але за
життя ОСОБА_5 Державний акт про право
власності на земельну ділянку не
встигла отримати.

Після смерті ОСОБА_5 позивачі
звернулися до Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявами про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом однак постановою
державного нотаріуса від 28 травня 2014
року їм було відмовлено в зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів. Тому позивачі просять суд
визнати за ними право власності по ?
частини на 1/3 частку у спадщині, а саме
земельну ділянку площею 723 кв.м.,
кадастровий номер :03:170:0009, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 яка
належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від 05
листопада 2010 року зареєстрованого в
реєстрі за № 3-1400.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив їх задовольнити з підстав
викладених в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не
з*явилася, надала суду заяву про
слухання справи за її відсутності
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача
Дніпропетровської міської ради в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог.

Представники управління
Дерземагентства у м. Дніпропетровську
та Першої дніпропетровська державної
нотаріальної контора в судове
засідання не з*явилися про день час та
місце розгляду справи повідомленні
належним чином.

Вислухавши думку сторін, вивчивши
матеріали справи, дослідивши докази по
справі, суд дійшов до висновку, що
заявлені позовні вимоги є не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволення з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Судом встановлено, що в що на підставі
рішення № 126 виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів від 22 січня 1998 року
ОСОБА_4 була здійснена приватизація
земельної ділянки площею 723 кв.м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Межі
земельної ділянки відображені в
Державному акті на право приватної
власності на землю, виданого
Дніпропетровською міською радою
народних депутатів 24 лютого 1998 року.
Акт зареєстровано в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 008669. Згодом
даній земельній ділянці було
присвоєно кадастровий номер
:03:170:0009 /а.с. 12/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 /а.с.13/.

Позивачі та їх мати ОСОБА_5 після
смерті ОСОБА_4 прийняли спадщину за
законом кожний по 1/3 частки земельної
ділянки площею 723 кв.м., що знаходиться
за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 05 листопада 2010 року
зареєстрованого в реєстрі за № 3-1401,
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 05 листопада 2010 року
зареєстрованого в реєстрі за № 3-1399,
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 05 листопада 2010 року
зареєстрованого в реєстрі за № 3-1400
/а.с.14-16/.

З метою проведення робіт з
виготовлення технічної документації
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку площею 723 кв. м., що
заходиться за адресою: АДРЕСА_1,
позивачі та ОСОБА_5 звернулися до
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» та
уклали Договір на обслуговування
№12-50-02-8095(361/21) від 19.12.2011 року. Але за
життя ОСОБА_5 Державний акт про право
власності на земельну ділянку не
встигла отримати /а.с.17/.

Після смерті ОСОБА_5 позивачі
звернулися до Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявами про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом однак постановою
державного нотаріуса від 28 травня 2014
року їм було відмовлено в зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів /а.с.21,24, 76, 76 оборот/.

Керуючись ст. ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392
Цивільного кодексу України власник
майна має право пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Статтею 153 Земельного кодексу України
передбачено, що власник не може бути
позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків,
передбачених цим кодексом та іншими
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного
кодексу України право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців на загальних підставах, із
збереженням її призначення.

Згідно статті 182 та 210 Цивільного
кодексу України, реєстрація права
власності на вищезазначену земельну
ділянку не була проведена згідно
чинного законодавства у відповідному
органі. Також відповідно до статті 346
Цивільного кодексу України однією з
підстав припинення права власності є
смерть власника.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України, право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини (частина п'ята
статті 1268 ЦК України), проте право
власності на нерухоме майно у разі
прийняття спадщини виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації речового права на нерухоме
майно (стаття 19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом
із тим суди повинні розмежовувати
право на спадщину як майнове право
(об'єкт спадкування) та виникнення
права власності на спадкове майно як на
об'єкт нерухомого майна. При цьому,
наприклад, спадкоємець має право
звернутися із заявою про державну
реєстрацію переходу права власності до
органу, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно,
після прийняття спадщини в порядку,
передбаченому законом. Якщо право
власності спадкодавця не було
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно,
правовстановлюючими є документи, що
підтверджують підставу для переходу
права власності в порядку
правонаступництва, а також документи
спадкодавця, що підтверджують
виникнення у нього права власності на
нерухоме майно (стаття 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень").

Окрім того позивачами не вказано
обставин, щодо порушених їх прав з боку
Дніпропетровської міської ради.
Враховуючи викладене суд вважає за
необхідне в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно
до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської
ради, треті особи Перша
дніпропетровська державна
нотаріальна контора, Управління
Держземагенства у м. Дніпропетровську
про визнання права власності -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова