Справа № 365/205/14-ц Головуючий у І
інстанції Денисенко Н.О.Провадження №
22-ц/780/5091/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді - Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Журби С.О.,
Коцюрби О.П., із участю секретаря
Химинець Н.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Згурівського районного суду Київської
області від 14 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом та зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання
права власності на ? частини квартири,

В С Т А Н О В И Л А :

24 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із первісним позовом, де, із
проведеними змінами та уточненнями,
просить визнати відповідачку такою, що
втратила право користування житлом
-квартирою АДРЕСА_1, на підставі ст. 405 ЦК
України.

Посилався, при цьому, на те, що з березня
2012 року шлюбні відносини між сторонами
припинені, після чого відповідачка
переїхала на інше місце проживання - в
будинок АДРЕСА_2.

В свою чергу, ОСОБА_1 14 квітня 2014 року
звернулася до суду із зустрічним
позовом, де, із проведеними змінами та
уточненнями, просить встановити факт
проживання сторін однією сім'єю як
чоловіка та жінки без шлюбу, в період
часу з червня 2000 року по 11 листопада 2014
року, визнати за нею право власності на
1/2 частину спірної квартири та стягнути
з відповідача на її користь судові
витрати в розмірі 1 093,60 грн.

Рішенням Згурівського районного суду
Київської області від 14 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання особи такою, що втратила
право на користування житлом,
відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 з 01 січня 2004 року до 11 листопада
2004 року.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір в розмірі 121,80
грн.

У задоволені решти зустрічних позовних
вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення
суд першої інстанції зазначив, що
посилання первісного позивача на те, що
за місцем реєстрації відповідачка
відсутня понад один рік без поважних
причин не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні та спростовуються
наявними в матеріалах справи доказами.

Зокрема, тимчасове її проживання в
іншому місці було пов'язане з доглядом
за хворою матір'ю.

Зустрічний позов вбачається за
необхідне задовольнити частково,
оскільки в судовому засіданні
доведено, що сторони проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004
року до 11 листопада 2004 року.

Суд встановлює даний факт, оскільки
сторони набували інше майно, яке не є
предметом даного спору.

Відмовляючи у задоволені зустрічних
позовних вимог в частині проживання
сторін однією сім'єю без реєстрації
шлюбу до 1 січня 2004 року суд виходить із
того, що до відносин, які виникли до 1
січня 2004 року, застосовуються
положення Кодексу про шлюб та сім'ю
України, яким не передбачено
можливості визнання факту спільного
проживання без реєстрації шлюбу.

Крім того, позивачка за зустрічним
позовом не довела, що спірна квартира
придбана за її особисті кошти чи в
результаті спільної з позивачем праці
та отриманих доходів.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення
в частині відмови ОСОБА_1 у визнанні
права власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1 та постановити нове рішення,
яким повністю задовольнити зустрічний
позов.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і
перевірку їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
сторони проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до 11
листопада 2004 року, що має юридичне
значення у їх правовідносинах щодо
майна, нажитого у зазначений період
часу відповідно до положень ст. 256 ЦПК
України.

08 лютого 2004 року ОСОБА_2 за власні
кошти, виручені від продажу належного
майна у м. Києві, придбав квартиру
АДРЕСА_1, право власності на яку
зареєстрував 17 березня 2004 року ( а.с. 12,
13, 85 ).

11 листопада 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
зареєстрували шлюб, від якого сторони
спільних дітей не мають ( а.с. 10, 35 ).

За згодою власника, 21 січня 2005 року
місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано
у спірній квартирі ( а.с. 18 ).

30 липня 2013 року сторони розірвали
шлюб ( а.с. 11, 39, 118 ).

Починаючи з грудня 2013 року ОСОБА_1,
у зв'язку із тяжким захворюванням
матері - ОСОБА_3, стала періодично
проживати за місцем її мешкання, яке
знаходиться по АДРЕСА_2, з метою надання
їй допомоги ( а.с. 41, 42 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла ( а.с.
40 ).

Таким чином, як правильно
встановив суд першої інстанції,
сторони у зазначений період часу
проживали як подружжя без реєстрації
шлюбу, що має юридичне значення для
розподілу спільно нажитого майна
подружжя, ОСОБА_2 придбав квартиру за
власні кошти і ОСОБА_1 була відсутня у
спірному житлі з поважних причин.

Обставини спільного проживання
сторін підтвердив в судовому засіданні
апеляційного суду і сам ОСОБА_2, в особі
свого представника - ОСОБА_4, що
безперечно свідчить про
обгрунтованість висновків суду першої
інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про
необхідність відмови у задоволенні
первісних позовних вимог та часткове
задоволення зустрічних і, з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, зокрема, ст. 156 ЖК
України, ст.ст. 15, 405 ЦК України, ст.ст. 10,
57-60, 88, 212-215 ЦПК України, ухвалив законне
і обґрунтоване рішення на підставі
належних та допустимих доказів по
справі.

А тому, доводи апелянта про
незаконність та необгрунтованість
рішення, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права
при його ухваленні, зокрема, ст. 70 СК
України, ст.ст. 292, 295 ЦПК України, на
думку апеляційного суду, не знайшли
свого підтвердження при розгляді
справи, оскільки вони повністю
спростовуються належними та
допустимими доказами по справі.

Інші обставини, зазначені в апеляції,
зокрема, про придбання спірної
квартири за спільні кошти подружжя,
незаконність продажу квартири у м.
Києві, необхідність встановлення факту
спільного проживання подружжя з січня
2003 року та визнання за ОСОБА_1 права
власності на ? частину майна, у силу
викладеного та на переконання
апеляційного суду, не відповідають
дійсності, не спростовують висновок
суду першої інстанції про
необґрунтованість заявлених нею
позовних вимог, у задоволенні яких
відмовлено, та не є, у даному разі,
підставою для задоволення апеляційних
вимог.

Доводи апелянта про використання
грошових коштів, виручених від продажу
належного будинку, спростовуються
договорами купівлі-продажу житлового
будинку по АДРЕСА_3, укладеного 05 квітня
2005 року, та житлового будинку по
АДРЕСА_2, укладеного 17 лютого 2007 року, за
якими ОСОБА_1 продала перший за 13 200 грн.
та придбала другий будинок на своє ім'я
за 12 191 грн. ( а.с. 45, 85 ).

Використання спільних коштів на
придбання спірної квартири, що
стверджує апелянт, спростовується,
серед іншого, і незначним періодом часу
- з 01 січня 2004 року до 28 лютого 2004 року за
який сторони, на переконання
апеляційного суду, не змогли їх
накопичити фізично.

Зазначена обставина, з точки зору
суду другої інстанції, переконливо
свідчить про достовірність пояснень
ОСОБА_2 про придбання квартири за
власний кошт.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч.
3 ст. 309 ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо порушення призвело до
неправильного вирішення справи, чого
судом не виявлено.

Відтак, підстав для скасування
оскаржуваного рішення суд апеляційної
інстанції не вбачає у відповідності до
положень ст. 308 ЦПК України, згідно
положень якої не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Враховуючи наведене та
керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Згурівського районного суду
Київської області від 14 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом та зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання
права власності на ? частини квартири,
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
С.О. Журба

О.П. Коцюрба