АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Грегуль О.В.
Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Мироненка
Володимира Володимировича в інтересах
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» на заочне рішення
Деснянського районного суду міста
Києва від 24 червня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у квітні 2014 року.

Зазначав, що 04.04.2008 року між ним та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№490062011, за умовами якого банк надав
позичальнику, а останній зобов'язався
повернути кредитні кошти в сумі 31 368
доларів США та сплатити плату за кредит
в порядку і на умовах, зазначених
договором.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
договір поруки № 490062011-П від 04.04.2008 року,
за яким останній зобов'язався перед
кредитором відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором №490062011 від 04.04.2008 року.

ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним
договором не виконує, внаслідок чого
станом на 27.02.2014 року заборгованість за
кредитним договором становила
1 882 991,36 грн., з якої: 282 442,35 грн.
заборгованість за кредитом, 122 502,04 грн.
заборгованість по відсотках, 1 478 046,97
грн. пеня.

На виконання умов договору відповідачу
та третій особі було направлено вимогу
про дострокове повернення кредиту,
проте дана вимоги виконана не була.

У зв'язку з невиконанням поручителем
зобов'язань за договором поруки,
позивач просив суд стягнути з
відповідача загальну суму
заборгованості у розмірі 1 882 991,36 грн.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду міста Києва від 24 червня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухвалення нового про задоволення
позову.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню у зв'язку з
наступним.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 04.04.2008 р. між ЗАТ
«Альфа-Банк», правонаступником якого є
ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №490062011,
відповідно до умов якого банк надав в
тимчасове користування кредитні
ресурси на загальну суму 31 368,00 доларів
США, строком користування до 04.04.2015 року
зі сплатою 14,5 % річних, а позичальник
зобов'язався своєчасно повернути
кредит та сплачувати відсотки за його
використання, згідно умов кредитного
договору.

В забезпечення виконання забов'язань
за кредитним договором між позивачем
та ОСОБА_2, 04.04.2008 року був укладений
договір поруки №490062011-П, відповідно до
умов якого поручитель зобов'язується
перед кредитором відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором №490062011 від 04.04.2008 року.

ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним
договором належним чином не виконував,
у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка станом на 27.02.2014
року становила 1 882 991,36 грн., з якої: 282
442,35 грн. заборгованість за кредитом, 122
502,04 грн. заборгованість по відсотках, 1
478 046,97 грн. пеня.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

05.03.2014 року позичальнику та поручителю
була направлена вимога №18041-102 б/б про
дострокове повернення кредиту. Проте
дана вимога виконана не була.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 взятих
на себе зобов'язань за кредитним
договором, позивач просив стягнути з
відповідача на підставі ст.554 ЦК
України заборгованість в розмірі 1 882
991,36 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції зазначав, що
звертаючись до суд з вказаним позовом,
позивач вказав відповідачем ОСОБА_2
Натомість, як вбачається з матеріалів
справи, договір поруки був укладений з
фізичною особою на прізвище ОСОБА_2
Розглядаючи справу в межах заявлених
позовних вимог суд прийшов до висновку,
що позивачем не доведено факту
перебування ОСОБА_2 у договірних
відносинах з позивачем, а тому у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Проте колегія суддів не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Позов пред'являється шляхом подання
позовної заяви до суду першої
інстанції. Вимоги до позовної заяви
перелічені у ст. 119 ЦПК України, в якій
зазначається що серед іншого, позовна
заява повинна містити ім'я відповідача,
його проживання або місцезнаходження,
номери засобів зв'язку, якщо такі
відомі, зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся з позовом про
стягнення кредитної заборгованості з
поручителя. В позовній заяві
відповідачем був зазначений ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою
АДРЕСА_1. До позовної заяви був
долучений договір поруки та копія
паспорта з яких вбачається, що
поручителем є фізична особа з
прізвищем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не
сплачено судовий збір, постановляє
ухвалу в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати п'яти днів з дня отримання
позивачем ухвали.

Отже, встановивши невідповідність
даних викладених в позовній заяві та з
доданими до неї документами, суддя мав
можливість залишити заяву без руху та
надати позивачу строк для усунення
вказаних недоліків для уточнення
прізвища відповідача. Проте вказаних
дій зроблено не було, що позбавило
позивача можливості усунути вказані
недоліки.

Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону заочне
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 24 червня 2014 року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Як вбачається з п. 2.2. кредитного
договору №490062011 від 04.04.2008 року,
укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та
ОСОБА_3 та додатку № 1 до нього, розмір
відсоткової ставки за користування
кредитом складає 14,5 % річних.

Згідно п.п. 2.1. договору поруки №490062011-П
від 04.04.2008 року, укладеного між банком
та ОСОБА_2, у відповідності за цим
договором поручитель поручається за
виконання боржником наступних
обов'язків що виникли на підставі
основного договору або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому, зокрема обов'язок
щомісяця сплачувати банку проценти за
користування кредитом у терміни,
визначені основним договором та
додатком №1 до основного договору.

З розрахунку заборгованості за
кредитним договором №490062011 від
04.04.2008 року станом на 27.02.2014 року
відсоткова ставка за користування
кредитом з 04.04.2008 року становить 14,5 % , а
з 01.09.2008 року - 16,50 % ( а.с 21).

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

З п. 22 Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» вбачається,
що відповідно до частини першої статті
559 ЦК України припинення договору
поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Проте, якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати,
тощо, без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Так, із договору поруки вбачається, що
розмір відсотків, по яких поручитель
зобов'язався відповідати перед банком
по зобов'язаннях ОСОБА_2, становить 14,50%
річних.

В договорі поруки не передбачена
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням строків їх
виплати без додаткового повідомлення
поручителя та без укладення окремої
угоди.

Натомість відповідно до п.5.4 у
разі збільшення обсягу
відповідальності боржника за основним
договором передбачена цим договором
порука діє тільки у випадку, якщо
поручитель надасть свою згоду на таке
збільшення.

В матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази на підтвердження
того що поручитель, відповідно до умов
кредитного договору, договору поруки
та вимог діючого законодавства,
надавав свою згоду на збільшення
розміру відсоткової ставки за
користування кредитом з 14,54 % до 16,50 %.

Зміна банком відсоткової ставки
у кредитному договорі №490062011 від 04.04.2008
року автоматично не тягне зміни
зобов'язання по договору поруки без
укладення додаткової угоди з
позивачем.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, заочне рішення суду
першої інстанції скасуванню з
ухваленням у справі нового рішення.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Мироненка
Володимира Володимировича в інтересах
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного
суду міста Києва від 24 червня 2014 року

- скасувати.

Ухвалити нове рішення
наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: