УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,суддів:Мазур
Л.М., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на заочне рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 17 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 17
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі −? ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_6 заборгованість за кредитним
договором від 10 листопада 2005 року б/н у
розмірі 24 145 грн 84 коп., з яких
заборгованість за кредитом становить 2
836 грн 00 коп., заборгованість за
процентами за користування кредитом −?
19 683 грн 85 коп., а також штраф (фіксована
частина) −? 500 грн. 00 коп. та штраф
(процентна складова) −? 1 125 грн 99 коп.

Свої позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» обґрунтовувало тим, що
відповідно до вищезазначеного
кредитного договору позивач надав
відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн 00
коп. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 4 % на місяць з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Заочним рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 17 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 17
березня 2014 року, у позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить суд касаційної
інстанції скасувати оскаржувані
судові рішення та ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
мотивуючи свої доводи порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, керувався
тим, що оскільки початок перебігу
строку позовної давності починається з
моменту закінчення строку дії картки,
тобто з грудня 2007 року, а банк із
позовом до суду звернувся лише у
листопаді 2013 року, тому із урахуванням
ст. 257 ЦК України банк пропустив
загальний строк звернення до суду з
позовом.

З такими висновками погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено,
що позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

У матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування позовної
давності. Крім того, справу розглянуто
без участі відповідача та ухвалено
заочне рішення, що виключає можливість
подання такого клопотання в судовому
засіданні.

Згідно з п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», якщо
кредитодавець у позасудовому порядку
або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або погашення
іншого боргового зобов'язання
споживача, кредитодавець не може у
будь-який спосіб вимагати будь-якої
плати або винагороди від споживача за
таке звернення. При цьому кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, у своїй
ухвалі послався на положення п. 7 ч. 11 ст.
11 Закону України «Про захист прав
споживачів» та дійшов висновку про те,
що позовна давність за позовами про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Проте такого висновку суди дійшли з
неправильним тлумаченням вказаних
положень Закону України «Про захист
прав споживачів», оскільки п. 7 ч. 11 ст. 11
зазначеного закону регулює
позасудовий порядок повернення
споживчого кредиту, про що зазначено і
в постанові Верховного Суду України
від 20 листопада 2013 року в справі №
6-126цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

У зв'язку з викладеним не можна
погодитись із висновком судів про
застосування строку позовної давності
без заяви сторони у спорі.

У порушення ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК
України суди на вказані норми
матеріального права уваги не звернули,
неправильно витлумачили п. 7 ч. 11
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», не встановили фактичні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене, оскаржувані
судові рішення не можуть залишатися в
силі, допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, судові рішення у справі
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» частково
задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 17 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 17 березня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана