Олевський районний суд Житомирської
Справа № 287/230/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2014 року
м. Олевськ

Олевський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого-судді Волощука В.В.

секретаря Федорчук О.В.

з
участю:

позивача ОСОБА_1

представників
позивача: ОСОБА_2

ОСОБА_3

представника
відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань
Олевського районного суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунальної установи «Олевська
центральна районна лікарня» м.Олевськ
Житомирської області про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
невиплаченої при звільненні,
середньомісячного заробітку за час
затримки розрахунку та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

05 травня 2014 року до суду звернувся
ОСОБА_1 з позовом до Комунальної
установи «Олевська центральна районна
лікарня» м.Олевськ Житомирської
області (далі по тексту КУ «Олевська
ЦРЛ») про стягнення заборгованості по
заробітній платі, невиплаченої при
звільненні, середньомісячного
заробітку за час затримки розрахунку
та моральної шкоди, посилаючись на те,
що з 01 листопада 1987 року він працював на
посаді лікаря протезиста-стоматолога
стоматологічної поліклініки КУ
«Олевська ЦРЛ», звільнений 03 лютого 2014
року за власним бажанням, але при
звільненні відповідач - КУ «Олевська
ЦРЛ» не провів з ним повного
розрахунку, не виплатив заборгованість
по заробітній платі, а тому, оскільки з
ним відповідачем не проведено
розрахунок по заробітній платі,
позивач вважає, що має право на
стягнення середньомісячного заробітку
за час затримки розрахунку, а також
вважає, що діями відповідача йому
спричинено моральну шкоду. Просить
стягнути з КУ «Олевська ЦРЛ»
заборгованості з заробітної плати в
сумі 25 929.61 грн.; середній заробіток за
час затримки розрахунку по день
фактичного розрахунку та 20 000.00 грн.,
моральної (немайнової) шкоди.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
заявлені позовні вимоги підтримав
повністю. При цьому надав пояснення
суду проте, що він працював у
відповідача з 01.11.1987 по 03.02.2014 року.
Відповідач в день звільнення не провів
з ним повного розрахунку по заробітній
платі. Йому було відомо про нарахування
заробітної плати та можливості її
отримання в касі відповідача, йому
також направлялись поштові перекази на
відповідні суми, однак він їх не
отримував з міркувань отримати всю
суму нарахованої заробітної плати, яка
перевищує фактичну суму заборгованої
заробітної плати нарахованої
відповідачем. Вважає, що відповідач
повинен виплатити йому заборгованість
в сумі 25929.61 грн., згідно до довідки
відповідача № 2823 від 05.12.2013 року.
Моральну шкоду підтримує в сумі 20 000.00
грн., оскільки такий розмір моральної
шкоди цілком його задовольняє.

Представники позивача ОСОБА_1, - ОСОБА_2,
діючи на підставі довіреності та
адвокат ОСОБА_3, діючи на підставі
договору, позов повністю підтримали із
підстав, що наведені у позовній заяві.
Вважають права позивача порушеними,
оскільки відповідачем не проведено
повного розрахунку по заробітній
платі. Їх довіритель не отримував
заробітну плату, яку пропонував
відповідач, оскільки має бажання
отримати всю суму нарахованої
заробітної плати. А тому просять
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, у
повному обсязі.

Представник відповідача - КУ «Олевська
ЦРЛ» - Дрогальчук В.В., у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
ОСОБА_1, визнав частково, в частині суми
заробітної плати, яка становить 22 547.36
грн. Та надав пояснення суду про те, що
Комунальна установа «Олевська ЦРЛ» є
бюджетною організацією,
ортопедично-стоматологічна служба
перебуває у штаті КУ «Олевська ЦРЛ».
Відповідно до штатного розпису
ортопедично-стоматологічна служба
Олевської районної стоматологічної
поліклініки являється окремою
госпрозрахунковою одиницею
зубопротезної лабораторії, яка має
свій поточний розрахунковий рахунок,
на який надходять кошти за фактичні
виконані працівниками зубопротезної
лабораторії роботи. Формування та
виплата заробітної плати працівникам
ортопедично-стоматологічної служби
здійснюється за рахунок коштів,
отриманих на окремий поточний рахунок
в межах їх надходжень кожному
працівнику окремо. На день звільнення з
роботи позивачу було нараховано
заробітну плату, він мав можливість її
отримати в касі відповідача, але
позивач для отримання нарахованої
заробітної плати не з'являвся, про що
було складено відповідні акти щодо
відмови в отриманні коштів, на
неодноразові виклики направлені
відповідачем на ім'я позивача, якими
повідомлялося про намір погасити
заборгованість, але позивач на виклики
не відреагував та не з'являвся, тому
було прийнято рішення щодо направлення
заробітної плати позивачу поштовим
переказом на суму фактичної
заборгованості, отримати яку позивач
відмовляється і на день розгляду
справи. Вважає, що позивач навмисне
ухиляється від отримання розрахунку з
корисних мотивів, крім того, у ході
розгляду справи позивачем не подано
будь-яких доказів щодо завдання йому та
існування моральної шкоди.

Допитана у судовому засіданні під
присягою свідок ОСОБА_5, надала суду
свідчення про те, що вона працює в КУ
«Олевська ЦРЛ» головним бухгалтером.
КУ «Олевська ЦРЛ» є бюджетною
установою. Ортопедично-стоматологічна
служба перебуває у штаті КУ «Олевська
ЦРЛ», є госпрозрахунковою одиницею. На
день звільнення з роботи позивачу було
нараховано заробітну плату, він мав
можливість її отримати в касі
відповідача, однак не всю заборговану
суму а частину, оскільки бюджетне
фінансування на час звільнення
позивача було часткове, а тому повністю
виплатити заробітну плату, в день
звільнення позивача, відповідач не мав
змоги. 03.04.2014 року бюджетом було
виділено частину коштів, які в сумі 1896.48
грн., відповідачем було запропоновано
отримати позивачу, і в подальшому до
07.07.2014 року пропонувалося отримати
повністю всю суму заробітку, але
позивач для отримання нарахованої
заробітної плати не з'являвся жодного
разу, про що було складено відповідні
акти щодо відмови в отриманні коштів,
на неодноразові виклики направлені
відповідачем на ім'я позивача, якими
повідомлялося про прибуття до каси
відповідача для отримання коштів
ОСОБА_1, не відреагував і не з'являвся, а
тому приймалися рішення щодо
направлення заробітної плати позивачу
поштовими переказами, однак позивач
відмовлявся отримувати заробітну
плату у такий спосіб і перекази
поверталися до відповідача не
отриманими. Останній раз поштовий
переказ було здійснено 07.07.2014 року на
суму фактичної заборгованості, в
розмірі 22 547.36 грн., отримати які ОСОБА_1,
відмовляється і на день розгляду
справи.

Заслухавши позивача та його
представників, представника
відповідача, свідка, дослідивши
матеріали справи та оцінивши докази,
суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1,
необґрунтований, а тому в його
задоволенні слід відмовити виходячи з
наступного.

Так предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, з
01.11.1987 року прийнятий на посаду лікаря
протезиста Олевської ЦРЛ згідно наказу
№ 167 від 01.11.1987 року (а.с.6).

З 01.01.2012 року Олевську ЦРЛ
реорганізовано в Комунальну установу
«Олевська центральна районна лікарня»,
наказ № 1 від 01.01.2012 року (а.с.6).

03.02.2014 року ОСОБА_1, звільнено з посади
лікаря стоматолога стоматологічної
поліклініки КУ «Олевська ЦРЛ»,
відповідно до ч.1 статті 38 КЗпП України
(у зв'язку з виходом на пенсію) згідно
наказу № 31-к від 31.01.2014 року (а.с.6).

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1, вказує
на те, що перед звільненням, відповідач
перестав виплачувати позивачу
заробітну плату у зв'язку з чим у КУ
«Олевська ЦРЛ», перед позивачем
виникла заборгованість по заробітній
платі, яка станом на 05.12.2013 року
становить 25 929.61 грн.(а.с.5).

Відповідно до довідки КУ «Олевська
ЦРЛ» від 17.07.2014 року № 1613/05-6, станом на
17.07.2014 року заборгованість
підприємства перед ОСОБА_1, по
заробітній платі складає 22 547.36 гривень,
які останній відмовляється отримати
(а.с.40).

Відповідно до ст.43 Конституції України
право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що
заробітна плата - винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 115 КЗпП України та ст.24 Закону
України «Про оплату праці» передбачено
порядок за умови виплати заробітної
плати.

Як зазначено вище, сума заборгованості
по заробітній платі КУ «Олевська ЦРЛ»
перед ОСОБА_1, складає 22 547.36 гривень,
сума визнана відповідачем (а.с.40). Однак
при звільненні позивача 03.02.2014 року
відповідач не мав змоги у повному
обсязі провести повну виплату
заробітної плати звільненому
працівнику (позивачу), оскільки
бюджетне фінансування було проведено
частково, що ствердила у судовому
засіданні свідок ОСОБА_5, та слідує із
інформаційного листа Управління
фінансів Олевської РДА (а.с.34), і тому
працедавець не мав можливості
виплатити кошти позивачу у повному
обсязі. За таких обставин відсутня вина
працедавця стосовно стягнення з нього
середньомісячного заробітку за час
затримки розрахунку та моральної
шкоди.

Крім того, відповідач на протязі часу, з
дня надходження бюджетних коштів 03.04.2014
року, як засвідчила свідок ОСОБА_5,
починаючи з 07.04.2014 року і в подальшому
до 07.07.2014 року пропонували позивачу
отримати повністю заробітну плату, але
позивач для отримання нарахованої
заробітної плати свідомо не з'являвся
жодного разу, про що було складено
відповідні акти щодо відмови в
отриманні коштів, на неодноразові
виклики направлені відповідачем на
ім'я позивача, якими повідомлялося про
прибуття до каси відповідача для
отримання коштів, ОСОБА_1, не
відреагував і не з'являвся, а тому
приймалися рішення щодо направлення
заробітної плати позивачу поштовими
переказами, однак позивач відмовлявся
отримувати заробітну плату у такий
спосіб і перекази поверталися до
відповідача не отриманими. Останній
раз поштовий переказ було здійснено
07.07.2014 року на суму фактичної
заборгованості, в розмірі 22 547.36 грн.
(а.с.17-24). Відповідач вважав, що
надіславши позивачу поштовий переказ
на суму 22 547.36 грн., 07.07.2014 року,
заборгованість відсутня, надавши до
суду довідку № 1554/05-8 від 10.07.2014 року про
те, що станом на 10.07.2014 року
заборгованість відповідача перед
позивачем відсутня (а.с.24,27). Однак
отримати переказ від 07.07.2014 року ОСОБА_1,
свідомо відмовився (а.с.51), а тому станом
на 17.07.2014 року і на день розгляду справи
сума заборгованості становить 22 547.36
грн.(а.с.40).

Відповідно до статті 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до частини першої статті 117
КзпП України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Разом із тим, відповідно до ст.10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених Цивільним процесуальним
Кодексом України.

Статтею 60 ЦПК України крім того
покладено обов'язок доказування і
подання доказів сторонами. Із
зазначеної статті слідує, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Так, кожна обставина, яка мала місце в
судовому засіданні, повинна
доводитись. Однак при розгляді даної
справи, позивачем та його
представниками не доведено в суді, а ні
умисної вини, а ні необережної вини
відповідача щодо не виплати заробітної
плати позивачу при його звільненні,
оскільки на день звільнення позивача,
бюджетне фінансування було проведено
частково і тому працедавець не мав
можливості виплатити кошти позивачу у
повному обсязі, а в запропонованому
розмірі позивач відмовився отримати
кошти, та свідомо відмовляється в
отриманні коштів у повному їх розмірі і
на час розгляду справи. Належних
доказів стосовно пред'явлення
позивачем вимоги до відповідача про
розрахунок, позивачем суду не надано.

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_1, в частині стягнення
заборгованої заробітної плати та
середньомісячного заробітку за час
затримки розрахунку не підлягають
задоволенню, за відсутності вини
працедавця та бездіяльності позивача,
оскільки позивач має можливість
отримати заборговану заробітну плату у
відповідача, однак свідомо
відмовляється від її отримання.

При цьому, суд не приймає до уваги
надану позивачем довідку № 2823 від
05.12.2013 року, оскільки у вказаній довідці
міститься інформація про загальну суму
доходів позивача за рік, із чого
неможна зробити висновок, що це саме є
заборгованість працедавця перед
позивачем. Окрім того, відповідь
головного лікаря на звернення
колективу ортопедично-стоматологічної
служби (а.с.7), відповідь інспекції з
питань праці (а.с.9), відповідь головного
лікаря КУ «Олевська ЦРЛ» про надання
довідки (а.с.33) та інформаційний лист
управління фінансів Олевської РДА
(а.с.34), в розумінні ст.116 КЗпП України -
не є вимогою позивача до відповідача
про розрахунок.

Розглянувши позовну вимогу ОСОБА_1, про
стягнення з відповідача 20 000.00 грн., в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
яка полягала в тому, що невиплата
відповідачем заробітної плати
позивачу при звільненні, негативно
вплинуло на його здоров'я, емоційний
стан, оскільки відсутність коштів
потребувало додаткових зусиль для
організації його життя, суд вважає за
необхідне у їх задоволенні відмовити,
при цьому виходить із наступного.

Так, відповідно до ст.23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої в наслідок
порушення її прав.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Суд, приймає до уваги ті обставини, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
підлягають обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим (позивачем), який в позовній
заяві має зазначити, які моральні
страждання та у зв'язку з чим він їх
поніс і чим обґрунтовується розмір
компенсації, яку просить стягнути.

Таким чином, суд з огляду на ступінь,
характер ваги моральних переживань
позивача, їхню тривалість дійшов
висновку про те, що його позовні вимоги
про відшкодування моральної шкоди
також не підлягають задоволенню,
оскільки позивачем не надано жодних
належних доказів, що можуть об'єктивно
довести завдання моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, враховуючи, що на
підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про
судовий збір» позивачем при зверненні
з позовом до суду не було сплачено,
судовий збір, суд, на підставі статті 88
ЦПК України, врахувавши результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з позивача в дохід держави 243.60
грн., судового збору.

Керуючись ст.ст.3,8,19,43,55,124 Конституції
України, ст.ст.1,3 Закону України «Про
оплату праці», ст.ст.38,94,115-117 КЗпП
України, ст.ст.1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 179, 209,
212-215, 217, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Комунальної установи «Олевська
центральна районна лікарня» м.Олевськ
Житомирської області про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
невиплаченої при звільненні,
середньомісячного заробітку за час
затримки розрахунку та моральної шкоди
- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
(АДРЕСА_1), ІПН: НОМЕР_1 на користь
держави судовий збір в сумі 243.60 грн.,
який перерахувати на р/р 0460, УДК у
Олевському районі, код класифікації
доходів бюджету - 220300001, Банк отримувача
ГУ ДКУ у Житомирській області, МФО -
811039.

Рішення може бути оскарженим до
Апеляційного суду Житомирської
області через Олевський районний суд
Житомирської області протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя: В. В. Волощук