У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,
Парінової І.К., Савченко В.О.,-

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства
«Жилкомунсервіспослуга» про
відшкодування майнових збитків, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 14 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 12 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до комунального
підприємства «Жилкомунсервіспослуга»
(далі - КП «Жил-комунсервіспослуга») про
відшкодування майнових збитків

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він
є власником квартири АДРЕСА_1. Будинок
перебуває в комунальній власності та
знаходитись в управлінні
Покотилівської селищної ради
Харківського району Харківської
області.

Між ним та КП «Жилкомунсервіспослуга»
були укладені договори про участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території, відповідно до
положень яких КП
«Жилкомунсервіспослуга» прийняло на
себе зобов'язання щодо виконання
всього комплексу робіт по утриманню
будинку, прибудинкової території та
створенню необхідних умов мешкання в
будинку згідно з вимогами правил
користування приміщеннями житлових
будинків та прибудинкових територій.

У порушення умов укладених договорів
відповідач свої обов'язки не виконує.

Позивач просив суд ухвалити рішення,
яким стягнути із відповідача понесені
майнові збитки у сумі 3 240 грн, оскільки
у зв'язку з незадовільним станом
покрівлі даху вищевказаного житлового
будинку він за власні кошти здійснив
ремонтні роботи, вартість яких
відповідач відмовляється
відшкодовувати у добровільному
порядку.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 14 жовтня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 12 лютого 2014 року, ОСОБА_1 відмовлено
у задоволені позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити заявлені
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України перевіряє правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
в межах касаційної скарги.

За вимогами ст.ст. 213, 214, 215, 315 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При вирішенні спору суд зобов'язаний
ухвалити рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Однак, указані вимоги процесуального
закону ні судом першої інстанції, ні
судом апеляційної інстанції дотримані
не були.

Судами встановлено, що відповідно до
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» у 1998 році
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на житло від 23 січня 1998
року.

Між ОСОБА_1 та КП
«Жилкомунсервіспослуга» у 1998 та 2005
роках були укладені договори про
участь у витратах на утримання будинку
та прибудинкової території житлового
будинку АДРЕСА_1.

У зв'язку з незадовільним станом
покрівлі даху житлового будинку
АДРЕСА_1 протягом 2009-2011 років ОСОБА_1, у
тому числі письмово, звертався зі
скаргами та заявами до КП
«Жилкомунсервіспослуга» та голови
Покотилівської селищної ради з приводу
ремонту даху у вищевказаному будинку.

У липні 2012 року між позивачем та ФОП
ОСОБА_2 укладено договір на виконання
робіт з ремонту покрівлі даху (45 м2 ,
загальна вартість яких склала 3 240 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив із
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки
КП «Жилкомунсервіспослуга» надає
вичерпний перелік послуг, до якого не
входить капітальний ремонт будинків,
який здійснюється лише за рахунок
бюджетних коштів, розпорядником яких є
місцева рада, а тому КП
«Жилкомунсервіспослуга» є неналежним
відповідачем у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ч.ч. 2.3 ст. 3 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
предметом регулювання цього Закону є
правовідносини, що виникають між
виробниками, виконавцями, споживачами
у процесі створення, надання та
споживання житлово-комунальних послуг,
а суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, власники, виробники,
виконавці та споживачі
житлово-комунальних послуг.

Із матеріалів справи вбачається, що 01
вересня 2005 року між ОСОБА_1 та КП
«Жилкомунсервіспослуга» укладено
договір про участь у витратах на
утримання будинку та прибудинкової
території будинку АДРЕСА_1.

Умовами вказаного договору, що носить
безстроковий характер, передбачено, що
КП «Жилкомунсервіспослуга»
зобов'язується забезпечити виконання
всього комплексу робіт по утриманню
будинку, прибудинкової території та
створення необхідних умов мешкання у
будинку (п.2.1.1); а ОСОБА_1 має право
стягнути із КП
«Жилкомунсервіспослуга» збитки,
понесені внаслідок неналежного
виконання договірних обов'язків, що
вказані в п.п. 2.1.1, 2.1.2.

Відповідно до п.1.2.6.11 Примірного
переліку послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій та
послуг з ремонту приміщень, будинків,
споруд, затвердженого наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства №150
від 10 серпня 2004 року та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 21
серпня 2004 року за №1046/9645, частковий
ремонт покрівлі із рулонних матеріалів
(до 10% площі покрівлі будинку)
віднесений до складу робіт з поточного
ремонту дахів і покрівель.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є, зокрема
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

У порушення ст. ст. 212-214, 215, 315 ЦПК
України суди на зазначені положення
закону уваги не звернули, доводів
відповідача належним чином не
перевірили, не дослідили укладений між
сторонами договір про участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території, укладений між
сторонами, відповідальність сторін за
зазначеним договором, не з'ясували, які
саме ремонтні роботи та в якому обсязі
проводилися та були оплачені
позивачем, а також чи був це
капітальний ремонт даху або частковий
ремонт покрівлі - 45 м кв., із рулонних
матеріалів (до 10% площі покрівлі
будинку), що віднесений до складу робіт
з поточного ремонту дахів і покрівель.

У зв'язку з зазначеним суди не
встановили дійсних прав і обов'язків
сторін, які випливають з умов договору
та дійшли передчасного висновку про
відмову у задоволенні позову.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні
обставини справи, не давши належної
оцінки доказам, не встановивши дійсних
прав і обов'язків сторін, які
випливають з умов договору, суди
допустили порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 342, 343, 345,
349 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 14
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 12 лютого
2014 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:

В.П.Гончар

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко