Справа №463/1046/14-ц
Провадження №2/463/917/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю представника позивача
Приступи Л.Л.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом Моторно
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4
про відшкодування шкоди в порядку
регресу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача з вимогою про стягнення з
ОСОБА_3 на користь МТСБУ в порядку
регресу страхового відшкодування в
розмірі 25 287,38 грн. та 875 грн. витрат,
понесених для встановлення розміру
збитків.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 04.12.2010р. в м.
Львові на вул. Стрийській, з вини
відповідача, яка керувала автомобілем
БМВ д.н.з. НОМЕР_3 скоєна ДТП, в
результаті чого був пошкоджений
автомобіль Хонда, д.н.з. НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_4 Відповідно до
звіту про оцінку автомобіля № 63/11 від
27.01.2011р., складеного оцінювачем ОСОБА_5,
вартість матеріального збитку
завданого власнику автомобіля Хонда
становить 36 139,65 грн. Така шкода
особисто відповідачем відшкодована не
була, і оскільки остання не мала
чинного договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, на підставі заяви
потерпілого така шкода, проте в розмірі
25 287,38 грн., була відшкодована позивачем
згідно платіжного доручення від
02.03.2011р. За таких обставин, набувши
право регресної вимоги до особи, яка
винна в заподіянні шкоди, 15.04.2011р. на
адресу відповідача був скерований лист
про компенсацію понесених втрат, однак
такий лист залишився проігнорованим.
Оскільки відповідач, згідно вимог
чинного законодавства несе обов'язок
відшкодувати МТСБУ сплачене страхове
відшкодування, таку суму шкоди просить
стягнути з неї в примусовому порядку, а
також 875 грн. витрат, понесених для
встановлення розміру збитків.

В судовому засіданні представник
позивача Приступа Л.Л. згідно належної
довіреності позовні вимоги підтримав,
дав пояснення аналогічні
вищенаведеним та крім цього пояснив, що
в даному випадку має місце
відшкодування шкоди саме в порядку
регресу, строк позовної давності в
якому обчислюється з моменту
здійснення страхового відшкодування.
Оскільки виплата страхового
відшкодування мала місце 02.03.2011р., а
позов до суду поданий засобами
поштового зв'язку 26.02.2014р., вважає, що
загальний трьохрічний строк позовної
давності не пропущений, і тому просить
не брати до уваги заяву представника
відповідача про застосування
наслідків спливу такого строку та
позов задовольнити в повному обсязі.
Крім цього, просить також не брати до
уваги мотиви заперечення щодо
неналежної оцінки розміру збитків. Про
дату огляду транспортного засобу з
метою визначення розміру шкоди позивач
була повідомлена, однак на такий не
прибула. Визначення розміру шкоди
проводилось суб'єктом підприємницької
діяльності, що відповідає вимогам
закону, і тому вважає, що ціна позову
доведена належними доказами.

Представник відповідача згідно
належної довіреності від 27.03.2014р. -
ОСОБА_2 в судовому засіданні проти
обґрунтованості позову заперечив. Перш
за все з тих підстав, що позивач не є
страховою компанією, яка наділена
правом пред'явлення даного позову.
Також суму матеріального збитку вважає
завищеною. Технічні пошкодження
автомобіля Хонда були незначними і не
могли сягати такої суми. Крім того, під
час дачі висновку не був врахований
коефіцієнт фізичного зносу автомобіля,
що є обов'язковим під час визначення
вартості шкоди, а сам оцінювач діяв не
як аварійний комісар, а як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа. Такі обставини суперечать
вимогам закону, і тому вважає, що
позивачем ціна позову не доведена
належними доказами, що виключає
можливість його задоволення. На
завершення просить врахувати, що позов
пред'явлено до суду поза межами
трьохрічного строку позовної давності,
що також виключає можливість його
задоволення. ДТП мала місце 04.12.2010р., і
саме з цього часу слід обраховувати
строк звернення до суду, а не з моменту
здійснення виплати. Тому позов просить
залишити без задоволення.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився. Про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, причин неявки не повідомив. За
погодженням з представниками сторін
суд вважає можливим розглянути справу
у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
оцінивши в сукупності зібрані в ній
докази та ухвалюючи рішення у
відповідності до вимог ст. 215 ЦПК
України, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити
виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
04.12.2010р. о 18:40 год. на вул. Стрийській, 36 у
м. Львові мала місце ДТП за участю
транспортного засобу БМВ д.н.з. НОМЕР_3
під керуванням водія ОСОБА_3 та
транспортного засобу Хонда д.н.з.
НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4,
внаслідок чого автомобілі отримали
технічні пошкодження. Постановою
Личаківського районного суду м. Львова
від 24.12.2010р. (а.с.2) ОСОБА_3 визнано винною
у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 340
грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України,
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (а.с.33), власником
автомобіля Хонда д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_7
Цивільно-правова відповідальність
останнього у період з 09.01.2010р. по 08.01.2011р.
застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант»,
відповідно до договору № 06-R03-141-01366 від
06.01.2010р. (а.с.30), проте, як вбачається з
листа цієї страхової компанії від
14.12.2010р. (а.с.36), власник автомобіля за
виплатою по ДТП, що мала місце 04.12.2010р. з
участю його транспортного засобу до
страхової компанії не звертався.
Згідно Полісу № ВЕ/8390520 від 03.12.2010р.
(а.с.4) відповідальність водія
автомобіля Хонда д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_4
застрахована у ТДВ СК «Гарантія».

Як вбачається зі змісту заяви
потерпілого ОСОБА_4 (а.с.3), 01.02.2011р.
позивача було повідомлено про
необхідність здійснення страхового
відшкодування внаслідок ДТП, що мало
місце 04.12.2010р. з вини водія ОСОБА_3, яка
не мала договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, чинного на момент
ДТП. Виходячи з мотивів позову, які не
зміг спростувати представник
відповідача належними доказами,
цивільно-правова відповідальність
відповідача на момент ДТП не була
застрахованою.

Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», в редакції, яка діяла на
момент вчинення ДТП, МТСБУ за рахунок
коштів фонду захисту потерпілих
відшкодовує шкоду на умовах,
визначених цим Законом, у разі її
заподіяння транспортним засобом,
власник якого не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність,
крім шкоди, заподіяної транспортному
засобу, який не відповідає вимогам
пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та
майну, яке знаходилося в такому
транспортному засобі.

Як вбачається зі звіту № 63/11 від
27.01.2011р., проведеного суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_5
(а.с.37-54), вартість відновлювального
ремонту автомобіля Хонда д.н.з. НОМЕР_2
становить 30 344,86 грн., а вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля Хонда, д.н.з.
НОМЕР_2, що належить ОСОБА_7 становить 36
139,65 грн.

Листом позивача від 15.02.2011р. (а.с.75), який
скеровувався на адресу відповідача і
отриманий нею 19.02.2011р., що
підтверджується копією повідомлення
про вручення (а.с.76), останню було
повідомлено про необхідність
добровільно відшкодувати потерпілому
завдану шкоду до 28.02.2011р. Проте, як
слідує з матеріалів справи, що
підтвердив представник відповідача,
така шкода в добровільному порядку
відшкодована не була.

Згідно копії платіжного доручення
(а.с.7), 24.02.2011р. позивачем сплачено
витрати, пов'язані із встановленням
розміру збитків в сумі 875 грн., а 02.03.2011р.
потерпілому ОСОБА_4 виплачено страхове
відшкодування в розмірі 25 287,38 грн.

За правилами ст. 993 ЦК України, до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки. Аналогічне право страховика
також закріплено в пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38
згаданого вище Закону, де зазначено, що
МТСБУ після сплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до власника
транспортного засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, який не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність, крім осіб,
зазначених в п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено факт, що цивільно-правова
відповідальність відповідача на
момент ДТП не була застрахованою, і
остання не є особою, наведеною в
переліку п. 13.1 ст. 13 Закону, позов про
відшкодування останньою розміру
збитків, понесених позивачем у зв'язку
з виплатою страхового відшкодування є
обґрунтованим, і при цьому, мотиви
заперечення представника відповідача
про те, що розмір таких збитків не
доведений, а позивач не є страховиком
який вправі пред'явити позов не
заслуговують на увагу.

Пунктом 34.1 ст. 34 Закону, теж в редакції,
яка діяла на момент вчинення ДТП,
встановлено, що для визначення причин
настання страхового випадку та розміру
збитків страховик може залучати
аварійного комісара або експерта.

Оскільки звіт про оцінку автомобіля
проведено суб'єктом підприємницької
діяльності фізичною особою ОСОБА_5,
який має вищу юридичну та технічну
освіту, і в тому числі, кваліфікацію
аварійного комісара та кваліфікаційне
свідоцтво оцінювача, про що зазначено у
вступній частині звіту, підстав
вважати його неналежним доказом не має.

Що стосується іншого мотиву
заперечення про відсутність у позивача
права на пред'явлення даного позову, то
в цій частині слід згадати наступне.

Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону, Моторне
(транспортне) страхове бюро України є
єдиним об'єднанням страховиків, які
здійснюють обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів за шкоду, заподіяну третім
особам. Участь страховиків у МТСБУ є
умовою здійснення діяльності щодо
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Одним із основних завдань
МТСБУ, відповідно до пп. 39.2.1 п. 39.2 є
здійснення виплат із централізованих
страхових резервних фондів
компенсації та відшкодувань на умовах,
передбачених цим Законом.

Як вже згадувалось, вище МТСБУ здійснює
відшкодування потерпілому вартості
матеріального збитку у випадку, коли
власник транспортного засобу, який
спричинив ДТП не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність.

З огляду на те, що законодавець, у
визначених законом випадках, з метою
захисту майнових інтересів
потерпілого покладає обов'язок на
МТСБУ здійснити відшкодування розміру
спричинених збитків, слід вважати
встановленим, що в таких випадках,
останній здійснюючи свою діяльність по
виплаті страхового відшкодування
виступає як страховик. За приписами
закону, які до того ж врегульовані
окремими нормами, він має право
пред'явити позов до особи, винної в
спричиненні шкоди.

Тому в цій частині мотиви заперечення
представника відповідача також слід
визнати голослівними.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 257
ЦК України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. Зміна
сторін у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності - ст. 262 ЦК України.

Під час розгляду цивільної справи №
6-112цс13, ВСУ сформулював правовий
висновок від 25.12.2013р., згідно з яким, у
разі настання страхового випадку за
договором добровільного страхування
наземного транспортного засобу у
потерпілої особи виникає право або
вимагати відшкодування шкоди від
особи, винуватої в її заподіянні, або
вимагати виплати страхового
відшкодування від страхової компанії,
з якою нею укладено договір
добровільного страхування автомобіля.
У разі виплати страховою компанією
страхового відшкодування до неї у
межах фактичних витрат від потерпілої
особи переходить право вимоги до особи,
винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК
України). При цьому перебіг позовної
давності не змінюється і він
обчислюється від дня настання
страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК
України).

Також, під час розгляду цієї справи, ВСУ
зазначив, що за приписами ст. 993 ЦК
України, ст. 27 Закону України «Про
страхування», страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні набув право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги почав спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача із залишком строку
позовної давності, оскільки відповідно
до статті 262 ЦК України заміна сторін у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки. При
цьому строк позовної давності у
страховому зобов'язанні є загальним
(три роки) та його перебіг починається
від дня настання страхового випадку.

Оскільки обставини справи свідчать про
перехід до страховика права вимоги, а
не набуття ним такого права, правильним
і обґрунтованим є застосування до
спірних правовідносин статей 257, 262, 512,
993 ЦК України, а не частини шостої
статті 261, статті 1191 ЦК України, позаяк
стаття 1191 ЦК України застосовується до
деліктних правовідносин, а стаття 993 ЦК
України - до договірних, що мають місце
у даній справі.

Таким чином, слід визнати
необґрунтованою позицію представника
позивача про наявність у справі яка
розглядається регресних
правовідносин. В даному випадку має
місце суброгація, тобто зміна сторін у
зобов'язанні - перехід до страховика
права вимоги, яке страхувальник мав до
особи, винної в спричиненні шкоди, і
строк позовної давності слід
обчислювати не з моменту проведення
виплати, а з моменту вчинення ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи
(а.с.11), позов до суду подано засобами
поштового зв'язку 26.02.2014р., в той час ДТП
мала місце 04.12.2010р., що поза межами
встановленого законом трьохрічного
строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що позов до суду подано
поза межами строку позовної давності, а
представник позивача не клопоче про
його поновлення, помилково вважаючи
його не пропущеним, не ставлячи під
сумнів обґрунтованість позовних вимог,
суд в їх задоволенні відмовляє у
зв'язку із спливом загального строку
позовної давності.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 10,60,88,169,209,212-215,218, ЦПК України, ст. ст.
3, 11, 15, 16, 90, 257, 258, 261, 262, 267, 512, 993, 1191 ЦК
України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Моторно
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4
про стягнення в порядку регресу
страхового відшкодування в розмірі 25
287,38 грн. та 875 грн. витрат понесених для
встановлення розміру збитку -
відмовити за спливом строку позовної
давності.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки, передбачені ст.ст. 294,
296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С. І.