АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6869/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Казак С.Ю. Доповідач - Черненкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів - Дерев`янка
О.Г., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Видюковій
Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 на рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_4, треті особи: приватні
нотаріуси Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, відділ державної реєстрації
цивільного стану Подільського
районного управління юстиції у м.
Києві, реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, витребування майна із
володіння, скасування державної
реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В
И Л А:

22 серпня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із вказаним позовом, за яким
просила суд визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 03.05.2012 року на ім'я ОСОБА_6;
визнати за нею право власності на
вказану квартиру в порядку спадкування
за законом після померлого ОСОБА_10;
витребувати квартиру із володіння
ОСОБА_4, та скасувати державну
реєстрацію права власності останньої
на цю квартиру посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її племінник ОСОБА_10,
якому за життя належала квартира
АДРЕСА_1. Вона у встановлений законом
шестимісячний строк звернулась до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, як спадкоємець
третьої черги за законом. В подальшому
вона дізналась, що свідоцтво про право
на спадщину за законом 03.05.2012 року було
видане приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 на ім'я
ОСОБА_6, як сина померлого ОСОБА_10 Разом
з тим, останній за життя не мав дітей та
інших спадкоємців за законом першої та
другої черги. А тому вказане свідоцтво
було видане ОСОБА_6, незаконно. 14.05.2012
року за договором купівлі-продажу
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6 продав ОСОБА_7,
а остання за договором купівлі-продажу
від 22.06.2012 року продала її ОСОБА_4 З
урахуванням зазначеного, посилаючись
на те, що вказана квартира входила до
складу спадщини після померлого
ОСОБА_10 та вибула з володіння
позивачки, як спадкоємця за законом
незаконно, не з її волі, просила позов
задовольнити.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року
ухвалено: позов ОСОБА_2- задовольнити
частково; визнати недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від 03
травня 2012 року на квартиру АДРЕСА_1,
видане на ім'я ОСОБА_6 приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстром №371; визнати за ОСОБА_2
право власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1;
скасувати у реєстрі прав власності
запис про реєстрацію права власності
за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
22 червня 2012 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 за
реєстром №4337; в іншій частині в
задоволенні позову відмовити; стягнути
з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 702 грн. 78 коп. - по 351
грн. 39 коп. з кожного з відповідачів.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати
рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
витребування із володіння ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов ОСОБА_2 в цій
частині, посилаючись на те, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду повністю та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовної заяви ОСОБА_2
відмовити в повному обсязі; судові
витрати покласти на позивача,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду повністю та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовної заяви ОСОБА_2
відмовити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Справа неодноразово переглядалась
судовими інстанціями.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційних скарг в
їх межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 необхідно
задовольнити, апеляційні скарги ОСОБА_4
та приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 -
відхилити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Відповідно до положень
ст. 214 ЦПК України під час ухвалення
рішення суд вирішує, зокрема, питання:
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються.

Вказаним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10 Після смерті
останнього відкрилась спадщина до
складу якої входила квартира АДРЕСА_1,
що належала останньому на підставі
договору купівлі-продажу від 25.04.2002
року. Із заявами про прийняття спадщини
після померлого ОСОБА_10 до приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5
звернулась ОСОБА_12, як дружина ОСОБА_10,
яка в подальшому надала заяву про
відмову від спадщини на користь інших
спадкоємців; ОСОБА_13, як кредитор
ОСОБА_10 за договором позики, яка
відповідних документів,
підтверджуючих наявність боргу в
подальшому нотаріусу не надала; ОСОБА_6,
як син ОСОБА_10. Позивач по справі ОСОБА_2
також у передбачений законом
шестимісячний строк звернулась до
нотаріуса за місцем проживання в
Тверській області Російської
Федерації з заявою про прийняття
спадщини після ОСОБА_10, як тітка
останнього. Факт родинних стосунків
між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 підтверджується
наданими позивачем до суду записом із
акта про народження ОСОБА_2, свідоцтвом
про народження ОСОБА_10, свідоцтвом про
укладення шлюбу між ОСОБА_10, та ОСОБА_2,
свідоцтвом про народження ОСОБА_2
Відповідачем ОСОБА_6 нотаріусу було
надано свідоцтво про його народження
та рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 12.04.2012 року про
визначення останньому додаткового
строк десять днів для подачі заяви про
прийняття спадщини після померлого
ОСОБА_10 03.05.2012року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 на ім'я
ОСОБА_6, як спадкоємця за законом першої
черги, було видане свідоцтво про право
на спадщину за законом після померлого
ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_1. В
подальшому ОСОБА_6 року за договором
купівлі-продажу від 14.05.2012 року
квартиру АДРЕСА_1 було продано ОСОБА_7, а
останньою за договором купівлі-продажу
від 22.06.2012 року - ОСОБА_4, за якою на
теперішній час зареєстроване право
власності на вказану спірну квартиру.
Також з матеріалів справи вбачається,
що відомості про батька ОСОБА_6 - ОСОБА_10
в свідоцтво про народження були
внесені відділом державної реєстрації
актів цивільного стану Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
на підставі рішення Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 08.02.2012
року, яким було встановлено факт, що
ОСОБА_10 є батьком ОСОБА_6 Разом з тим,
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03.09.2013
року рішення Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 08.02.2012
року було скасоване та в задоволенні
позову ОСОБА_6 про встановлення
батьківства відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги
районний суд виходив з того, що з
досліджених судом письмових доказів
встановлено, що факт родинних
стосунків ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не
встановлений та на момент відкриття
спадщини після смерті останнього
ОСОБА_6 не мав право на спадкування
належної ОСОБА_10 квартири АДРЕСА_1, як
спадкоємець першої черги та таке право
з числа осіб, що звернулись до
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини підтвердила лише
ОСОБА_2 - тітка ОСОБА_10 та, відповідно,
спадкоємець третьої черги за законом
після останнього. Фактично
позивач звернулась до суду за захистом
своїх прав, як спадкоємця, які
підлягають захисту відповідно до
положень глави 84 ЦК України, на норми
якої позивач і посилається в своєму
позові, в якості правових підстав його
пред'явлення. Оскільки з наданих
позивачем належних доказів вбачається,
що остання є тіткою померлого ОСОБА_10
та у відповідності до ст.1263 ЦК України
спадкоємцем за законом третьої черги
після останнього, у передбачений
законом строк звернулась до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини та з часу відкриття
останньої набула речових прав на
успадковану квартиру - право володіння
та користування нею, враховуючи, що
факт родинних відносин між ОСОБА_10 та
ОСОБА_6 матеріалами справи не
підтверджується та відсутні інші
спадкоємці за законом першої-третьої
черг, суд приходить до висновку, що
заявлені позивачем вимоги є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню та на підставі ст.1301 ЦК
України слід визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 03.05.2012 року на квартиру
АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_6
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстром №371; визнати за ОСОБА_2 право
власності на вказану квартиру в
порядку спадкування за законом після
ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; а також
скасувати у реєстрі прав власності
запис про реєстрацію права власності
за ОСОБА_4 на квартиру на підставі
договору купівлі-продажу від 22.06.2012
року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
за реєстром №4337. Витребування майна з
володіння добросовісного набувача
може мати місце за позовом власника
майна, якщо таке майно вибуло поза його
волею. ОСОБА_6 набув права власності на
квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом.
Укладений останнім 14.05.2012 року договір
купівлі-продажу за яким спірну
квартиру було продано ОСОБА_7,
недійсним не визнавався та така вимога
позивачем не заявлялась.
Недобросовісності ОСОБА_4 під час
придбання спірної квартири за
договором купівлі-продажу від 22.06.2012
року зі ОСОБА_7 в ході розгляду справи
не встановлено та представник позивача
в судовому засіданні факт
добросовісності ОСОБА_4, яка набувача
квартири, не заперечував. Розглядаючи
справу у відповідності до ст.11 ЦПК
України в межах заявлених позовних
вимог та, відповідно, будучі
позбавленим можливості визнати
договір купівлі-продажу квартири від
14.05.2012 року недійсним та водночас
витребувавши це майно від ОСОБА_4, суд
поставить у нерівне становище останню,
як добросовісного набувача майна, яка
сплатила грошові кошти за договором, та
позивача, а також не в змозі
врегулювати порядок стягнення
грошових коштів на користь
добросовісного набувача майна. А тому
суд вважає, що до правовідносин, які
виникли між сторонами, такі норми
матеріального права, як ст.ст.387,388 ЦК
України застосуванню не підлягають та
заявлений ОСОБА_2 позов в цій частині -
про витребування квартири АДРЕСА_1 із
володіння ОСОБА_4, заявлений
передчасно, без достатніх правових
підстав та задоволенню не підлягає.

Судова колегія не погоджується з
рішенням суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_2

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 10 постанови від 06 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» не підлягають
задоволенню позови власників майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після
недійсного правочину. У цьому разі
майно може бути витребувано від особи,
яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК.

Так, Цивільним кодексом України в главі
29 передбачені цивільно-правові способи
захисту права власності. Зокрема, норми
ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику
право витребувати майно із чужого
незаконного володіння або від
добросовісного набувача.

За змістом зазначених правових норм
суд повинен був установити: чи вибуло
спірне майно з володіння власника або
володіння особи, якій воно було
передане власником у користування, у
силу зазначених обставин, а також чи
придбав набувач це майно за відплатним
договором і чи не знав та не міг знати
він про те, що майно придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати.

Суд першої інстанції правильно
послався на норми права, які регулюють
спірні правовідносини, однак в частині
відмови у задоволенні позову про
витребування майна із володіння, -
неправильно їх застосував, оскільки
визнавши за позивачем право власності
на спірну квартиру та скасувавши
державну реєстрацію права власності за
ОСОБА_4 на спірну квартиру на підставі
договору купівлі-продажу від 22.06.2012
року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
за реєстром №4337, суд фактично
витребував майно із володіння
відповідача ОСОБА_4

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує в частині відмови у
задоволення позову про витребування
майна із володіння, ухвалює нове
рішення в цій частині про задоволення
позову про витребування майна із
володіння із наступних підстав.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер племінник ОСОБА_2 -
ОСОБА_10, після смерті якого відкрилась
спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Інших
родичів у ОСОБА_10, крім ОСОБА_2 немає і
вона, як єдиний спадкоємець третьої
черги за законом, у встановлений
законом строк звернулась до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. З травня 2012 року,
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом на ім'я ОСОБА_6, як сина
ОСОБА_10, який прийняв спадщину. 24 липня
2012 року указана квартира ОСОБА_6 була
продана ОСОБА_7, яка у свою чергу
перепродала її ОСОБА_4

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1263 ЦК України ОСОБА_2
належить до спадкоємця померлого
ОСОБА_10 третьої черги та в
установленому законом порядку
звернулась до нотаріуса.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України
спадщина належить спадкоємцю
незалежно від часу її прийняття з часу
відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_2 набула речове право на
квартиру.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що
особа, яка має речове право на чуже
майно, має право на захист цього права
відповідно до положень глави 29 ЦК
України, в тому числі і на витребування
цього майна від добросовісного
набувача.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника не з його
волі.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 прийняла
спадщину і спірна квартира була
відчужена поза її волею, то вона мала
право вимагати відновлення свого права
на неї. Прийнявши в установленому
законом порядку спадщину, позивач з
часу її відкриття набула речові права
на успадковану квартиру - право
володіння та право користування нею і,
відповідно, право на захист цих прав.

Оскільки добросовісне набуття в
розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є повернення майна з чужого
володіння.

Захист прав особи, яка вважає себе
власником майна, можливий шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК
України, які дають право витребувати
майно у добросовісного набувача.

Майно може бути повернуте за позовом
власника про витребування майна на
підстав ст. ст. 387, 388 ЦК України, якщо
позивач надасть докази, що
підтверджують наявність обставин,
зазначених цими статтями, тому що вони
встановлюють спеціальні правила для
захисту такого права.

Статтею 387 Цивільного кодексу України
передбачено, що власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним. Витребування
власником свого майна із чужого
незаконного володіння здійснюється
шляхом подання до суду віндикаційного
позову. Предметом віндикаційного
позову є вимога позивача до
відповідача про витребування майна із
чужого незаконного володіння, яка
повинна мати відповідні підстави, що
тягнуть за собою визначені законом
правові наслідки. Таким чином, вказані
позивачем у позовній заяві підстави
повинні підтверджувати його право
власності або інше суб'єктивне право
титульного володільця на витребуване
майно, факт вибуття майна з його
володіння, наявність майна у
незаконному володінні відповідача,
відсутність у відповідача правових
підстав для володіння майном
(безтитульний статус його володіння).

Тобто, на підтвердження наявності у
позивача суб'єктивного права на
витребування майна з чужого
незаконного володіння він повинен
надати суду відповідні докази, що
підтверджують наявність майна у
незаконному володінні відповідача та
відсутність у останнього правових
підстав для володіння майном
(безтитульний статус його володіння).

Власник майна не може витребувати його
з незаконного володіння іншої особи за
сукупної наявності трьох умов:

а) набувач має бути добросовісним
набувачем він не повинен знати, що
купує майно не у власника;

б) майно має бути придбане за гроші,
тобто повинно бути саме купленим;

в) власник має втратити володіння цим
майном із власної волі, тобто майно має
бути передане власником за договором
(схову, майнового найму) іншій особі,
яка б продала його добросовісному
набувачеві.

За встановленими обставинами справи
вбачається, що позивач втратила
володіння майном поза своєї власної
волі, і тому спірна квартира має бути
витребувана із володіння ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 у зв'язку з чим судова
колегія дійшла висновку про
задоволення позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції є правильним.

Відповідно до ст.1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_6 не мав права на спірне майно в
порядку спадкування, що підтверджено
судовим рішенням, яке має законну силу
та обов'язкове для виконання усіма
особами.

Таким чином, правильно визнано
недійсним видане йому свідоцтво про
право на спадщину за законом від 03
травня 2012 року після смерті ОСОБА_10

Позивач має право на спадщину після
смерті зазначеного спадкодавця, і тому
правильно суд визнав за нею право
власності в порядку спадкування за
законом на спірну квартиру.

За встановленими обставинами справи
ОСОБА_6 не мав права відчужувати спірне
майно, тому відчужене майно повинно
бути витребувано в останнього
незаконного володільця, яким є
відповідач ОСОБА_4

За цією справою висловлена позиція
ВССУ щодо правильності висновків суду
в цій частині рішення, яке
оскаржується.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює
в частині рішення суду, яким задоволено
позовні вимоги.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_4,
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 не
спростовують висновків суду першої
інстанції, зводяться до переоцінки
доказів у справі і незгоди з висновками
суду по їх оцінці, що не є підставою для
скасування рішення суду в частині
задоволеного позову.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду в частині задоволеного
позову постановлено у відповідності з
вимогами закону та не має підстав для
його скасування, і доводи апеляційних
скарг щодо скасування рішення суду в
повному обсязі, - не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд
апеляційної інстанції змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
вирішив питання щодо розподілу судових
витрат та з урахуванням задоволення
судовою колегією частини позовних
вимог, що не впливає на розмір
стягнутих судових витрат, тому підстав
для нового розподілу судових витрат
судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити.

Апеляційні скарги ОСОБА_4, приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 -
відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року
-скасувати в частині відмови у
задоволенні позову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити у
повному обсязі.

Витребувати із володіння ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді