У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Умнової О.В., Фаловської
І.М.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 4 червня
2014 року, рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 16 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року позивач - публічне
акціонерне товариство «Укрсиббанк»
(далі ПАТ «Укрсиббанк», банк) звернувся
до суду з позовом, в якому просив
стягнути з відповідачів на його
користь в солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 224 569,61 доларів США, що
еквівалентно 1 794 984,93 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5
отримав у позивача кредит в розмірі 139
000 доларів США на термін з 14 березня 2008
року по 13 березня 2023 року зі сплатою 12,40%
річних та зобов'язався виконати
кредитні зобов'язання відповідно до
умов договору про надання споживчого
кредиту. Внаслідок порушення графіку
сплати коштів станом на 5 серпня 2012 року
за відповідачем ОСОБА_5 наявна
заборгованість за кредитними
зобов'язаннями у сумі 224 569,61 доларів
США, що еквівалентно 1 794 984,93 грн, в тому
числі: заборгованість за кредитом - 135
138,47 доларів США, що еквівалентно 1 080 161,79
грн, заборгованість за відсотками -
76 454,19 доларів США, що
еквівалентно 611 098,34 грн, пеня за
несвоєчасне виконання умов кредитного
договору - 12 914,40 долари США, що
еквівалентно 103 224,80 грн, штраф - 62,55
долари США, що еквівалентно 500 грн.
ОСОБА_6, як поручитель згідно договору
поруки, відповідає по зобов'язанням за
вищезазначеним договором про надання
споживчого кредиту перед кредитором у
тому ж обсязі, що і боржник. Посилаючись
на вказані обставини банк звернувся до
суду з позовом про стягнення
заборгованості по кредиту в
солідарному порядку з боржника і
поручителя.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 4 червня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5
на користь банку заборгованість за
кредитним договором у розмірі 224
569,61 доларів США, що згідно офіційного
курсу НБУ станом на день проведення
розрахунків еквівалентно 1 794 984,93 грн,
3219 грн судового збору та 180 грн витрат
на оголошення в газеті «Галичина». У
задоволенні іншої частини вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 16 липня
2014 року апеляційну скаргу позивача
задоволено частково. Рішення місцевого
суду в частині відмови у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_7 скасовано з
ухваленням у цій частині нового
рішення, яким відмовлено у задоволенні
цих вимог з інших підстав.

Позивач, не погоджуючись з даними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій в частині відмови у
задоволенні позову подав касаційну
скаргу, в якій посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить їх
скасувати в оскаржуваній частині з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позов на підставі
ч. 4 ст. 559 ЦК України виходив з того,
що згідно довідки-розрахунку
заборгованості строк пред'явлення
вимоги до поручителя повинен був
розпочати свій перебіг з вересня 2008
року, тобто з місяця, коли боржник не
вніс свій черговий платіж, визначений
додатком № 1 до кредитного договору.
Оскільки, позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення заборгованості з
боржника та поручителя лише 17 серпня 2012
року, тобто коли порука вже була
припиненою, поручитель не повинен
нести солідарну відповідальність з
боржником.

Скасовуючи рішення місцевого суду в
частині відмови у задоволенні позову
до поручителя та відмовляючи у
задоволенні цих вимог з інших підстав,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що 20 травня 2009 року
Івано-Франківським міським судом
видано судовий наказ про солідарне
стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6
заборгованості за кредитним договором
в сумі 1 142 651,39 грн. Ухвалою
Івано-Франківського міського суду від
19 січня 2011 року цей судовий наказ
скасовано. Копія ухвали від 19 січня 2011
року надана апеляційному суду
представниками банку, як і копія
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 20 січня 2011 року.
Вказані обставини свідчать про те, що
кредитор про зазначені обставини був
належним чином обізнаний, а його
звернення з позовом до суду лише у
серпні 2012 року, тобто через півтора
року після скасування судового наказу
дає підстави вважати про пропуск
строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК
України для пред'явлення вимоги до
поручителя. За таких обставин
апеляційний суд дійшов висновку про
припинення договору поруки, укладеного
між банком та ОСОБА_6 14 березня 2008 року
та відсутність правових підстав для
солідарного стягнення з неї
заборгованості по кредитному договору.

Вказані висновки суду апеляційної
інстанції відповідають фактичним
обставинам справи та зібраним у справі
доказам, узгоджуються з нормами
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Пунктом 1.2.2. кредитного договору
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути кредит у
повному обсязі в терміни та розмірах,
що встановлені графіком погашення
кредиту згідно додатку № 1 до договору,
але в будь-якому випадку не пізніше 13
березня 2023 року, якщо тільки не
застосується інший термін повернення
кредиту відповідно до умов цього
договору таабо згідно умов відповідної
угоди сторін.

Відповідно до п. 6.1.2. кредитного
договору банк має право визнати термін
повернення кредиту таким що настав
згідно з п. 1.2.2. цього договору, та
вимагати від позичальника
дострокового повернення всієї суми
кредиту та повної сплати плати за
кредит, змінивши при цьому терміни
повернення кредиту та плати за кредит в
сторону зменшення. Банк повідомляє
позичальника про встановлення нового
(дострокового) терміну повернення
всієї наданої йому суми кредиту та
сплати плати за користування таким
кредитом за договором шляхом
направлення відповідної письмової
вимоги поштою за адресою Позичальника.

Апеляційним судом встановлено, що 12
січня 2009 року АТ
«УкрСиббанк» було направлено вимогу
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про погашення
простроченої заборгованості за
кредитним договором.

13 травня 2009 року подано заяву про
видачу судового наказу про стягнення
заборгованості.

19 лютого 2011 року ухвалою
Івано-Франківського міського суду
скасовано наказ від 20 травня 2009 року
про солідарне стягнення з ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 1 142 651,39
грн на підставі заяви поручителя про
скасування судового наказу, оскільки з
матеріалів справи не можливо
встановити чи було враховано суму
сплачених коштів боржником при
нарахуванні заборгованості.

30 травня 2012 року АТ «УкрСиббанк»
направив вимоги боржникам з
повідомленням, що у випадку не
здійснення погашення простроченої
заборгованості термін кредиту буде
визнаний таким що настав достроково.

Відмовляючи у стягненні боргу з
поручителя апеляційний суд правильно
виходив з того, що банком було
направлено вимогу сторонам у січні
2009 року, а звернення з позовною
заявою до боржника та поручителя лише у
серпні 2012 року, тобто через півтора
року після скасування судового наказу,
що в свою чергу дає підстави вважати
про пропуск строку встановленого
ч.4 ст. 559 ЦК України для пред'явлення
вимоги до поручителя, а тому порука є
припиненою.

При встановлені фактичних обставин
справи судом апеляційної інстанції та
місцевим судом у нескасованій частині
не було порушено норми процесуального
права, а при ухваленні рішень правильно
застосовано норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування судом
апеляційної інстанції та місцевим
судом у нескасованій частині норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, не спростовують
висновків судів, обґрунтовано
викладених в мотивувальних частинах
оскаржуваних рішень. При вирішенні
даної справи апеляційним судом
правильно визначений характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано належну правову оцінку
доводам сторін і зібраним у справі
доказам.

За таких обставин, відповідно до ст.337
ЦПК України касаційну скаргу слід
відхилити і залишити оскаржуване
рішення суду апеляційної інстанції та
рішення місцевого суду у нескасованій
апеляційним судом частині без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 4
червня 2014 року у не скасованій
апеляційним судом частині, рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 16 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук судді
В.С. Висоцька М.К. Гримич О.В.
Умнова І.М. Фаловська