Справа № 369/9099/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06.10.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді
Дубас Т.В.

при секретарі
Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Конструкторське бюро
«Артилерійське озброєння», третя
особа: ОСОБА_1 про поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до Києво-Святошинського
районного суду Київської області з
даним позовом, мотивуючи його тим що,
14.02.1981 року він був зарахований на
посаду інженера-технолога на ВО
«Більшовик».

25 травня 1986 року при ВО «Більшовик»
було створене спеціальне
Конструкторське бюро - КБ-86, куди
позивач був переведений 09.03.1989 року на
посаду інженера-конструктора.

В подальшому зазначене
конструкторське бюро неодноразово
реорганізовувалось і в даний час
називається ДП «Конструкторське бюро
«Артилерійське озброєння».

17 червня 2014 року позивача було
звільнено з посади старшого комірника
складу артилерійсько-стрілецького
озброєння відділу озброєння та
випробувань за власним бажанням згідно
ст. 38 КЗпП України (Наказ « 165/к від 17.06.2014
р.).

Вказане звільнення позивач вважав
незаконним та безпідставним, оскільки
ним дійсно 05 червня 2014 року було
написано заяву про звільнення з
займаної посади за власним бажанням з 17
червня 2014 року.

В подальшому позивач вирішив
продовжити трудову діяльність на
займаній посаді, про що в усній формі
попередив керівництво ДП «КБ
«Артилерійське озброєння».

В період часу з 11.06.2014 року по 10.07.2014 року
позивач на лікуванні, що
підтверджується листками
непрацездатності.

11.07.2014 року позивач вийшов на роботу,
для того, щоб документально
підтвердити свої наміри працювати на
займаній посаді, подав заяву, в якій
просив заяву від 05.06.2014 року про
звільнення з посади вважати недійсною.

Однак, позивача було повідомлено
начальником відділу озброєння та
випробувань, що він звільнений з
займаної посади наказом від 17.06.2014 року,
тобто під час його тимчасової
непрацездатності, що суперечить
закону.

При цьому з наказом позивач не був
ознайомлений і трудова книжка йому
також не видавалась. Копія наказу про
його звільнення було надіслана
позивачу від 28.07.2014 року і отримав він
її його лише 30.07.2014 року.

Тому позивач просив, поновити його на
посаді старшого комірника складу
артилерійсько-стрілецького озброєння
відділу озброєння та випробувань
Державного підприємства
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння». Стягнути з Державного
підприємства «Конструкторське бюро
«Артилерійське озброєння» на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу. Стягнути з
Державного підприємства
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» на користь позивача 12 000,00
грн. як відшкодування моральних витрат
та 120 грн. судового збору.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив позов
задоволити.

Представники відповідача та третьої
особи проти задоволення позову
заперечували.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
брали участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
зібрані в ній докази, приходить до
висновку що позов не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні,
згідно копії рудої книжки ОСОБА_2
відповідно до наказу від 09.03.1989 року
його було переведено у відділ № 2 при
заводу «Більшовик» на посаду
конструктора.

Згідно Наказу Генерального директора
ДП «Конструкторське бюро
«Артилерійське озброєння» № 165/к від 17
червня 2014 року ОСОБА_2 було звільнено з
посади старшого комірника складу
артилерійсько-стрілецького озброєння
відділу озброєння та випробувань за
власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП
України.

Згідно позовної заяви а також пояснень
наданих позивачем ОСОБА_2 в судовому
засіданні вбачається що копію наказу
про звільнення № 165/к від 17 червня 2014
року ним було отримано 30 липня 2014 року.

Стаття 233 КЗпП України визначає, що
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський
чиміськрайонний суд може поновити ці
строки.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9
від 06 листопада 1992 року, а саме п. 4
визначено що встановлені статтями 228,
223 КЗпП строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк.
Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк
поширюється на всі випадки звільнення
незалежно від підстав припинення
трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у
позові може бути відмовлено з цих
підстав.

Таким чином, суд приходить до висновку
про необхідність відмови у позовних
вимогах, оскільки позивачем ОСОБА_2 був
пропущений місячний строк для
звернення до суду, у зв'язку з тим, що
копію наказу про звільнення було
отримано ним 30 липня 2014 року, а позовну
заяву про поновлення на роботі
позивачем подано до суду лише 08 вересня
2014 року.

Доказів поважності причин пропущення
місячного строку для звернення до суду
позивачем не надано.

Керуючись ст. ст. 233, 234 КЗпП України,
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 р. №9 „Про
практику розгляду судами трудових
спорів" ст.ст. 15, 16 ЦК України ст. ст. 3, 10,
60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Конструкторське бюро
«Артилерійське озброєння», третя
особа: ОСОБА_1 про поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
оголошення.

Суддя

Дубас Т.В.