АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Мостобуд»
про стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою Пегзи Катерини
Костянтинівни в інтересах публічного
акціонерного товариства «Мостобуд» на
заочне рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 14 липня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Мостобуд» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 14 липня 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ПАТ «Мостобуд»
на користь ОСОБА_2 16 тис. 498,43 грн.
заробітної плати, 7тис. 496,27 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та 10 тис. грн.
у відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат у справі.

В апеляційній скарзі Пегза К.К. в
інтересах ПАТ «Мостобуд», посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_2 у задоволенні вимог
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
у розмірі 201,91 грн., оскільки належна
сума перерахована ПАТ «Мостобуд» і
складає 7 496,91 грн., а також відмовити у
задоволенні позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди у
розмірі

10 тис. грн.

В суді апеляційної інстанції
представник ПАТ «Мостобуд» - ПегзаК.К.
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

__________________________________________________

№ апеляційного провадження 22-ц/796/11888/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Грегуль О.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Вербова І.М.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 проти
апеляційної скарги заперечував, просив
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 14 липня 2014 року залишити без
змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність її часткового
задоволення виходячи із наступного.

При розгляді справи судом встановлено,
що ОСОБА_2 перебував із ПАТ «Мостобуд» у
трудових відносинах з 2 червня 1981 року
по 19 квітня 2013 року, а саме відповідач
працював в Мостозагоні № 2 ПАТ
«Мостобуд».

Прийнятий на роботу згідно наказу від 10
червня 1981 року та звільнений з роботи
на підставі наказу від 19 квітня 2013 року,
що підтверджується довідкою
відповідача за вих. № 34-вк від 14 квітня
2014 року. /а.с. 4/

Відповідно до наявного в матеріалах
справи звіту про заборговану заробітну
плату, станом на 14 квітня 2014 року
заборгованість відповідача перед
позивачем по заробітній платі
становить 16 498,43 грн.

Згідно зі ст. ст. 115 ч. 1, 233 ч. 2 КЗпП
України, заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.
У разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі ст. ст. 116 ч. 1, 117 ч. 1 КЗпП
України, при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому при
звільненні від підприємства, установи,
організації, провадиться в день
звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі невиплати з вини власника
або уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній иробіток за весь час затримки
по день фактичного розрахунку.

При перевірці висновків суду першої
інстанції колегія суддів дотримується
меж апеляційного розгляду,
встановлених статтею 303 ЦПК України, з
огляду на що правильність висновків
суду щодо стягнення заборгованості по
заробітній платі у розмірі 16 498,43 грн.
знаходиться поза межами такого
розгляду, оскільки у зазначеній
частині рішення суду не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів справи,
звертаючись до суду з даним позовом
позивач надав власний розрахунок
середнього заробітку за 297 днів
затримки розрахунку при звільненні та
просив стягнути з відповідача 7 496,27 грн.
за 297 днів затримки розрахунку.

У апеляційній скарзі представник ПАТ
«Мостобуд» зазначає, що такий
розрахунок належним чином не
перевірений судом першої інстанції та
насправді розмір заборгованості
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні становить на
201,91 грн. менше, а саме 7 294,36 грн. (289 днів х
25,24 грн. середньоденна ЗП), а не 7 496,27 грн.
(297 днів х 25,24 середньоденна ЗП) та
наводить відповідний розрахунок
заборгованості.

У зазначеній частині доводи
апеляційної скарги знайшли своє
підтвердження. Крім того, в судовому
засіданні апеляційного суду, стороною
позивача визнано допущену арифметичну
помилку, у зв'язку із чим розмір
заборгованості у зазначеній частині
підлягає уточненню, а саме зменшенню до
7 294,36 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги з
приводу відсутності підстав для
відшкодування позивачу моральної
шкоди у розмірі 10 тис. грн., то такі
доводи знайшли своє часткове
підтвердження при перегляді
оскаржуваного рішення виходячи із
наступного.

Як це передбачено ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Вказана стаття містить перелік
юридичних фактів, що складають
підставу виникнення правовідносин
щодо відшкодування власником або
уповноваженим ним органом завданої
працівнику моральної шкоди.

За змістом зазначеного положення
закону, передумовою для відшкодування
працівнику моральної шкоди на підставі
ст. 2371 КЗпП є наявність порушення прав
працівника у сфері трудових відносин.

Враховуючи, що при розгляді справи
знайшли своє підтвердження обставини
порушення трудових прав позивача,
наявні підстави для відшкодування
заподіяної моральної шкоди,
спричиненої невиплатою передбачених
законом належних сум заборгованості по
заробітній платі.

Порушення трудових прав позивача
внаслідок нездійснення належного
розрахунку при звільненні вимагало від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя

При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди колегія суддів
враховує особу позивача, ступінь вини
відповідача, тривалість та глибину
заподіяних йому моральних страждань, а
також обсяг необхідних зусиль для
відновлення своїх прав і організації
життя (в тому числі і те, що позивач за
захистом передбачених законом прав та
інтересів вимушений звертатися до
суду).

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди суд першої інстанції
вважав за необхідне задовольнити такі
вимоги у повному обсязі та стягнути з
відповідача 10 тис. грн.

Проте, судом не наведено в рішенні
відповідних мотивів, а тому не
зрозуміло з чого саме виходив останній
задовольняючи такі вимоги у повному
обсязі.

Зазначене дає підстави для висновку, що
такий розмір є завищеним, а тому, з
урахуванням встановлених обставин,
розміру заборгованості по заробітній
платі, що підлягає стягненню за
рішенням суду, особи позивача та
характеру діяльності відповідача,
колегія суддів вважає за необхідне
вимоги про відшкодування моральної
шкоди задовольнити частково, а саме
шляхом зменшення розміру
відшкодування з 10 000,00 грн. до 1 000,00 грн.

З огляду на викладене, рішення суду
підлягає зміні на підставі

п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПегзиКатерини
Костянтинівни в інтересах публічного
акціонерного товариства
«Мостобуд»задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 14 липня 2014 року
змінити в частині визначення розміру
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди.

Зменшити суму стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні з 7 498,27 грн. до 7 296,36 грн.,
а розмір моральної шкоди з суми 10 000,00
грн. до 1 000,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко