Провадження № 2/161/3994/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

27 жовтня 2014 року
м.Луцьк

Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді - Івасюти Л.В.

при секретарі - Сидоренка О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29
листопада 2013 року уклав договір позики
з відповідачем ОСОБА_2 на суму в розмірі
10 000 грн. Згідно вимоги про повернення
боргу позивач вказав для відповідача
граничний термін повернення позики
01.07.2014 року.

Проте, до цього часу відповідач
зобов'язання не виконав.

Посилаючись на наведене, просить
суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 у
його користь заборгованість за
договором позики в сумі 10 000 грн. та
судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явився по
невідомих суду причинах, подав суду
заяву про слухання справи у його
відсутності. Позовні вимоги підтримує
повністю, не заперечує проти заочного
розгляду справи.Крім того, подав заяву
про зменшення розміру позовних вимог
до 9000грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про час, день та
місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення судових повісток на 29.09.2014р. та
27.10.2014р. Про причини неявки суд не
повідомив. Суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутності
відповідача по наявних матеріалах та
зі згоди представника позивача ухвалює
рішення про заочний розгляд справи, що
відповідає вимогам ч. 1 ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши та оцінивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 29.11.2013 року
ОСОБА_2 відповідно до розписки позичив
у ОСОБА_1 суму в розмірі 10 000 грн. Згідно
умов даної розписки відповідач
зобов'язувався повернути позивачу
позику 01.07.2014 року ( а.с. 6, 10).

Відповідно до ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Однак, кошти до даного часу за
договором позики відповідач ОСОБА_2 не
повернув позивачу ОСОБА_1, таким чином ,
умови договору не виконав.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином з відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання),

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим до виконання
сторонами.

Згідно з ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, а тому з
відповідача слід стягнути сплачене
позивачем державне мито (судовий збір) .

За таких обставин, суд приходить
до висновку, що з відповідача слід
стягнути в користь позивача
заборгованість за договором позики в
сумі 9 000 грн. та судові витрати по
справі в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 213- 215, 224
ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1045, 1047, 1049,
1050 Цивільного кодексу України суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 суму
боргу за договором позики в розмірі 9 000
гривень (дев'ять тисяч гривень 00
копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1
понесені витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору в розмірі 243,60грн.
(двісті сорок три гривні 60 копійок).

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене
позивачем до апеляційного суду
Волинської області через Луцький
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Л.В.
Івасюта