Номер провадження: 22-ц/785/6877/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в
інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4
на рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від 12
червня 2014 року у цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
третя особа - Орган опіки і піклування
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області,

встановила:

13 травня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в якому ставила питання
про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням - будинком АДРЕСА_1 (далі -
спірний будинок).

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
на підставі рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від 12
травня 2005 року позивач є власником
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, розташованого
за вищевказаною адресою.

У вказаному будинку, крім позивача,
були зареєстровані її колишній чоловік
- ОСОБА_6 та син - ОСОБА_3.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 25 листопада
2013 року колишнього чоловіка позивача -
ОСОБА_6 визнано таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
вищевказаною адресою.

В 2010 році відповідач ОСОБА_3 та його
дружина забрали всі свої речі та
переїхали до іншого місця проживання. В
2012 році у відповідача та його дружини
народилася дитина - ОСОБА_4, яку 15 жовтня
2013 року відповідач зареєстрував в
належному позивачу спірному будинку,
однак малолітня дитина ОСОБА_4 жодного
дня не проживала в ньому.

Факт того, що відповідач не проживає в
належному позивачу спірному будинку
підтверджується актами про
непроживання, складеними комісією у
складі депутата Фонтанської сільської
ради Комінтернівського району
Одеської області та свідків.

Відповідач добровільно не став
проживати в належному позивачу
спірному будинку, ніяких перешкод йому
не чинилося, особистих речей та майна
відповідача в будинку немає.

Посилаючись на те, що відповідач
ухиляється від добровільного зняття з
реєстраційного обліку, внаслідок чого
позивач несе витрати по сплаті
платежів за комунальні послуги за
кількістю зареєстрованих в будинку
осіб, реєстрація відповідача в
належному позивачу будинку чинить
перешкоди в користуванні належним їй
майном, ОСОБА_5 просила її позовні
вимоги задовольнити.

11.03.2014 року позивач уточнила свої
позовні вимоги і просила також визнати
такою, що втратила право користування
спірним житловим будинком малолітню
доньку відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яку відповідач
зареєстрував с спірному житловому
будинку 15 жовтня 2013 року, тобто після
того, як спір вже перебував на розгляді
суду (а.с.67-69).

Відповідач ОСОБА_3 та його представник -
ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали, проти їх задоволення
заперечували, та пояснили суду, що
ОСОБА_3 дійсно є сином ОСОБА_6, та з 1999
року зареєстрований в житловому
будинку за вищевказаною адресою.
Іншого житла у нього немає. Він
регулярно користується спірним
житловим приміщенням, а якщо він і не
користувався ним, то на це була
відповідна поважна причина. Він дійсно
не сплачує витрати за комунальні
послуги, оскільки всі договори про їх
надання укладалися його матір'ю -
ОСОБА_5

На думку відповідача, відповідно до
ст.ст. 116, 156 ЖК України заявлені позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки він не порушує правила
співжиття та не руйнує жиле приміщення.

Справа була заслухана за відсутності
представника третьої особи - Органу
опіки і піклування Комінтернівської
районної державної адміністрації
Одеської області.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 12 червня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_5 були
задоволені у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування вищевказаного
рішення та ухвалення нового, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
відмовити в повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду було
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

Представник Органу опіки і піклування
Комінтернівської районної
адміністрації Одеської області, від
імені якого в даному випадку виступає
Служба у справах дітей зазначеної
адміністрації, підтримала апеляційну
скаргу ОСОБА_3 і заперечує проти
оскаржуваного судового рішення (а.с.131).

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що суд дійшов
правильного висновку про те, що спірні
правовідносини регулюються ст. 405 ЦК
України.

Так, відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України,
член сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом в разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин більш ніж один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.

Таким чином, суду належить встановити
факт відсутності члена сім'ї власника
житла у ньому більше ніж один рік та
відсутності поважних причин для цього.

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що суд дійшов
необгрунтованого висновку про те, що
відповідач ОСОБА_3 та його малолітня
донька ОСОБА_4 не проживають у спірному
житловому будинку без поважних причин
більше одного року.

Такого висновку колегія суддів дійшла,
з огляду на наступні обставини.

Так, заперечуючи проти позовних вимог
ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_3 вказував на
те, що він користується кімнатою у
спірному будинку, однак постійно в ній
проживати не може, оскільки його
дружина за рішенням суду виселена із
спірного будинку і змушена проживати
за іншою адресою.

З цих підстав, та враховуючи, що між
сторонами склались неприязні стосунки,
колегія суддів вважає, що відповідач
ОСОБА_3 також змушений проживати за
іншою адресою, однак він не втратив
інтересу до спірного житла, оскільки
періодично користується кімнатою у
спірному будинку позивача.

Із пояснень представника позивача
ОСОБА_5 - ОСОБА_3, які вона дала суду
апеляційної інстанції, відповідач
ОСОБА_3 дійсно утримує одну кімнату у
спірному будинку, який належить
позивачу, закрив її і нікого не пускає
до неї.

Таким чином, достатніх підстав для
визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що
без поважних причин не проживає у
спірному будинку більше одного року,
матеріали справи не містять.

Що стосується визнання малолітньої
ОСОБА_4 такою, що втратила право
користування спірним будинком, то
колегія суддів зазначає, що достатніх
підстав для застосування до спірних
правовідносин ст. 405 ЦК України,
матеріали справи також не містять.

Так, як було зазначено вище, донька
відповідача народилася ІНФОРМАЦІЯ_1
року (а.с.65), однак була зареєстрована у
спірному житловому будинку - через рік -
15.10.2013 року, тобто після виникнення
спору в суді, оскільки позивач ОСОБА_5
звернулась до суду з позовом 13.05.2013
року.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_5 з
позовом до суду, малолітня ОСОБА_4 ще не
набула права користування спірним
будинком і формально набула це право з
моменту реєстрації, тобто лише 15.10.2013
року.

З цих підстав колегія суддів зазначає,
що особа, яка не набула права
користування спірним житловим
приміщенням, не може бути визнана
такою, що втратила право користування
ним.

Що стосується того, що позивач ОСОБА_5
уточнила свої позовні вимоги 11 березня
2014 року і згідно цих вимог просила
також визнати малолітню ОСОБА_4 такою,
що втратила право користування спірним
будинком на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК
України, то колегія суддів зазначає, що
вказана норма права також не підлягає
застосуванню в даному випадку,
оскільки до часу звернення з позовом до
суду не встановлено факту не
проживання малолітньої ОСОБА_4 у
спірному будинку без поважних причин
більше одного року.

Крім викладеного, колегія суддів також
вважає за необхідне зазначити, що суд
безпідставно вказав в оскаржуваному
рішенні про те, що участь у справі в
інтересах малолітньої ОСОБА_5 приймала
Служба у справах дітей
Комінтернівської районної
адміністрації Одеської області,
оскільки в даному випадку участь у
справі мав приймати Орган опіки і
піклування Комінтернівської районної
адміністрації Одеської області, який
суд фактично залучив до участі у справі
за уточненою позовною заявою від 11.03.2014
року (а.с.67).

Що стосується посилання позивача на ст.
391 ЦК України, як на підставу своїх
позовних вимог, то вона також не
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, оскільки відповідач
ОСОБА_3 та його малолітня донька ОСОБА_4
набули право користування спірним
будинком в якості членів сім'ї власника
будинку.

Що стосується посилання позивача
ОСОБА_8 на те, що відповідач ОСОБА_9
чинить їй перешкоди у користуванні
спірним будинком, який їй належить на
праві приватної власності та за
користування яким відповідач витрат не
несе, то колегія суддів зазначає, що
дані обставини не є підставою для
визнання його таким, що втратив право
користування цим будинком на підставі
ст. 405 ЦК України.

Зазначені обставини можуть бути
підставою для відшкодування витрат,
понесених на утримання спірного
будинку або для стягнення плати за
користування житлом, що не є предметом
даного судового спору.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги надав суду
достатні, належні і допустимі докази
існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
заперечень проти позовних вимог та
доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що оскаржуване
рішення суду є незаконним і
необґрунтованим, доводи апеляційної
скарги його повністю спростовують,
рішення ухвалено не у відповідності до
вимог матеріального права, у зв'язку з
чим апеляційну скаргу слід
задовольнити, оскаржуване рішення суду
скасувати і ухвалити у справі нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 відмовити у повному
обсязі

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.
1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітньої доньки ОСОБА_4,
задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 12 червня 2014
року скасувати і ухвалити у справі нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 відмовити у повному
обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко