Справа №490/6503/13-ц 04.11.2014 04.11.2014 04.11.2014
Справа № 22-ц/784/2916/14
інстанції: Гуденко О.А.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2014 року
колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Кудра В.М.,

за участю представника позивача Глух
Т.В., відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, їх
представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою

заступника
Миколаївського міського голови

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 26 вересня 2014 року за
позовом органу опіки та піклування -
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
відібрання дітей без позбавлення
батьківських прав,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 р. орган опіки та
піклування - виконавчий комітет
Миколаївської міської ради звернулася
з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
відібрання дітей без позбавлення
батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що відповідачі є
батьками неповнолітніх ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідачі не виконують
батьківських обов'язків щодо виховання
дітей, а саме: діти ніколи не
відвідували школу, не охоплені
навчанням жодним загальноосвітнім
закладом, їм не надається медична
допомога, тоді як діти потребують
лікування у офтальмолога та ортопеда,
батьки не випускали дітей з дому, діти
не дихали свіжим повітрям, не
спілкувалися з однолітками, майже не
мали іграшок. Внаслідок цього усі діти
соціально не адаптовані, не мають
достатньо необхідних навичок до
спілкування як з дорослими, так і з
однолітками, мають дуже низький рівень
знань. Батько дітей є інвалідом другої
групи за психічним захворюванням,
двічі на рік по два місяці лікується
стаціонарно в психіатричній лікарні, в
іншій час потребує стороннього
догляду, який здійснює його дружина -
мати дітей. Знаходячись під опікою
держави в навчальному дитячому закладі
діти отримають необхідну освіту,
здобудуть навички спілкування,
пройдуть медичне обстеження та
отримають необхідне лікування. Всього
цього, як і належні умови проживання,
батьки дітям не можуть надати, що
загрожує здоров'ю і розвитку дітей.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд відібрати дітей у
відповідачів без позбавлення останніх
батьківських прав, передати їх органу
опіки та піклування для вирішення
подальшої долі.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 26 вересня 2014 р. у
позові відмовлено.

Постановлено попередити ОСОБА_5
та ОСОБА_4 про необхідність змінити
ставлення до виховання неповнолітніх
дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
зобов'язати відповідачів протягом
місяця з дня набрання рішенням суду
законної сили влаштувати дітей до
загальноосвітнього навчального
закладу, звернутися до відповідного
закладу охорони здоров'я для
проведення обстеження стану здоров'я
дітей. Покладено на орган опіки та
піклування контроль за виконанням
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 батьківських
обов'язків відносно дітей, в тому числі
щодо обов'язків, покладених рішенням
суду.

Роз'яснено сторонам, що у випадку
продовження ухиляння відповідачів від
виконання своїх батьківських
обов'язків відносно дітей, позивач має
право повторно звернутися до суду з
позовом про позбавлення їх
батьківських прав та стягнення
аліментів.

Крім того, судом винесено окрему
ухвалу на адресу Миколаївського
міського голови, в якій доведено факти
неналежного виконання посадовими
особами управління освіти
Миколаївської міської ради та
Департаменту праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
своїх службових обов'язків.

В апеляційній скарзі заступник
Миколаївського міського голови вказує
на невідповідність висновків
встановленим судом обставинам, які
свідчать про доцільність відібрання
дітей, та просить рішення суду
скасувати, прийняти нове рішення по
справі.

У запереченнях на апеляційну
скаргу відповідачі вказують на
безпідставність її доводів і просять
скаргу залишити без задоволення, а
рішення суду - без змін.

Прокурор Центрального району м.
Миколаєва також надав заперечення на
апеляційну скаргу, в якій наголошує на
тому, що рішення суду прийнято в
інтересах сім'ї і просить апеляційну
скаргу відхилити, залишивши рішення
суду без змін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника позивача,
відповідачів, їх представника,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що відповідачі є
батьками неповнолітніх ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_4.

Батьки та діти проживають та
зареєстровані в однокімнатній
квартирі АДРЕСА_1. Квартира загальною
площею 22,4 кв.м., житловою площею 11, 9 кв.м.

Проблемну родину відповідачів, в якій
троє дітей шкільного віку не охоплені
обов'язковим навчанням , виявили в
січні 2013 р.

Згідно довідки Миколаївської обласної
психіатричної лікарні №1, ОСОБА_5
перебуває на обліку як інвалід ІІ групи
з діагнозом «шизофренія, параноїдна
форма, параноїдний синдром, неперервна
течія, змішаний дефект»; має також
діагноз «висока міопія, астигматизм».

Згідно постанови ВКК поліклінічного
відділення Миколаївської обласної
психіатричної лікарні № 1 від 31.07.2014 р,
відповідач станом на теперішній час
може приймати участь у вихованні та
догляді за своїми дітьми.

Відповідачі на обліку в наркологічному
диспансері не перебувають. Мають
посвідчення багатодітної сім'ї з 2010
року.

З 2008 року відповідачі отримують
державну соціальну допомогу
малозабезпеченим сім'ям, перебувають
на обліку в Управлінні соціальних
виплат та компенсацій Центрального
району Департаменту праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради .

Мати дітей ОСОБА_4 отримує державну
соціальну допомогу на догляд за
інвалідом ІІ групи внаслідок
психічного розладу (за ОСОБА_5.).

На підставі винесеного по даній справі
25 вересня 2013 р. заочного рішення з 24
квітня 2014 р. діти відповідачів
перебували в комунальному закладі
«Миколаївський Центр
соціально-психологічної реабілітації
дітей» Миколаївської міської ради .

За висновками психолого-медичної
педагогічної консультації від 14 травня
2014 р, всі діти потребують корекційної
роботи з психологом та логопедом, їх
освітній рівень не відповідає
віковому.

З 08 липня 2014 р. діти перебувають в
Очаківській загальноосвітній
школі-інтернаті І-ІІІ ступенів
Миколаївської обласної ради. ОСОБА_10,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 навчаються в першому
класі, а ОСОБА_7 - в шостому класі.

Під час перебування дітей в Центрі та в
дитячому літньому оздоровчому таборі
«Орлятко» і в Очаківській
школі-інтернаті батьки регулярно
відвідували дітей.

Згідно актів обстеження
матеріально-побутових умов сім'ї
ОСОБА_5 за 2008-2013 роки, складених
працівниками Управління соціальних
виплат, вбачається, що сім'я є
малозабезпеченою, в кімнаті
розташовані два двоярусні ліжка, шафа,
дитячі речі складені на підлозі біля
стін, побутова техніка відсутня,
потребують державної допомоги, усі
діти шкільного віку навчаються в ЗОШ
№31 у відповідних за віком класах.

Згідно висновку органу опіки та
піклування від 31 травня 2013 р. є
доцільним відібрання дітей через
неналежне виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_4
батьківських обов'язків. Так, діти не
охоплені навчанням жодним навчальним
закладом, відсутні відомості про їх
стан здоров'я, через релігійні
переконання сім'я ні з ким не
спілкується, батьки не працюють,
утримують себе за рахунок державної
допомоги на дітей, ухиляються від
зустрічей та проведення
профілактично-роз'яснювальних бесід з
працівниками служби у справах дітей.
Зі слів сусідів, батьки не виводять
дітей навіть на прогулянки.

З виписки з медичної картки дітей за
результатами обстеження, яке
проводилося 25 квітня та 05 травня 2014 р.
після відібрання дітей вбачається, що
діти мають наступні захворювання:
ОСОБА_10 - плоскостопість, міопія,
хронічний тонзиліт, порушення
серцевого ритму, додаткова хорда
лівого шлуночка; ОСОБА_9 -
плоскостопість, астигматизм; ОСОБА_8 -
міопія, косоокість, плоско-вальгусне
встановлення стопи, сколіоз, хронічний
тонзиліт; ОСОБА_7 - плоскостопість,
міопія.

Батьки від плану лікування та
обстеження дітей, що був складений
лікарем школи-інтернату, відмовились.

Як зазначено в ст. 111 Закону України
«Про охорону дитинства», кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків.

В статті 112 «Закону України «Про
охорону дитинства» закріплено, що
виховання в сім'ї є першоосновою
розвитку особистості дитини. Держава
надає батькам допомогу у виконанні
ними своїх обов'язків щодо виховання
дітей, захищає права сім'ї

Відповідно до ст.150 СК України батьки
зобов'язані виховувати дітей,
піклуватися про стан здоров'я дітей, їх
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

З огляду на наведені обставини, суд
правильно прийшов до висновку, що
відповідачі неналежним чином
виконують батьківські обов'язки по
вихованню дітей, оскільки в достатній
мірі не піклуються про стан їх здоров'я,
не забезпечують їх навчання та
соціальну адаптацію.

Як визначено статтею 170 СК України
передбач суд може постановити
рішення про відібрання дитини від
батьків або одного з них, не
позбавляючи їх батьківських прав, у
випадках, передбачених пунктами 2-5
частини першої статті 164 цього
Кодексу, а також в інших випадках,
якщо залишення дитини у них є
небезпечним для її життя, здоров'я і
морального виховання. У цьому разі
дитина передається другому з батьків,
бабі, дідові, іншим родичам -за їх
бажанням або органові опіки та
піклування.

Згідно з п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він:
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;
жорстоко поводяться з дитиною, є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва.

Таким чином, підставою відібрання
дитини без позбавлення батьківських
прав батьків є виникнення в сім'ї
небезпечної для дитини обстановки: її
життя, здоров'я і морального виховання.

Статтею 8 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод
проголошено, що кожен має право на
повагу до свого сімейного життя. Органи
державної влади не можуть втручатись у
здійснення цього права, за винятком
випадків, коли втручання здійснюється
згідно із законом і є необхідним у
демократичному суспільстві в
інтересах національної та громадської
безпеки чи економічного добробуту
країни, для запобігання заворушенням
чи злочинам, для захисту здоров'я чи
моралі або для захисту прав і свобод
інших осіб.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що сім'я відповідачів
перебуває під соціальним супроводом
лише з листопада 2012 р.

Незважаючи на те, що відповідачі
та їх діти постійно проживають в місті
Миколаєві за однією і тією ж адресою
тривалий час, неодноразово зверталися
до державних установ з приводу
отримання матеріальної допомоги, у
зв'язку з чим проводились постійні
обстеження умов їх проживання,
відповідальні державні та комунальні
установи тривалий час не звертали
увагу на стан дітей та умови їх
виховання.

До звернення до суду з цим позовом
відповідачів не попереджали про
наслідки невиконання батьківських
обов'язків, в тому числі щодо
обов'язкового навчання дітей, до них не
застосували жодного заходу впливу,
зокрема, не притягували до
адміністративної відповідальності на
підставі ст. 184 КупАП, не проводилися
роз'яснювальні бесіди працівниками
компетентних служб та органу опіки та
піклування.

Справи щодо відібрання дітей
неодноразово були предметом розгляду
Європейського суду з прав людини.

При розгляді справи «Савіни проти
України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50)
Європейський суд з прав людини
наголосив на такому.

Хоча національним органам надається
певна свобода розсуду у вирішенні
питань щодо встановлення державної
опіки над дитиною, вони повинні
враховувати, що розірвання сімейних
зв'язків означає позбавлення дитини її
коріння, а це можна виправдати лише за
виняткових обставин (див., наприклад,
справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v.
France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Отже,
відповідне рішення має
підкріплюватися достатньо
переконливими і зваженими аргументами
на захист інтересів дитини, і саме
держава -відповідач повинна
переконатися в тому, що було проведено
ретельний аналіз можливих наслідків
пропонованого заходу з опіки для
батьків і дитини (див., наприклад,
справу «Скоццарі та Дж'юнта проти
Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і
41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000 -VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується
необхідністю захистити дитину від
небезпеки, має бути доведено, що така
небезпека справді існує (див., mutatis mutandis,
справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v.
Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004 -III (витяги)).
При винесенні рішення про відібрання
дитини від батьків може постати
необхідність врахування цілої низки
чинників. Можливо, потрібно буде
з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме
дитина, якщо її залишать під опікою
батьків, жорстокого поводження, чи
страждатиме вона через відсутність
піклування, через неповноцінне
виховання та відсутність емоційної
підтримки, або визначити, чи
виправдовується встановлення
державної опіки над дитиною станом її
фізичного або психічного здоров'я (див.
справи «Валлова і Валла проти Чеської
Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), №
23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і
«Гавелка та інші проти Чеської
Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), №
23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого
боку, сам той факт, що дитина може бути
поміщена в середовище, більш
сприятливе для її виховання, не
виправдовує примусового відібрання її
від батьків (див., наприклад, справу «К.
А. проти Фінляндії» (K. A. v. Finland), № 27751/95,
п. 92, ЄСПЛ 2003 -I). Такий захід не можна
також виправдовувати виключно
посиланням на ненадійність ситуації,
адже такі проблеми можна вирішити за
допомогою менш радикальних засобів, не
вдаючись до роз'єднання сім'ї,
наприклад, забезпеченням цільової
фінансової підтримки та соціальним
консультуванням (див., наприклад,
справу «Мозер проти Австрії» (Moser v.
Austria), № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року;
згадані вище рішення у справі «Валлова
і Валла проти Чеської Республіки», пп.
73- 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Враховуючи викладені обставини,
встановлені судом, бажання
відповідачів виховувати та утримувати
дітей в подальшому, обіцяння
влаштувати дітей до загальноосвітньої
школи та провести їх повне медичне
обстеження, бажання усіх дітей
проживати в родині з батьками, їх
тісний психологічний контакт з матір'ю,
готовність самих дітей відвідувати та
навчатися у школі, тривала
бездіяльність відповідальних
державних органів, відсутність
переконливих доказів наявності
реальної небезпеки для здоров'я дітей,
яка не може бути усунута іншими
заходами ніж відібрання дітей від
батьків, суд обґрунтовано вважав за
можливе відмовити в задоволенні
позову, попередивши відповідачів про
необхідність змінити ставлення до
виховання дітей.

Такий висновок суду відповідає
наведеній практиці Європейського суду
з прав людини.

Оскільки під час розгляду справи в суді
позивачем не було надано достатньо
об'єктивних та переконливих доказів
того, що існує реальна небезпека для
дітей відповідачів у разі залишення їх
в сім'ї і вживання інших заходів впливу
не дали результату, задоволення позову
про відібрання дітей за таких обставин
є передчасним, а тому доводи
апеляційної скарги не заслуговують на
увагу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника
Миколаївського міського голови
відхилити, рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 26
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: