Справа № 526/1364/14-ц
Провадження № 2/526/660/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року Гадяцький районний суд
Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

при секретарі Павленко Т.І.

з участю адвоката ОСОБА_1

представника позивача Дегтяр А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Гадяч цивільну справу за
позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості по
кредитному договору,

в с т а н о в и в:

у липні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості по
кредитному договору, отриманому 15
вересня 2006 року позичальником на суму
18445 грн. Згідно з умовами кредитування
ОСОБА_3 повинен був погашати кредит та
відсотки по ньому, але відповідач
своїх зобов'язань не виконує, тому
позивач змушений звернутися до суду
для стягнення заборгованості з
боржника в сумі 28888 грн.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Дегтяр
А.А. в судовому засіданні позов
підтримав, пояснив суду, що протягом
строку дії договору відповідач погашав
заборгованість, зокрема в лютому 2008
року, а потім перестав вносити поточні
платежі, внаслідок чого утворилася
заборгованість. 30 березня 2009 року
Гадяцьким райсудом був виданий судовий
наказ про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості у розмірі 17290 грн., яку
він не погашав. На даний час
заборгованість складає 44327,07 грн. від
якої віднята стягнута сума за судовим
наказом, тому просив стягти залишок
заборгованості в розмірі 28888 грн..

Адвокат ОСОБА_1 просив залишити позов
без задоволення, вказуючи, що 26 лютого
2008 року повністю був погашений кредит
та видана довідка про відсутність
претензій банку до ОСОБА_3. Судовим
наказом була стягнута заборгованість
по кредиту, тому позов заявлений
безпідставно.

Свідок ОСОБА_4 показав суду, що 26 лютого
2008 року батьком відповідача було
внесено в касу банку 21302 грн., таким
чином була погашена прострочена
заборгованість, в зв'язку з чим була
видана довідка про відсутність
заборгованості. Кошти були внесені на
банківські рахунки.

Судом встановлено, що 15 вересня 2006 року
ЗАТ КБ "ПриватБанк" на підставі заяви
позичальника № DNH4KS26160086 надав ОСОБА_3
кредит у сумі 18445 грн. з терміном
користування кредитними коштами, що
відповідає строку дії картки.
Позичальник прийняв умови надання
споживчого кредиту фізичним особам і
зобов'язався повернути суму кредиту,
відсотків, винагороди відповідно до
заяви та умов кредитування.

17 липня 2009 року проведено державну
реєстрацію зміни назви позивача з ЗАТ
КБ "ПриватБанк" на ПАТ КБ "ПриватБанк".

Судовим наказом Гадяцького районного
суду від 30 березня 2009 року стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк"
заборгованість за кредитним договором
від 15 вересня 2006 року в сумі 17290,88 грн., з
яких по тілу кредиту - 9199,15 грн., по
процентах за користування кредитом -
5507,63 грн., 1284.53 грн. - пеня.

Згідно розрахунку ПАТ КБ "ПриватБанк"
прострочена сума заборгованості
ОСОБА_3 станом на 6 червня 2014р.
становить - 44327 грн. 07 коп., з них по тілу
кредиту - 9199,15 грн., по процентах за
користування кредитом - 14896,38 грн., 20231, 54
грн. - пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором.

Від цієї суми банком віднята сума у
розмірі 17290, 88 грн., стягнута судовим
наказом від 30.03.09 року та застосовано
штрафи: 500 грн. та 1351.81 грн., в результаті
заборгованість до стягнення за
підрахунком банку становить 28888 грн..

Відповідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок,
згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти (
кредит ) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти відповідно
ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

Виходячи з матеріалів цивільної справи
банк виконав свій обов'язок своєчасно
та у повному обсязі, а ОСОБА_3 порушив
умови договору по погашенню кредиту.

Однак суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок,
згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти (
кредит ) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти відповідно
ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

Так, встановлено, що судовим наказом
від 30.03.09 на користь банку з ОСОБА_3
стягнута заборгованість по даному
кредитному договору. Судовий наказ
отриманий боржником 3 квітня 2009 року і
вважається таким, що набрав законної
сили. Зі змісту заяви вбачається, що
заборгованість в розмірі 17290,88 грн.
складається з наступного:
заборгованість по тілу кредиту - 9199,15
грн., по процентах за користування
кредитом - 5507,63 грн.. Таким чином, при
пред'явленні даного позову до суду,
позивачем повторно заявлено вимогу про
стягнення тіла кредиту в сумі 9199, 15 грн.
та частини заборгованості по
процентах, що є неприпустимим. Оскільки
заборгованість по тілу кредиту та
процентах в сумі 5507,63 грн. вже стягнута
судовим рішенням, суд вважає, що в цій
частині позовних вимог слід відмовити.

Разом з тим суд вважає, що підлягає
стягненню різниця заборгованості по
процентах за користування кредитом в
розмірі 9388,75 грн..

Суд не приймає до уваги посилання
адвоката ОСОБА_1 на ту обставину, що 26
лютого 2008 року був повністю погашений
даний кредит, оскільки в процесі
розгляду справи було встановлено, що
зазначеного числа була погашена
прострочена заборгованість, тому банк
і не мав жодних претензій з приводу
прострочки платежу. Поміж тим з
розрахунків вбачається, що існував
поточний борг, який не сплачувався
відповідачем і на який нараховувались
відсотки та пеня. З розрахунку також
вбачається, що відповідач після 2008 року
продовжував користуватися кредитними
коштами та в 2013 -2014 роках проводилось
погашення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою чи іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання. Сплата
неустойки є правовим наслідком у разі
порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК).

Згідно п.5.1 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам при порушенні
Позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених Заявою та
п.п.3.2.2., 3.2.3 даних Умов, Банк має право
нарахувати, а Позичальник сплатити
Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми
простроченого платежу, але не менше 1
гривні за кожний день прострочки
платежу.

Ч.2 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір
неустойки може бути збільшений за
погодженням сторін, проте це
стосується лише неустойки, яка
встановлена законом, однак відповідно
до договору сторонами була встановлена
договірна неустойка.

За змістом ст. 551 ЦК України предметом
неустойки може бути грошова сума.
Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Як вбачається з матеріалів справи,
звертаючись до суду з позовом про
стягнення заборгованості банк просив
стягнути пеню в сумі 20231,54 грн., яка
більше ніж в 2 рази перевищує суму
кредитної заборгованості, що є
недопустимим і суперечить нормам
чинного законодавства, тому суд вважає
за необхідне зменшити розмір пені до 9000
грн.

Відповідно п.5.3 Умов при порушенні
Позичальником строків платежів по будь
-якому з грошових зобов'язань,
Позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми
заборгованості.

Отже банк за одне й те саме
правопорушення передбачив подвійну
відповідальність одного виду, що
суперечить ст. 61 Конституції України.
Вказаною статтею визначено, що ніхто не
може бути притягнутий двічі до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином вимога про стягнення
штрафу в сумі 500 грн. і 1351,81 грн. не
ґрунтується законі, тому в задоволенні
позову в цій частині слід відмовити.

Суд встановив, що між сторонами існують
цивільні правовідносини. В зв'язку з
невиконанням ОСОБА_3 зобов'язання по
кредитному договору, за яким
кредитодавець виконав умови договору
повністю і своєчасно, а позичальник
порушив умови договору, порушено
майнові права ПАТ КБ «ПриватБанк», тому
слід стягти заборгованість по
кредитному договору та задовольнити
позов в цій частині.

Також на користь позивача слід стягти
понесені ним судові витрати
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 527 ч.1, 530, 536, 611, 625,
1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88,
209, 212- 215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по
кредитному договору задовольнити
частково.

Стягти з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість по
кредитному договору № DNH4KS26160086 від 15
вересня 2006 року в сумі - 18388,75 грн.: з них
по процентах за користування кредитом -
9388,75 грн., пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором - 9000
грн., судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Решту позовних вимог залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Гадяцький районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуюча: підпис

Копія:вірно

Суддя Гадяцького

районного суду
Л. В. Максименко