АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Івченко О.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Національний
академічний театр російської драми ім.
Лесі Українки», третя особа:
Генеральний директор - художній
керівник Державного підприємства
«Національний академічний театр
російської драми ім. Лесі Українки»
Резнікович Михайло Юрійович, про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,-

УСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до судуз позовом до ДП
«Національний академічний театр
російської драми ім. Лесі Українки»,
третя особа: Генеральний директор -
художній керівник Державного
підприємства «Національний
академічний театр російської драми ім.
Лесі Українки» Резнікович М.Ю., про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Унікальний номер справи: 761/3509/14-ц№
апеляційного провадження:
22-ц/796/11583/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Пономаренко Н.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Корчевний
Г.В. Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 24 липня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Державного підприємств
«Національний академічний театр
російської драми ім. Лесі Українки»
третя особа: Генеральний директор -
художній керівник Державного
підприємства «Національний
академічний театр російської драми ім.
Лесі Українки» Резнікович Михайло
Юрійович про скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції рішення суду
першої інстанції скасувати, та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Вказує, що суд ухвалив оскаржуване
рішення з неповним з'ясуванням
обставин, що маютьзначення для справи
та з порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
воно є неправосудним та підлягає
скасуванню.

Посилається, що суд першої
інстанції не звернув увагу на наявні
докази, а саме Статут підприємства,
накази та акти, не надав правової
оцінки певним документам та не
врахував їх при ухваленні рішення.

Вказує, що посилання на зменшенням
обсягу виробництва і потребою
скорочення витрат на утримання штату
цеху з пошиття взуття до вистав
(преамбула наказу ДП «Національний
академічний театр російської драми ім.
Лесі України» від 12.11.2013 року № 176) не
має економічного обґрунтування і в
судовому засіданні Відповідачем не
доведено і судом не з'ясовано.

Зазначає, що позивачці були
запропоновані дві вакантні посади на
розсуд відповідача лише 12.11.2013 р. та
13.11.2013 р., за два місяці до звільнення. У
день звільнення ОСОБА_1 - 14 січня 2014
року, у відповідача згідно Штатного
розпису та довідок ДП «Національний
академічний театр російської драми ім.
Лесі України» були вакантні посади, які
не були запропоновані й від них
позивачка не відмовлялася.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивачка працювала на посаді
старшого майстра цеху з пошиття взуття
до вистав ДП «Національний академічний
театр російської драми ім. Лесі
Українки» (а.с.9-10).

Під час судового розгляду
встановлено також, що Наказом від 13.01.2014
за №06-к ОСОБА_1 звільнена з посади
старшого майстра цеху з пошиття взуття
до вистав 14.01.2014 за п.1 ст.40 КЗпП України
у зв'язку зі скороченням штату . При
цьому, у вказаному наказі зазначено, що
у зв'язку зі зменшенням обсягу
виробництва і потребою скорочення
витрат на утримання штату цеху з
пошиття взуття до вистав, відповідно до
наказу від 12.11.2013 №176, скорочено посаду
старшого майстра, яку обіймає ОСОБА_1

Крім того, судом першої
встановлено, що від переведення на
запропоновані посади адміністратора
та гардеробника позивачка відмовилась,
а іншої роботи, яку б вона могла
виконувати за своїм фахом і
кваліфікацією, на підприємстві нема.
Про наступне вивільнення ОСОБА_1
персонально попередили 13.11.2013 р.,
профспілковий комітет підприємства
дав згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи
за скороченням штату (а.с.11).

Ухвалюючи оскаржуване рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до умов п.1 ч.1 ст.40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: 1) змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно листа №125 від 27.02.2014
генерального директора-художнього
керівника театруРезніковича М.І.,
Міністерству культури України
направлено для затвердження про
внесення до штатного розпису на 2014 рік
ряд змін, і, зокрема, враховуючи
обмеженість бюджетного фінансування
на заробітну плату ліквідувати в цеху з
пошиття взуття до вистав посаду
старшого майстра з окладом 5091,00 грн. - 1
одиниця (а.с.54).

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, оскільки згідно із ч. 3 ст. 64
Господарського кодексу України
підприємство самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис.

Як вбачається з наказу №176 від 12.11.2013 р.,
у зв'язку зі зменшенням обсягу
виробництва і потребою скорочення
витрат на утримання штату цеху з
пошиття вистав до взуття, з 15.01.2014 р.
скорочено посаду старшого майстра цеху
з пошиття взуття до вистав, яку обіймає
ОСОБА_1, та виведено її зі штатного
розпису театру на наступний 2014 рік.
Також, відділу кадрів наказано
запропонувати ОСОБА_1, яка підпадає під
скорочення, переведення за її згодою на
вакантні посади та професії. У разі
відмови від переведення або браку
вільних посад підготувати документи
для скорочення та звільнення її за п.1
ст.40 КЗпП України (а.с.52).

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках зміни в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу: на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачці двічі було запропоновано
ознайомитися із наказом №176 від 12.11.2013
р. про наступне звільнення та водночас
запропоновано переведення на іншу
роботу за вільними посадами:
адміністратор та гардеробник.

Згідно акту № 01 від 12.11.2013 (а.с. 60) та акту
№02 від 13.11.2013 (а.с. 59) від переведення на
зазначені посади ОСОБА_1 відмовилась,
посилаючись на те, що її не влаштовує
графік роботи та розмір заробітної
плати. Зі змісту вказаних актів
вбачається, що з повідомленням про
наступне звільнення позивач
ознайомилась, однак від підпису
відмовилась.

Відмову від підпису при ознайомленні
із наказом та повідомленнями про
попереднє звільнення підтвердили в
судовому засіданні і допитані свідки, в
тому числі чоловік позивачки ОСОБА_1,
враховуючи вказане суд першої
інстанції обгрунтовано прийшов до
висновку, що офіційно позивачку було
попереджено про майбутнє звільнення з
роботи у зв'язку із скороченням штату
та запропоновано вищевказані вакантні
посади за два місяці, що передують
перед звільненням, відмову від яких
представники позивача не заперечували
в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, та
зазначає, що доводи апеляційної скарги
про те, що відповідач не запропонував
позивачці іншу посаду, не знайшли
підтвердження матеріалами справи.

Щодо доводів апеляційної скарги,
що посилання на зменшенням обсягу
виробництва і потребою скорочення
витрат на утримання штату цеху з
пошиття взуття до вистав (преамбула
наказу ДП «Національний академічний
театр російської драми ім. Лесі
України» від 12.11.2013 року № 176) не має
економічного обґрунтування і в
судовому засіданні Відповідачем не
доведено і судом не з'ясовано, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що чинним
законодавством не вимагається такого
обґрунтування. Крім того, наказ №176 від
12.11.2013 про скорочення посади, яку
займала позивач, і наступне її
звільнення є чинним і ніким не
оскаржено.

Колегія суддів, розглядаючи доводи
апеляційної скарги, що відповідач
бажав будь-якими методами звільнити
позивачку з роботи та не узгодив її
звільнення з профспілковим комітетом
Первинної профспілкової організації,
вважає їх необґрунтованими з огляду на
таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 червня 2014 року
зупинено провадження у справі для
отримання від профспілкового комітету
Первинної профспілкової організації
театру імені Лесі Українки згоди або
незгоди на звільнення з роботи
старшого майстра взуттєвого цеху
ОСОБА_1, оскільки вказаним органом
надано згоду на скорочення посади, яку
займає позивач, а не на її звільнення.

Протоколом профспілкового комітету
Первинної профспілкової організації
театру імені ЛесіУкраїнки №12 від 23.06.2014
р. надано згоду на звільнення позивачки
відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України
(а.с.105-106), у зв'язку з чим ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04 липня 2014 року провадження у
справі відновлено.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що на підприємстві
дійсно відбулися зміни в організації
виробництва і праці, які потягли
скорочення чисельності і штату
працівників, звільнення ОСОБА_1 з
посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України у
зв'язку зі скороченням штату відбулося
з дотриманням чинного законодавства, а
тому позовні вимоги скасувати наказ
ДІЇ «Національний академічний театр
російської драми ім. Лесі Українки» від
13.01.2014 №06-к «Про звільнення ОСОБА_1.»,
поновити її на посаді старшого майстра
цеху з пошиття взуття до вистав ДП
«Національний академічний театр
російської драми ім. Лесі Українки» з 15
січня 2014 року, задоволенню не
підлягають у зв'язку із
безпідставністю та недоведеністю
зазначених позовних вимог.

Крім того, судом першої
інстанції встановлено, згідно виписок
по особовому рахунку позивача, копії
платіжного доручення, що з ОСОБА_1 14.01.2014
р., тобто в день звільнення, були
проведені всі належні розрахунки (а.с.88-
93).

Враховуючи вищевказане, суд
першої інстанції правомірно відмовив
також у задоволенні позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
у зв'язку із незаконним звільненням,
які являються похідними від вимог про
скасування наказу про звільнення та
поновлення на роботі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, погоджується з таким висновком
суду першої інстанції, оскільки
відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно вимог ст. 15 ЦПК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Вказані у апеляційній скарзі доводи
апелянта про порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
як і інші доводи апеляційної скарги,
недоведені та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які були посилання як на
підставу своїх вимог, підтверджених
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, оцінивши їх належність,
допустимість, достовірність, а також
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин, та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, суд першої
інстанції вірно прийшов до висновку
про відмову у задоволенні позову.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308,312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: