Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4408/14
Головуючий у 1 інстанції: Каряка
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів Коваленко
А.І., Кочеткової І.В.,

при секретарі: Хомяк
К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду
Запорізької області від 09 вересня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа відділ державної
виконавчої служби Приморського
районного управління юстиції про
звільнення від сплати заборгованості
по аліментам,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про звільнення
від сплати заборгованості по
аліментам.

Позивач зазначав, що він зареєстрував
шлюб з відповідачкою ОСОБА_3 14 вересня
1996 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 року в них
народився син - ОСОБА_4. У 1998 році
відповідачка звернулась до суду із
заявою про стягнення з нього аліментів
на утримання сина - ОСОБА_4 Стверджує, що
відповідач виконавчий лист за місцем
його роботи не надавала, оскільки в
цьому не було необхідності, так як вони
спільно вели господарство, мали єдиний
бюджет, разом утримували і виховували
сина. 06 квітня 2013 року він перейшов жити
до своєї матері, оскільки сім'я
розпалась, однак шлюб не був
розірваний.

В жовтні 2013 року відповідач звернулась
до Приморського районного суду
Запорізької області з заявою про
видачу їй дубліката виконавчого листа
про стягнення з нього аліментів-на
утримання їх неповнолітнього сина.
Дублікат виконавчого листа надала до
Приморської державної виконавчої
служби Приморського району для
примусового виконання. Станом на 26.11.2013
року, згідно розрахунку відділу
державної виконавчої служби
Приморського району, заборгованість
по аліментам за три останні роки
складає 22601 грн.. яку він має сплатити
відповідачці на підставі постанови
державного виконавця від 26.11.2013 року.

Позивач, не погоджуючись з
нарахуванням пені, вказує, що до
жовтня 2013 року виконавчий лист про
стягнення аліментів відповідачем не
пред'являвся для виконання - без
поважних причин, про що свідчать дата
видачі судом дублікату виконавчого
листа - 04.10.2013 року, розрахунок
заборгованості по сплаті аліментів та
постанова державного виконавця від
26.11.2013 року про звернення стягнення на
пенсію та заробітну плату.

Також з довідки Приморського РВ УМВС
та КП «Чисте місто Приморськ», де він
раніше працював, видно, що в період з 1998
року по 2013 рік виконавчий лист для
стягнення аліментів на користь ОСОБА_3
на утримання ОСОБА_4 не надавався та
аліменти не стягувались.

Посилаючись на ці обставини, просив
звільнити його від сплати
заборгованості по аліментам в сумі 22601
грн.

Рішенням Приморського районного суду
Запорізької області від 09 вересня 2014
року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої
інстанції посилався на положення
частини 3 статті 197 СК України, якою
передбачена можливість в судовому
порядку звільнити платника аліментів
від сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Відмовивши в задоволенні позову, суд
виходив з того, що заборгованість по
сплаті аліментів виникла не внаслідок
непред'явлення без поважних причин
виконавчого листа відповідачкою
ОСОБА_3

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи,
належним чином оціненим доказам, а
також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Основні доводи апеляційної скарги
стосуються неврахування судом першої
інстанції певних обставин, а саме: з
довідок, наданих з місця роботи
позивача, вбачається лише, що за
виконавчим листом аліменти
стягувалися з 1998 року по 2000 рік. З
серпня 2000 року до жовтня 2013 року
відповідач не подавала виконавчий лист
до виконання за місцем його роботи. На
думку апелянта судом не встановлено
поважних причин непред'явлення
відповідачкою виконавчого листа до
виконання.

Такі доводи апеляційної скарги
спростовуються наступним.

Судом встановлено, що постановою судді
Приморського районного суду
Запорізької області від 05.02.1998 року з
ОСОБА_2, 1971 року народження, уродженця
м. Бердянськ на користь ОСОБА_3 було
стягнуто аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6
частини доходів громадян, але не менше
1/2 частини неоподатковуваного
мінімуму, починаючи з 05.02.1998 року і до
досягнення дитиною повноліття (а. с. 29).

З матеріалів справи видно, що за
виконавчим листом з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_2
утримувалися аліменти за місцем роботи
ОСОБА_2 - в період з лютого 1998 року по
липень 2000 року (а. с. 35-37; 58)

В зв'язку з тим, що позивач неодноразово
змінював місце роботи, виконавчий лист
був загублений при пересиланні, про що
ОСОБА_3 дізналася нещодавно. Деякий
час ОСОБА_3 намагалася отримати від
ОСОБА_2 в добровільному порядку кошти
на утримання дитини, проте, ОСОБА_2
матеріальної допомоги фактично не
надавав, а тому у вересні 2013 року
ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про
видачу дубліката виконавчого листа - в
зв'язку з його втратою.

Ухвалою Приморського районного суду
Запорізької області від 27.09.2013 року
Заяву ОСОБА_3 задоволено. Видано
дублікат виконавчого листа № АЕ 9/98,
виданого Приморським районним судом
Запорізької області від 05.02.1998 року (а.
с. 48; 3-4).

08.10.2013 року від ОСОБА_3 до ВДВС
Приморського РУЮ у Запорізькій області
надійшла заява про відкриття
виконавчого провадження - на підставі
виданого дублікату виконавчого листа.
(а. с. 3-4; 47).

Постановою державного виконавця ВДВС
Приморського РУЮ у Запорізькій області
від 26.11.2013 року в рахунок виплати
аліментів та заборгованості з
аліментів звернуто стягнення на
заробітну плату, пенсію, стипендію та
інші доходи боржника - ОСОБА_2, 1971 року
народження (а. с. 6).

Згідно з розрахунком державного
виконавця заборгованість ОСОБА_2 за
аліментами за період з 01.10.2010 року по
26.11.2013 року (за останні три роки)
становить 22601 грн. 67 коп. (а. с. 5).

Згідно частини 1 статті 194 СК України
аліменти можуть бути стягнуті за
виконавчим листом за минулий час, але
не більш як за три роки, що передували
пред'явленню виконавчого листа до
виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 СК України суд
може звільнити платника аліментів від
сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Слід зазначити, що у такий спосіб
законодавцем визначено право, а не
обов'язок, суду звільнити платника
аліментів від сплати заборгованості.
При вирішенні аналогічних спорів
необхідно виходити з інтересів дитини,
оскільки аліменти за рішенням суду
присуджені на утримання дитини з метою
забезпечення достатнього
матеріального рівня її життя.

При апеляційному розгляді встановлено,
що позивач ОСОБА_2 знав про наявність
виконавчого листа за яким протягом 1998
- 2000 року з нього стягувалися в
примусовому порядку аліменти на
утримання сина. Проте, після того, як
він в черговий раз змінив місце
роботи, аліменти не стали
відраховуватися з його заробітку - про
що він також мав знати. Протягом
тривалого часу ОСОБА_2 не надавав
матеріальної допомоги на утримання
свого сина. Як при розгляді справи в
суді першої інстанції, так і при
апеляційному розгляді позивачем не
надано доказів того, що він виконував
рішення суду добровільно - з метою
забезпечення достатнього
матеріального рівня життя дитини.

До того ж, позивачем не доведено факту,
що ОСОБА_3 без поважної причини не
пред'являла виконавчий лист до
виконання, оскільки є така, що набрала
законної сили ухвала Приморського
районного суду Запорізької області від
27.09.2013 року згідно якої задоволено
заяву ОСОБА_3 про видачу дубліката
виконавчого листа в зв'язку з тим, що
виконавчий лист, виданий 05.02.1998 року
було загублено в процесі його
виконання. Вирішуючи питання про
видачу дубліката виконавчого листа (в
силу вимог статті 370 ЦПК України) суд не
обмежений у часових рамках щодо права
на видачу дублікату виконавчого
документу (а. с. 48).

Інші Доводи апеляційної скарги не
дають підстав для встановлення
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

За таких обставин судова колегія
вважає, що підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
Запорізької області від 09 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: