Справа № 333/5819/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2014р.
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді
Боровікової А.І., при секретарі Мікові
П.О., розглянувши у судовому засіданні
в залі суду в м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом Обласного
коммунального підприємства «Аптечне
об*єднання «Фармація» до ОСОБА_1 про
стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013р. позивач звернувся з
вищезазначеним позовом, вказавши, що в
2009 році діяв Колективний договір
Обласного комунального підприємства
«Аптечне об'єднання «Фармація»,
затверджений рішенням загальних
зборів трудового колективу від 31.03.2005 р.
Розміри надбавок працівникам позивача
у 2009 р. визначалось Положенням про
оплату праці працівників Обласного
комунального підприємства «Аптечне
об'єднання «Фармація», яке є додатком
до вищезазначеного колективного
договору. В порушення п. 4.4. наказу
Міністерства охорони здоров'я від
05.02.2005 року № 308/519 «Про впорядкування
умов оплати праці працівників закладів
охорони здоров'я та установ
соціального захисту населення», в
період з 01.07.2009 року по 31.12.2009 року,
колишньому головному бухгалтеру
Обласного комунального підприємства
«Аптечне об'єднання «Фармація» ОСОБА_2
за наказами виконуючого обов'язки
генерального директора ОКП «Аптечне
об'єднання «Фармація» ОСОБА_1 було
встановлено та сплачено надбавки за
високі досягнення у праці, виконання
особливо важливої роботи, складність,
напруженість у роботі в розмірах, які
перевищують 50%, внаслідок чого
підприємству було нанесено шкоди на
загальну суму 7733 грн. 45 коп.

Про вказане порушення позивачу стало
відомо лише 03.02.2012 року, після
надходження до нього вимоги щодо
усунення правопорушень Запорізької
об'єднаної державної фінансової
інспекції Державної фінансової
інспекції в Запорізькій області за
результатами проведеної планової
ревізії фінансово-господарської
діяльності Обласного комунального
підприємства «Аптечне об'єднання
«Фармація». Добровільно відшкодувати
суму зайво нарахованої та сплаченої
надбавки до заробітної плати
відповідач ОСОБА_1 не погоджувався.

Оскільки саме відповідач ОСОБА_1
підписував накази №№ 01-87 від 03.08.2009
року, 01-106 від 02.09. 2009 року, 01-122 від 02.10. 2009
року, 01-123 від 02.10. 2009 року, 01-124 від 02.10. 2009
року, 01-137 від 04.11. 2009 року, 01-138 від 04.11. 2009
року, 01-139 від 04.11. 2009 року, 01-149 від 07.12. 2009
року, 01-150 від 07.12. 2009 року, 01-171 від 28.12. 2009
року, 01-172 від 28.12. 2009 року про виплату
надбавок, що призвело до зайвих
грошових витрат, позивач зазначив, що в
результаті дій колишнього керівника
відповідача ОСОБА_1, підприємству
завдано матеріальної шкоди на суму 7733
грн. 45 коп.

Крім того, позивач в своєму позові
ставить питання про поновлення строку
позовної давності з підстав пропуску
строку позовної давності позивачем з
поважних причин, оскільки позивач, як
зазначено у позові, не мав можливості
звернутися з позовом до відповідача
ОСОБА_1 в межах строку позовної
давності згідно ст. 233 КЗпП України,
перебіг якої почався з 03.02.2012 року і
закінчився 03.02.2013 року через те, що про
той самий предмет і з тих самих підстав
розглядалась справа за позовом до
ОСОБА_2 та рішення у якій винесено лише
20.02.2013 року.

Позивач просить суд поновити строк
позовної давності для можливості
захисту ним своїх прав та стягнути з
відповідача ОСОБА_1 на користь ОКП
«Аптечне об'єднання «Фармація»
матеріальну шкоду в розмірі 7733 грн. 45
коп., а також судових збір в сумі 229 грн.
41 коп.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, надав суду пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав у
повному обсязі, суду пояснив, що
причини, з яких позивач просить суд
застосувати строк позовної давності, є
неповажними, а тому просив суд у
задоволенні позову відмовити через
пропуск позивачем строку позовної
давності.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідач
перебував у трудових відносинах з
позивачем, а саме: в період з 02.03.2009 року
по 23.12.2010 року відповідач ОСОБА_1
виконував обов'язки генерального
директора Обласного комунального
підприємства «Аптечне об'єднання
«Фармація».

Саме перебуваючи на вищезазначеній
посаді, відповідач ОСОБА_1 підписав
накази №№ 01-87 від 03.08.2009 року, 01-106 від
02.09. 2009 року, 01-122 від 02.10. 2009 року, 01-123 від
02.10. 2009 року, 01-124 від 02.10. 2009 року, 01-137 від
04.11. 2009 року, 01-138 від 04.11. 2009 року, 01-139 від
04.11. 2009 року, 01-149 від 07.12. 2009 року, 01-150 від
07.12. 2009 року, 01-171 від 28.12. 2009 року, 01-172 від
28.12. 2009 року про виплату надбавок
працівникам Обласного комунального
підприємства «Аптечне об'єднання
«Фармація», що призвело призвело до
зайвих грошових витрат.

Розмір завданої шкоди підтверджується
довідкою щодо зайво нарахованої
сплаченої надбавки працівникам ОКП
«АО Формація» за липень-грудень 2009р.

Відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України,
стягнення з керівників підприємств,
установ, організацій та їх заступників
матеріальної шкоди в судовому порядку
провадиться за позовом вищестоящого в
порядку підлеглості органу або за
заявою прокурора.

Отже, позивачем у даній справі могла
виступати Запорізька обласна рада, яка
є засновником ОКП «АО «Фармація», або
відповідний прокурор.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Аналогічні положення містяться і в ст.
60 ЦПК України.

Крім того, судом розглянуто заяву
представника відповідача про
застосування строків позовної
давності.

Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України, для
звернення власника або уповноваженого
ним органу до суду в питаннях стягнення
з працівника матеріальної шкоди,
заподіяної підприємству, установі,
організації, встановлюється строк в
один рік з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди.

Позивач дізнався про спричинену йому
матеріальну шкоду колишнім
працівником - виконуючим обов*язки
генерального директора Обласного
комунального підприємства «Аптечне
об'єднання «Фармація» ОСОБА_1 з вимоги
про усунення правопорушень фінансової
дисципліни № 001-14/0207 від 03.02.2012 р.
Запорізької об'єднаної державної
фінансової інспекції Державної
фінансової інспекції в Запорізькій
області за результатами проведеної
планової ревізії
фінансово-господарської діяльності
Обласного комунального підприємства
«Аптечне об'єднання «Фармація», яка в
той же день надійшла на адресу
позивача. Таким чином, день виявлення
заподіяної шкоди є 03.02.2012 року. З
позовом про відшкодування
матеріальної шкоди позивач звернувся
лише 23.07.2013 року.

В якості причини пропуску строку
позовної давності позивач зазначив
неможливість подачі позовної заяви
через те, що в провадженні
Комунарського районного суду м.
Запоріжжі перебувала цивільна справа
за позовом Обласного комунального
підприємства «Аптечне об'єднання
«Фармація» до колишнього головного
бухгалтера підприємства ОСОБА_2 про
стягнення з нього заборгованості.

Разом з тим, неправильний вибір способу
захисту свого права не є поважною
причиною пропуску строку позовної
давності. Чинний ЦПК України не
позбавляє можливості звертатися до
суду або до кількох відповідачів, або
одночасно з декількома позовними
заявами.

Судом не приймаються до уваги доводи
позивача щодо наявності поважних
причин пропуску строку позовної
давності.

Так, аналіз рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2013
року в справі № 812/8959/12, на яке
посилається представник відповідача,
зазначаючи, що саме зі змісту вказаного
рішення стало зрозуміло, що ОСОБА_1
винен у порушеннях, виявлених
Запорізькою об'єднаною державною
фінансовою інспекцією Державної
фінансової інспекції в Запорізькій
області, свідчить про те, що предметом
даного спору було не встановлення вини
відповідача, а стягнення завданої, на
думку позивача, матеріальної шкоди
колишнім головним бухгалтером ОКП «АО
«Фармація» ОСОБА_2

За таких обставин, не можна вважати
причини пропуску строку позовної
давності поважними.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі та сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
клопотання представника відповідача
про застосування позовної давності є
обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Також, судом враховується, що позивач
мав би звернутися до суду з відповідним
позовом до ОСОБА_1 впродовж року з дня
виявлення порушення, а не встановлення
невинуватості головного бухгалтера
ОСОБА_2, як наполягає представник
позивача.

На підставі вказаного, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити у зв'язку з відсутністю
належного обґрунтування позовних
вимог та у зв'язку із спливом строків
позовної давності.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі,
відповідно до ст. 88 ЦПК України,
понесені позивачем судові витрати по
сплаті судового збору за подання
позовної заяви до суду не підлягають
стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 256,
267 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного
суду Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
А.І. Боровікова