Ухвала

іменем україни

04 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,
суддів:Амеліна В.І.,Гончара В.П.,
Парінової І.К.,Савченко В.О.,розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7
на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 07 березня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 04 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року публічне акціонерне
товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ
«Універсал Банк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, в якому просило стягнути
солідарно з відповідачів
заборгованість за договором про
надання кредиту в розмірі 124 802 дол. 90
центів США, звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів, а також стягнути
солідарно з відповідачів 1 820 грн
судових витрат. Вимоги обґрунтовані
тим, що 29 лютого 2008 року між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір № 057-2008-482, згідно з
умовами якого остання отримала кредит
у розмірі 87 700 дол. США зі сплатою 13,45 %
річних до 10 лютого 2028 року. З
метою забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором у
той же день між ПАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1, та
між ПАТ «Універсал Банк» і
ОСОБА_7 було укладено договір поруки
№ 057-2008-482-Р/1, відповідно до якого
поручитель зобов'язався у разі
невиконання позичальником кредитного
договору виконати його умови. ОСОБА_6.
свої зобов'язання за кредитним
договором не виконує, у зв'язку з чим
станом на 26 травня 2010 року утворилася
заборгованість у розмірі 124 802 дол. 90
центів США, що еквівалентно 997 162 грн 69
коп.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 07 березня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
04 грудня 2013 року, позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
користь публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк»
заборгованість за кредитом у сумі 124 802
дол. 90 центів США в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за
кредитом у сумі 124 802 (сто двадцять
чотири тисячі вісімсот два)
дол. 90 центів США звернуто стягнення на
предмет іпотеки двокімнатної квартири
№ 53, загальною площею 30,10 кв. м, житловою
площею 21,30 кв. м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_8
на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 від 19 квітня 1996 року,
запис № 1-994, шляхом проведення
прилюдних торгів. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6. та ОСОБА_7
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 29 лютого 2008 року
між відкритим акціонерним товариством
«Універсал Банк» (правонаступником
якого є ПАТ «Універсал Банк») та
ОСОБА_6 укладено кредитний договір №
057-2008-482, згідно з умовами якого остання
отримала кредит у розмірі 87 700 дол. США
зі сплатою 13,45 % річних до 10 лютого 2028
року. У забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором 10
лютого 2008 року між ПАТ «Універсал Банк»
та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки,
предметом якого є АДРЕСА_1, та між ПАТ
«Універсал Банк» і ОСОБА_7 укладено
договір поруки, відповідно до якого
поручитель зобов'язався у разі
невиконання позичальником договору
виконати умови договору.

ОСОБА_6. свої зобов'язання за кредитним
договором не виконує, у зв'язку з чим
станом на 26 травня 2010 року утворилася
заборгованість у розмірі 124 802 дол. 90
центів США, що еквівалентно 997 162 грн 69
коп., з яких: 86 311 дол. 08 центів США, що за
курсом НБУ станом на 09 грудня 2011 року
еквівалентно 689 622 грн 65 коп., -
заборгованість за кредитом, 36 790 дол. 64
центів США, що за курсом НБУ станом на 09
грудня 2011 року еквівалентно 293 953
грн 53 коп. - заборгованість за
процентами, 1 700 дол. 46 центів США, що за
курсом НБУ станом на 09 грудня
2011 року еквівалентно 13 586 грн 51 коп. -
заборгованість за підвищеними
відсотками.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що внаслідок
невиконання ОСОБА_6 зобов'язань за
кредитним договором, ПАТ «Універсал
Банк» вправі обрати такий спосіб
захисту свого порушеного права, як
стягнення заборгованості та в рахунок
погашення заборгованості звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Такі висновки судів відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
фактичних обставинах справи.

Відповідно до частини 1 статті 554 ЦК
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Пунктом 1.4. договору поруки встановлена
солідарна відповідальність ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 за кредитним договором (а.с. 19, т.
1).

Згідно із частиною 1 статті 543 ЦК
України у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у пункті 42
постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснив, що суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Доводи касаційної скарги про одночасне
застосування судом стягнення
заборгованості за договором кредиту та
звернення стягнення на предмет іпотеки
не є підставою для скасування судових
рішень з огляду на таке.

Зазначивши у мотивувальній частині
рішення про те, що банк має право
обрати такий спосіб захисту свого
порушеного права, як стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки, суд першої
інстанції у резолютивній частині
рішення звернув стягнення на предмет
іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
а не як задоволення самостійної
позовної вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Доводи касаційної скарги щодо
збільшення обсягу відповідальності
ОСОБА_7 як поручителя, у зв'язку із
збільшенням відсоткової ставки за
відсутності згоди останнього на таку
зміну, не заслуговують на увагу,
оскільки відповідачами не надано
належних доказів на спростування
розрахунку, наданого банком щодо
розміру заборгованості за відсотками,
передбаченими умовами кредитного
договору.

Доводи касаційної скарги щодо
відсутності згоди органу опіки та
піклування на звернення стягнення на
квартиру, в якій зареєстрована
малолітня дитина є безпідставними,
враховуючи, що на момент укладення
договору іпотеки від 29 лютого 2009 року
дитина не була зареєстрована в
спірному приміщенні, так як народилася
21 червня 2008 року.

У пункті 44 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що будь-які дії, вчинені без
згоди іпотекодержателя після
укладання договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судом
першої інстанції або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді судами попередніх інстанцій
допущені порушення норм матеріального
або процесуального права, які
передбачені статтями 338-341 ЦПК України
як підстави для скасування рішення,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7
відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 07 березня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. ОлійникСудді: В.І.
Амелін В.П. Гончар І.К. Парінова В.О.
Савченко