22-ц/775/1062/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Шиян В.В.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Кочегарової Л.М.,
Попової С.А.,

при секретарі Одінцові Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми боргу, третя особа: ОСОБА_3,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 22 травня 2014 року,-

в с т а
н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивачка
звернулася до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_2 суми боргу.
Посилалася на те, що за проханням її
колишнього зятя ОСОБА_3 20 січня 2008 року
вона передала в борг суму 8000 доларів
США строком до 1 січня 2009 року, з
виплатою щомісячної винагороди в
розмірі 500 гривень, про що їй була
надана розписка знайомим ОСОБА_3 -
відповідачем ОСОБА_2 До моменту
звернення до суду сума боргу їй не
повернута. Вона неодноразово
зверталася до ОСОБА_3 з проханням
повернути борг, на що отримувала
обіцянки, що борг буде повернуто. В
березні 2013 року вона нагадала ОСОБА_3
про суму боргу с проханням повернути
гроші, на що отримала різку відмову.
Оскільки вона є людиною похилого віку,
хворою і своєчасно не мала можливості
звернутися до суду з позовом, вважає,
що строк звернення до суду вона
пропустила з поважних причин. Просила
стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму
боргу в розмірі 63 944,00 грв., 3% річних в
розмірі 9 123,85 грв., у відшкодування
моральної шкоди - 2 000 грв. та
відшкодувати судові витрати.

Під час розгляду справи позивачка
збільшила позовні вимоги в частині
суми боргу і 3% річних та просила
стягнути з відповідача суму боргу в
розмірі 8 000 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 91 168,80
гривень та 3% річних - 14 477,11 грв.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 22 травня 2014 року позов
ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на те, що суд неправильно
встановив обставини, що мають значення
для справи, неправильно застосував
норми матеріального та порушив норми
процесуального права, поклав в основу
рішення факти, які розглянув однобічно
та не об'єктивно, просить рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення її позовних вимог. Зокрема,
посилається на те, що нею не був
пропущений строк позовної давності,
оскільки в судовому засіданні було
доведено, що при настанні строку
виконання зобов'язань, між сторонами
була досягнута домовленість про
відстрочку виконання зобов'язання на
строк до кінця 2010 року і відповідачем
та третьою особою було визнано цей
факт, оскільки на протязі 2010 року їй
щомісячно сплачувалася ОСОБА_3
винагорода за користування грошима.
Суд не застосував норми права, які
регулюють спірні правовідносини та не
зауважив, що строк позовної давності
починається зі спливом цього
домовленого (пільгового) строку. Не
врахував суд і те, що з 2008 року
позивачці заборонені по медичним
показанням будь - які емоційні
переживання та навантаження, оскільки
вона з 2009 року по 2012 рік перебувала на
обліку та регулярно зверталася до
лікарів з приводу свого захворювання.
Суд безпідставно не взяв до уваги
письмові докази у вигляді медичних
документів. Вважає, що поважною
причиною пропуску строку є і її
юридична необізнаність.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове
засідання апеляційного суду не
з»явилися, будучи належним чином
повідомленими про час та місце
розгляду справи. ОСОБА_2 та ОСОБА_1
просили розглянути справу без їх
участі, за участю представників. Тому,
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України,
справа розглянута у відсутність
зазначених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивачки -
ОСОБА_5, яка підтримала доводи скарги та
просила її задовольнити, заперечення
проти скарги представника
відповідача - ОСОБА_6, яка просила
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
20 січня 2008 року ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_1 8000 доларів США, які зобов'язався
повернути до 1 січня 2009 року, з виплатою
щомісяця в рахунок винагороди по 500
гривень що підтверджується розпискою,
яка написана позичальником
власноруч у присутності ОСОБА_3 ( а.с.7).

Вирішуючи спір та відмовляючи ОСОБА_1 у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що договір
позики було укладено між сторонами,
розписка була написана відповідачем
власноруч, без примусу, угода не
визнана недійсною, тому, у зв»язку зі
спливом строку виконання зобов»язання,
обумовленого угодою, позивачка має
право вимагати повернення боргу.
Однак, строк позовної давності для
звернення до суду нею пропущено,
підстав для визнання причин пропуску
строку поважними судом не встановлено,
тому, у звдоволенні позову суд
відмовив.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцю позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначенні
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 612 цього Кодексу
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

У відповідності зі ст. 257 цього
Кодексу загальна позовна давність
встановлюється у три роки.

Згідно з ч. 5 ст.261 даного
Кодексу за зобов»язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Статтею 264 цього Кодексу
передбачено, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов»язку.
Після переривання перебіг строку
позовної давності починається заново.
Час що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається з боргової розписки,
20 січня 2008 року, ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_1 8000 доларів США, які
зобов»язався повернути до 1 січня 2009
року.

Таким чином, перебіг строку
позовної давності за вказаною
розпискою починається з 1 січня 2009
року та закінчується 1 січня 2012 року. До
суду ОСОБА_1 звернулася 3 жовтня 2013
року, тобто, з пропуском строку
позовної давності.

Обгрунтовуючи причини пропуску
позовної давності позивачка
посилалася на наявність захворювань,
які нібито перешкоджали їй звернутися
своєчасно до суду, на юридичну
необізнаність та на переривання
строку позовної давності у зв»язку з
тим, що між нею та ОСОБА_3 була
домовленість про продовження строку
виконання зобов»язань до кінця 2010
року.

На підтвердження цих доводів
ОСОБА_1 надані медичні документи про
наявність хронічних захворювань, з
приводу яких вона перебуває на обліку
та періодично проходила курси
лікування, починаючи з 1995 по 2013 роки,
які досліджені судом, про що зазначено
в рішенні (а.с. 31,32,34,35,36,37,38,40,41-45).

Відповідно до положень ст.212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об»єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з п.2 ч.1 ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, виконавши вимоги
процесуального закону щодо
представлених сторонами доказів, їх
належності, допустимості, достатності
та їх взаємного зв»язку у сукупності з
усіма доказами, наданими сторонами,
дійшов обгрунтованого висновку про
відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову,
застосовувавши до спірних
правовідносин наслідки спливу
позовної давності.

Колегія суддів не може не погодитися з
висновком суду першої інстанції про те,
що наявність хронічних захворювань у
позивачки не може свідчити про
неможливість її звернення до суду з
даним позовом у встановлений законом
строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
незважаючи на наявність захворювань,
ОСОБА_1 неодноразово на протязі 2011 - 2012
років брала участь в судових
засіданнях, як представник доньки -
ОСОБА_7, у спорах, які вирішувалися між
нею та ОСОБА_3 щодо визначення місця
проживання дітей, позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав, стягнення
аліментів на утримання дітей,
визнання ОСОБА_7 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстрації (а.с.
65-68).

Крім того, судом встановлено
та не оспорюється позивачкою, що вона у
період з червня 2008 року по лютий 2012 рок
працювала, про що надані відомості
Управлінням Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя щодо сплати страхових
внесків за ОСОБА_1 підприємствами -
Комунальний заклад управління освіти
міської ради «Централізована
бухгалтерія Орджонікідзевського
району м. Маріуполя» та Благодійний
фонд « Хесед Мікол Анашама» (
а.с.117, 118).

Ці обставини, на думку колегії
суддів, свідчать про те, що позивачка
мала можливість своєчасно звернутися
до суду за захистом своїх прав та
інтересів або особисто, або через
представника.

Не надано позивачкою і належних та
допустимих доказів переривання
перебігу строку позовної давності.

ОСОБА_1 посилається на те, що
відповідач ОСОБА_2 та третя особа -
ОСОБА_3 визнавали факт продовження
строку виконання зобов»язань до кінця
2010 року.

Між тим, письмових доказів на
підтвердження цього факту суду не
надано.

З пояснень ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в суді
першої інстанції 11 лютого 2014 року та 17
квітня 2014 року вбачається, що гроші у
ОСОБА_1 для себе брав ОСОБА_3, який і
повертав суму боргу позивачці та
сплачував їй в якості винагороди по 500
грв. щомісячно. ОСОБА_2 тільки написав
розписку на прохання ОСОБА_3 Ніяких
домовленостей про відстрочку
виконання зобов»язань між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не було. Погашення боргу було
здійснено ОСОБА_3 наприкінці 2009 -
початку 2010 року (а.с.80-81,109-112).

Вказані обставини позивачкою не
спростовані будь якими належними та
допустимими доказами.

Тому, колегія суддів вважає, що
висновок суду першої інстанції про
пропуск позивачкою строку позовної
давності без поважних причин та
відсутність підстав для його
поновлення, є обґрунтованим. Про
застосування строків позовної
давності заявлено відповідачем під
час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги
позивачки не спростовують
правильність правових висновків суду.
Ніяких нових доказів чи обставин, які
не були предметом розгляду суду та
могли б вплинути на рішення
позивачкою апеляційному суду не
надано.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
з нормами матеріального права, в ньому
повно відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними, а тому,
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду
немає.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315 ЦПК
України. колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 22
травня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді