Провадження №2/389/587/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 року
Знам'янський
міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі : головуючого судді Савельєвої
О.В.

при секретарі Баланюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Знам'янка Кіровоградської області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики. Позовні
вимоги обґрунтовує неналежним
виконанням договору позики
відповідачем, зазначаючи, що 12.08.2012
ОСОБА_2 взяв в борг 100 000 гривень, які
зобов'язався повернути до 31.12.2012, про що
власноручно написав розписку. Оскільки
у зазначений строк борг не повернуто,
просить суд стягнути суму боргу у
розмірі 108 125 гривень, із яких 100 000 грн.-
сума основного зобов'язання, а 8 125
гривень - проценти від суми позики.
Зазначені кошти просить стягнути
солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка на час
написання розписки доводилася
дружиною ОСОБА_2

Позивач та його представник в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги в
повному обсязі, просили суд
задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
в судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, пояснивши, що відповідач не
отримував кошти по вищезазначеній
розписці, оскільки на час її складення
потреба у грошах у нього була відсутня.
У судовому засіданні відповідач не
заперечував факт написання ним
особисто розписки, але за інших
обставин. Зокрема, зазначив, що між ним
та позивачем існували ділові стосунки,
разом співпрацювали і 31.10.2011 він
отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 65000 грн.
як завдаток на придбання
металоконструкцій, про що написав
розписку. Потім, за проханням позивача
розписка була ним переписана 12.08.2012 на
суму 100 000 грн., але гроші за цією
розпискою він не отримував.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в
судовому засіданні заперечували щодо
позовних вимог, вказуючи, що вона не
знала про написання її чоловіком
розписки, отримання в борг коштів. На
той час вона з дитиною прживали окремо
від чоловіка ОСОБА_2

Суд, вислухавши пояснення позивача,
відповідачів та їх представників,
дослідивши матеріали справи, докази,
вважає, що позовна заява підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з
розпискою, оригінал якої міститься в
матеріалах справи (а.с.40), 12.08.2012
відповідач ОСОБА_2, в присутності двох
свідків, взяв в борг у ОСОБА_1 100 000
гривень, які зобов'язався повернути до
31.12.2012. Факт написання розписки
особисто відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку саму суму коштів
(суму позики) або таку ж кількість речей
того самого роду і такої самої якості.
Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно зі ст.1047 Цивільного кодексу
України договір позики укладається у
письмовій формі. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1051 Цивільного кодексу
України позичальник має право оспорити
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Враховуючи зазначені положення закону,
суд не приймає як доказ по даній справі
доводи відповідача ОСОБА_2 щодо
відсутності у нього на час написання
розписки потреби у грошах, оскільки
12.03.2012 ним була продана квартира
АДРЕСА_1, за яку він отримав кошти в сумі
264000 грн.

Суд критично відноситься до показів
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є
відповідачу батьком та братом
відповідно. Зазначені свідки дали
покази, що вони, перебуваючи в
м.Дніпропетровську, разом з
відповідачем ОСОБА_4 пішли у торговий
центр на зустріч з позивачем і
перебували в кафе за столиком
неподалік від столика, де ОСОБА_2
спілкувався з позивачем. Про що велася
розмова вони не чули, бачили, що ОСОБА_2
щось писав, але коли вони виходили
після цієї зустрічі у ОСОБА_2 в руках
нічого не було, у тому числі пакету з
грошима. При цьому, свідок ОСОБА_4
вказав, що вони зустрілися з позивачем
ще біля торгового центру на стоянці, а
свідок ОСОБА_5 стверджував, що коли вони
зайшли до торгового центру в кафе,
позивач вже знаходився за одним із
столиків.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, що зазначені в розписці,
підтвердили факт передачі грошей
позивачем відповідачу 12.08.2012 за
обставин, зазначених позивачем.

Заперечуючи проти позову, відповідач
послалася на те, що розписка, написана
ним, є безгрошовою і гроші фактично
йому не передавалися.

Зазначені доводи відповідача
спростовуються письмовими доказами,
зокрема текстом розписки про те, що
відповідач узяв та зобов'язується
повернути позивачу отримані ним гроші
в сумі 100 000 гривень (а.с.40). Належних та
допустимих доказів безгрошової
розписки відповідач до суду не надав.

Крім того, будь-яких належних та
допустимих доказів на підтвердження
існування інших обставин написання
даної розписки відповідачем в судове
засідання не надано.

Стосовно позовної вимоги щодо
стягнення боргу солідарно і з ОСОБА_3
судом встановлено, що на час укладення
договору позики - 12.08.2012 відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується копією рішення
Знам'янського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 16.06.2014 (а.с.
100).

Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного
кодексу України договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Доказів того, що гроші в борг ОСОБА_2
були взяті для сімейних потреб та
відповіно на них і витрачені, не надано.
Позивач, надаючи в борг відповідачу 100
000 грн. не з'ясував, чи є на це згода його
дружини ОСОБА_3, а тому, у цій ситуації
суд вважає, що договір позики від 12.08.2012
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
створює для відповідача ОСОБА_3 -
колишньої дружини ОСОБА_2 обов'язку
щодо повернення цієї грошової суми, а
отже у задоволенні позовних вимог в цій
частині необхідно відмовити за
безпідставнію та необгрунтованістю.

На підставі викладеного, враховуючи, що
відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на
себе зобов'язання та не повернув суму
позики у строк, визначений розпискою,
чим порушив право позивача як
позикодавця за договором позики на її
повернення, при цьому, аналізуючи
зібрані по справі докази в їх
сукупності, виходячи з правових норм, а
саме: ст.ст. 1046-1049 Цивільного кодексу
України, суд приходить до висновку, що
позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу за договором позики є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення з
відповідача процентів від суми позики
на рівні облікової ставки
Національного банку України в сумі 8125
грн. не ґрунтуються на вимогах діючого
закону.

Так, Цивільний кодекс України (ст.104)
передбачає можливість отримання
позикодавцем від позичальника
процентів від отриманої суми позики,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Розмір і порядок одержання
процентів встановлюється договором.
Однак в даному випадку сторонами не
була дотримана письмова форма договору
позики, а надана розписка свідчить лише
про передання позивачем відповідачу 100
тис. грн. в борг.

Судові витрати розподіляються між
сторонами відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст.ст.60,
61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 борг за договором
позики в сумі 100000 (сто тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1000
(одна тисяча) грн. 16 коп.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог, відмовити.

Судовий збір в сумі 161 (сто шістдесят
одна) грн. 89 коп. віднести на рахунок
позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Знам'янського міськрайонного суду

Кіровоградської області
О.В.
Савельєва