Провадження № 2/554/192/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2014 року Октябрський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

при секретарі - Жданову Є.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

адвоката позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідачів - ОСОБА_6,

третьої особи - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи
ОСОБА_7, приватний нотаріус
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання недійсним
договору довічного утримання та про
усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2013 року до Октябрського
районного суду м. Полтави звернувся
ОСОБА_1 із вказаною позовною заявою,
відповідно до якої прохав суд визнати
недійсним договір довічного утримання
від 09 лютого 2012 року, укладений між
ОСОБА_9 та ОСОБА_3, посвідчений
приватний нотаріусом ОСОБА_8; усунути
від права на спадкування за законом
ОСОБА_3, ОСОБА_5, та за заповітом ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на 83-му році
життя помер його батько ОСОБА_9. Після
його смерті залишився спадок у вигляді
квартири АДРЕСА_1, грошових вкладів та
акцій ВАТ «Укрнафта». Спадкоємцями за
законом є він - ОСОБА_1, ОСОБА_7 (сини
спадкодавця), онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_3
(діти померлого в 1994 році сина
спадкодавця ОСОБА_10). Лише після смерті
батька, 08.02.2012 року зі слів відповідача
ОСОБА_4 (що є невісткою померлого) йому
стало відомо про те, що його батько
ОСОБА_9 склав на її ім'я заповіт від
04.12.2009 року, а також 09.02.2012 року уклав з
ОСОБА_3 (онуком, сином ОСОБА_4.) договір
довічного утримання. Позивач вважає, що
даний договір має бути визнаний
недійсним, оскільки в момент його
укладення ОСОБА_9 не усвідомлював
значення своїх дій і не міг керувати
ними. Так, лікарем «Швидкої допомоги»
ОСОБА_11 станом на 20.02.2012 року (через 20
днів після укладення Договору
довічного утримання) було встановлено
у ОСОБА_9 попередній діагноз «синільний
психоз», що пов'язана з психічним
розладом, депресією, параноїдальними
явищами, що не виникає раптово, а
розвивається поступово. Також, позивач
вказував на невиконання Набувачем
ОСОБА_3 своїх обов'язків за Договором
довічного утримання, а саме що він не
забезпечував Відчужувача всім
необхідним (одягом, взуттям, ліками,
тощо) за власні кошти, оскільки не мав
офіційної роботи та заробітку; не
приймав участі у похованні
Відчужувача, оскільки всі витрати на
поховання та участь у похованні брав
позивач; він не викликав лікарів, не
спілкувався з ними щодо стану здоров'я
Відчужувача. Позивач вважає, що
висновок лікарів про причину смерті
батька через атеросклеротичну хворобу
серця не відповідає дійсності. Позивач
вказував, що є достатні підстави
вважати, що ОСОБА_9 помер насильницькою
смертю від умисних дій відповідачів.
Так, позивач вказував, що з протоколу
огляду тіла ОСОБА_9 виявлено наявність
рани на лівій брові, багрова попруга на
шиї; також, позивач вказував, що знайшов
під матрацом батьківського ліжка
скручений ремінь; на день смерті в
крові ОСОБА_9 виявлено токсичні
речовини креатинін, сечовина,
залишковий азот, що може свідчити про
вживання транквілізаторів, які йому
надавалися відповідачами. Своєчасно
навідуватись до батька та контролювати
участь відповідачів у його житті він не
міг через виявлену хворобу - онкологія
лівої нирки, та перенесену операцію.
Батько (Віджучувач) за життя був
заможною людиною, мав достатньо грошей
на своє утримання (близько 10 000,00 грн. на
місяць), мав майно у власності,
дивіденди, пенсію. Викладені вище
обставини свідчать про зацікавленість
відповідачів в якнайскорішій смерті
ОСОБА_9 та отриманні матеріальної
вигоди. На підставі викладених
обставин, відповідно до п. п. 1, 5 ст. 1224 ЦК
України позивач прохав усунути
відповідачів від права на спадкування.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, прохали
суд позов задовольнити.

Відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та
їх представник за довіреністю ОСОБА_6
проти задоволення позову заперечували,
прохали суд відмовити в його
задоволенні.

Третя особа по справі - ОСОБА_7 позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
прохав суд позов задовольнити.

Третя особа по справі - приватний
нотаріус Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 у судове
засідання не прибула, заяв про розгляд
справи за її відсутності до суду не
надходило.

Відповідно до наявного в справі
заперечення на позов відповідача
ОСОБА_3 зазначено, що ОСОБА_9 був його
дідом, - забезпеченою людиною,
турботливою відносно рідних (допомагав
кожному зі своїх синів та онуків).
Перший заповіт ним складено було на
онука, сина ОСОБА_7, але ж ОСОБА_7 разом
зі своєю жінкою, всупереч прохання
діда, не переїхали до нього та не
доглядали за ним. Другий - складений
30.09.2009 року на ОСОБА_4, яка разом з ним
(ОСОБА_3.) та братом (ОСОБА_9.) доглядали
діда. За ініціативою діда між ними був
укладений Договір довічного утримання.
Під час його підписання ОСОБА_9 не був в
такому стані, що б не розуміти значення
своїх дій. ОСОБА_9 не хворів такою
хворобою, що б впливала на його
здатність усвідомлювати значення
своїх дій, він помер від хвороби серця.
Також, відповідачем в запереченні
зазначено, що він дивіденди від
вкладів, працював, а тому міг
турбуватися за дідом (Відчужувачем)
відповідно до умов Договору довічного
утримання. В іншому випадку, вразі
невиконання (неналежного виконання)
набувачем своїх обов'язків за
договором - це б було підставою для
розірвання такого Договору за
ініціативою Відчужувача, а не
підставою для визнання його недійсним
третіми особами. Відповідач в
запереченні вказував, що приймав
участь у похованні ОСОБА_9, надавав для
цього кошти. Також, посилався на те, що
лікар «Швидкої допомоги» ОСОБА_14 не міг
права ставити діагноз «синільний
психоз», оскільки це компетенція
лікаря-психіатра або комісії
лікарів-психіатрів. При цьому, також
відповідачем зазначено, що така
хвороба може бути різного ступеню
стійкості: скороминучою, зникаючою,
тривалою. ОСОБА_9 не перебував на обліку
як особа, що страждає на психічні
захворювання. Не був визнаний
недієздатним. Виникненню в його крові
креатиніну, сечовини могла б сприяти
їжа, яку він споживав та (або) похилий
вік. ОСОБА_9 хворів на пневмонію, у
зв'язку з чим йому лікарем було
прописано ліки; уколи робила медична
сестра за викликом; сам позивач також
приводив лікарів. Доводи позивача щодо
насильницької смерті ОСОБА_9 є
надуманими.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
дослідивши зібрані по справі докази,
заслухавши пояснення допитаних
свідків, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним
сином ОСОБА_9, згідно з свідоцтва про
народження, копія якого знаходиться в
матеріалах справи.

Судом також встановлено, що ОСОБА_7
(третя особа по справі) є сином ОСОБА_9,
відповідач ОСОБА_4 є невісткою ОСОБА_9
(жінкою померлого сина ОСОБА_9),
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є онуками
ОСОБА_9 (синами ОСОБА_9).

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 83 роки,
відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1, актовий запис № 440 (а.с. 6).

Відповідно до довідки про причину
смерті № 413, виданої 03.03.2012 року лікарем
ОСОБА_15, причиною смерті ОСОБА_9 визнано
атеросклеротичну хворобу серця (а.с. 7).

Свідоцтво про поховання видано ОСОБА_1
04.03.2012 року (а.с. 7).

Встановлено, що 04.12.2009 року ОСОБА_9 на
ім'я ОСОБА_4 складено заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Полтавського районного нотаріального
округу ОСОБА_16, відповідно до якого
Заповідач своєї смерті, заповів
повністю належну йому квартиру за
адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_4 (а.с. 12).

Також, судом встановлено, що майже за
місяць до смерті - 08.02.2012 року між ОСОБА_9
(Відчужувач) та онуком ОСОБА_3 (Набувач)
був укладений договір довічного
утримання, відповідно до якого ОСОБА_9
передає у власність ОСОБА_3 належну
йому на праві приватної власності
квартиру АДРЕСА_1, трикімнатну,
житловою площею 48,6 кв. м., загальною
площею 71,4 кв. м., що зазначений в плані
під літерою «А-5», взамін чого Набувач
Майна, зобов'язується надавати
Відчужувачу довічно матеріальне
забезпечення (а.с. 10).

08.02.2014 року договір посвідчений
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
та внесений в Державний реєстр
правочинів за № 4875670 (Витяг з
Державного реєстру правочинів № 10992265
(а.с.11)).

Позивач вважає, що в момент вчинення
правочину ОСОБА_9 не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними, а тому, відповідно до ст. 225 ЦК
України, такий правочин має бути
визнаний недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

З даного слідує, що в такій категорії
спорів слід виходити з таких умов:
по-перше, фізична особа, що укладала
договір повинна бути дієздатною,
по-друге, у момент вчинення правочину
ця особа перебувала у такому стані, що
не усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними (тобто,
йдеться про тимчасовий стан, при якому
людина внаслідок функціональних
розладів психіки, порушення
фізіологічних процесів в організмі або
інших хворобливих станів не може
розуміти значення своїх дій або
керувати ними).

Відчужувач ОСОБА_9 за життя
недієздатним у встановленому законом
порядку не визнавався.

Неспроможність дієздатної особи
розуміти значення своїх дій та (або)
керувати ними може бути викликана
різними обставинами: нервовим стресом,
шоком від фізичної травми, алкогольним
або наркотичним сп'янінням,
перебуванням під дією медичних
препаратів, що уповільнюють
психомоторні реакції, тощо.

Суду слід також встановити форму вияву
стану особи, при якому вона не
усвідомлювала значення своїх дій
станом на момент укладення Договору.

У позовній заяві позивач вказував, що
неспроможність Відчужувача розуміти
значення своїх дій під час підписання
Договору викликана наступними
обставинами: «синільний психоз», що
виявлений в останнього за 20 днів після
підписання Договору довічного
утримання; споживання Відчужувачем
транквілізаторів; можливий шоковий
стан від травм, оскільки на тілі
Відчужувача були фізичні травми
(багрова попруга на шиї, розсічення
лівої брові), що виявлені ІНФОРМАЦІЯ_3
(через 23 дня після укладення
оспорюваного Договору).

З пояснень третьої особи по справі -
нотаріуса ОСОБА_8 судом встановлено, що
ОСОБА_9 в супроводі невідомої їй особи
жіночого полу звернувся до нотаріуса
для оформлення договору дарування
вказаної квартири на онука ОСОБА_3, на
що нотаріус повідомила останньому про
всі можливі ризики для нього вразі
здійснення дарування, оскільки ОСОБА_9
проживає в зазначеній квартирі та
іншого житла не має, остання розповіла
йому про можливість укладення Договору
довічного утримання. ОСОБА_8 вказувала,
що під час надання консультації ОСОБА_9
адекватно себе поводив, відповідав на
запитання нотаріуса, поставлені з
метою встановлення розуміння ним своїх
дій, доти його це не почало дратувати.
Договір було укладено з другого
відвідування нотаріуса.

Протягом життя ОСОБА_18 на обліку з
підстав наявності психічних хвороб чи
розладів не перебував.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_9 був
учасником ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи,
постраждалим від її наслідків, що
підтверджується відповідним
посвідченням (а.с. 8); має другу групу
інвалідності з причини загального
захворювання, згідно з довідкою МСЕК
від 18.08.2011 року (а.с. 9).

При дослідженні лікарем лаборантом
крові ОСОБА_9 станом на 02.03.2012 р.
виявлено токсичні речовини: креатинін,
сечовина, залишковий азот (а.с. 13).

Згідно з листом зворотнього зв'язку,
складеним лікарем ОСОБА_11 за
результатами огляду ОСОБА_9,
здійсненого 20.02.2012 року за викликом
«Швидка допомога», встановлено
наступне. В графі «Діагноз» прописано:
аденома простати, затримання сечі,
синільний психоз, психомоторне
збудження (а.с. 59).

Згідно з повідомленням Комунальної
установи «Полтавський обласний центр
екстреної медичної допомоги та
медицини катастроф» Полтавської
обласної ради (а.с. 108) при виїзді на
виклик до ОСОБА_9 лікарем ОСОБА_11 (що з
1992 року є лікарем психіатричної
бригади) встановлено в останнього
психомоторне збудження та призначено
психотропні препарати (з метою
можливості в подальшому надати медичну
допомогу при гострій затримці
сечовиділення).

Допитаний у судовому засіданні в
якості свідка лікар ОСОБА_11 пояснив, що
дійсно 29.02.2012 року здійснював виїзд за
викликом до ОСОБА_9 у зв'язку зі
скаргами на затримку сечі. У хворого
дійсно була виявлена затримка сечі, а
також констатовано неадекватну
поведінку, що виразилася в тому, що
хворий не давав здійснити перевірку
тиску, чинив опір при здійсненні
процедури сечовиведення катетером, не
розумів пояснень лікаря, у зв'язку з чим
стала потрібна стороння допомога
помічника та введено ОСОБА_9 медичний
препарат «сібазон» (що
використовується при психомоторних
збудженнях, тощо). Після того, було
рекомендовано родичам (була присутня
жінка) визвати дільничного, психіатра
та уролога (чого зроблено не було). На
запитання чим була викликана
неадекватна поведінка хворого лікар
повідомив, що перед початком
обстеження хворому введено
спазмолітик, але навіть після цього
хворий вів себе неадекватно. За
результатами обстеження, серед інших,
було поставлено попередній діагноз
«синільний психоз», який характерний
для людей такого віку та ознаки якого
проявляв ОСОБА_9

В медичній картці також мається запис
лікаря ОСОБА_17 від 03.2012 року, відповідно
до якого встановлено у хворого агресію,
неадекватність, психомоторне
збудження, визначено загальний стан
хворого, як тяжкий.

В медичному розумінні психоз - це явно
виражене порушення психічної
діяльності, при якому психічні реакції
грубо суперечать реальній ситуації, що
проявляється в розладі сприйняття
реального світу і дезорганізації
поведінки.

Але, слід зазначити, що етіологія
психозу дуже різноманітна і виникнути
він може з причин, які в медицині
поділяють на внутрішні та зовнішні. До
зовнішніх причин психозу відносяться:
різні інфекції (сифіліс, туберкульоз,
грип, тиф і так далі), алкоголь,
наркотичні речовини, промислові
отрути, а також стрес або сильна
психотравма. Якщо причина психозу
криється всередині людини, то
розвивається ендогенний психоз. У
більшості випадків коренем такого
психозу можуть бути порушення нервової
системи та ендокринного балансу.
Ендогенні психози пов'язані з віковими
змінами в організмі (синільний або
старечий психоз), вони можуть бути
наслідком гіпертонії, атеросклерозу
судин мозку, а також шизофренії.
Перебіг ендогенного психозу
відрізняється тривалістю і схильністю
до рецидиву. Тому, старечі психози
виділяють в особливу групу. Вони
виникають, зазвичай, після 60 років і
проявляються різними ендоморфними
порушеннями і станами запаморочення
свідомості.

Свідок ОСОБА_19 (заступник головного
лікаря з медичного обслуговування
населення, сімейний лікар) надала суду
пояснення, що ОСОБА_9 був її пацієнтом.
Лікувався від пвневмонії. Разом з
іншими ліками від пневмонії,
призначала медичний препарат
«Гідазепам» на час лікування (період не
пам'ятає), оскільки пацієнт був людиною
дратівливою, нестриманою. Повідомила,
що даний препарат може призначатися
лікарями загальної практики. Лікувався
пацієнт у 2011 році та на початку 2012 року.

Свідок ОСОБА_20 (невістка ОСОБА_9)
підтвердила, що ОСОБА_21 надавала ОСОБА_9
медичний препарат "Гідазепам" лікарями,
який вона, як вона бачила, змішувала з
їжею, якою нагодувала ОСОБА_9

Відповідач ОСОБА_5 у своїх поясненнях
повідомляв, що ОСОБА_9 самостійно
купував ліки та приймав їх.

Згідно з інструкцією "Гідазепам" -
транквілізатор, який надає
анксіолітичну (протівотревожное) і
протисудомну дію. Відрізняється від
інших транквілізаторів наявністю
активуючого ефекту; слабовираженним
міорелаксантної (розслаблюючим м'язи)
дією. Серед побочних ефектів:
сонливість, млявість, уповільнення
швидкості психічних і рухових реакцій,
звикання, лікарська залежність,
хиткість ходи, зниження здатності до
концентрації уваги, порушення
короткочасної пам'яті, диспепсія, тощо.
Також інструкцією визначено
застереження, що в період лікування
необхідно дотримуватися обережності
при здійснені видів діяльності, що
потребують підвищеної концентрації
уваги і швидкості психомоторних
реакцій.

На підставі вищевикладеного, беручи до
уваги старчий вік ОСОБА_9, поставлений
лікарем діагноз «синільний психоз», що
по своїм характерним медичним ознакам
виникає поступово, задовго до проявів,
а також те, що протягом 2011 - 2012 року
ОСОБА_9 призначався та надавався в
безконтрольному порядку препарат, що
відноситься до транквілізаторів, суд
дійшов висновку, що в момент укладення
договору довічного утримання від 09
лютого 2012 року ОСОБА_9 (Відчужувач) не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними. Вказане є підставою
визнання такого договору недійсним.
Оспорюваний правочин, вчинений у
такому стані Відчужувача, не
відображає справжньої волі останнього
щодо встановлення, припинення
цивільних прав та обов'язків.

Щодо позовних вимог про усунення
відповідачів від права на спадкування,
суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1224 ЦК України не мають
права на спадкування особи, які умисно
позбавили життя спадкодавця чи
будь-кого з можливих спадкоємців або
вчинили замах на їхнє життя.

Так, судом встановлено, що Октябрським
РВ ПМУ УМВС України в Полтавській
області розслідується кримінальне
провадження № 0000105 від 27.11.2012 року
по факту смерті ОСОБА_9, порушеного за
ч. 1 ст. 115 КПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухиляється від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Постановою № 7 від 30.05.2008 р. (пункт 6)
Пленум Верховного Суду України "Про
судову практику у справах про
спадкування" зазначає, що факт ухилення
особи від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця встановлюється
судом за заявою заінтересованої особи
(інших спадкоємців або територіальної
громади).

При цьому, слід врахувати поведінку
особи, розуміння нею свого обов'язку
щодо надання допомоги, її необхідність
для існування спадкодавця, наявність
можливості для цього та свідомого
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від
права на спадкування може бути
пред'явлена особою, для якої таке
усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у частині другій статті 1259
ЦК України.

З аналізу медичної картки ОСОБА_9 та
показів сторін по справі встановлено,
що в останній рік загальний стан його
здоров'я був тяжкий, хвороби та
слабкість організму перешкоджали йому
самостійно рухатися (в медичній картці
є запис про те, що він пересувається за
допомогою предметів домашньої меблі,
спираючись на неї). Таким чином, в силу
наявних хвороб та віку ОСОБА_9
потребував стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Суд бере до уваги лише ті докази, що
надані сторонами по справі в
підтвердження факту здійснення
безпосереднього догляду за
Спадкодавцем, які мали місце саме за
життя останнього.

Яким чином здійснювався догляд,
допомога та піклування за ОСОБА_9, за
час життя останнього, відповідачами
належних доказів не надано. Доказів
неможливості надання такої допомоги
останніми також не надано. Навпаки, з
доводів відповідачів встановлено, що
вони могли надавати таку допомогу. Так,
ОСОБА_3 надано до суду копії
банківських квитанцій на його ім'я (а.с.
209-210), що свідчать про його матеріальний
стан.

На аркушах справи 211, 212, 213 відповідачем
ОСОБА_3 надано копії фіскальних чеків
на придбання продуктів харчування за
період з 07.02.2012 року по 02.03.2012 рік, та на
придбання медичних препаратів з 20.02.2012
р. по 22.02.2012 р. Дані фіскальні чеки, як
самостійний доказ, не можуть бути
покладені в основу предмету
доказування - факту піклування особи за
дідом (Спадкодавцем), оскільки суд не
має можливості встановити належність
цих доказів до предмету доказування
(факту піклування про діда
(Спадкодавця)) та не вважає їх
достатніми. Для цього необхідно
дослідити їх в сукупності з іншими
доказами, наприклад показами свідків
про те, що ці продукти та ліки куплені
саме для ОСОБА_9, однак таких доказів не
надано суду.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі виникає спір.

З пояснень відповідача ОСОБА_5, наданих
у судовому засіданні під час судових
дебатів (08.08.2014 р.), а також з письмового
заперечення на позов, що знаходиться в
матеріалах справи, судом встановлено,
що сам ОСОБА_9, маючи рахунки, пенсію,
більш піклувався про онуків та
невістку, ніж вони самі - надавав їм
кошти, переписував рахунки на їх ім'я
(наприклад, на ОСОБА_3.). На відповідне
запитання, чітко перелічити чого в
останні роки ОСОБА_9 потребував, та що з
цього переліку робив кожен з
відповідачів - не зміг; повідомити суду
які саме препарати потребував та
приймав Спадкодавець - не зміг,
повідомив, що ліки Спадкодавець
приймав самостійно, купував їх
самостійно, в подробиці його потреб не
вдавався, оскільки з ним постійно не
перебував. З пояснень ОСОБА_5 судом
встановлено, що останній не піклувався
про Спадкодавця, який, в силу свого віку
та здоров'я, потребував цього. З
пояснень встановлено, що про події
життя Спадкодавця він дізнавався від
інших осіб (наприклад, від матері).

Висновок про те, що відповідачі не
цікавилися фактами відносно
Спадкодавця, суд зробив з того, що вони
не допитались навіть в нього звідки на
його обличчі з'явилися пошкодження,
хоча їх всі бачили. Кожен висловлював
лише свої міркування. Так, наприклад, у
своїх поясненнях ОСОБА_3 повідомив, що
Спадкодавець міг послизнутися на
вулиці, оскільки було зимно, і впасти,
тоді як ОСОБА_4 надавала свої
міркування, що Спадкодавець міг
вдаритися, зачепитися за меблі вдома,
коли підіймався з ліжка.

Свідок ОСОБА_22 (сусідка по будинку)
пояснила, що ОСОБА_4 приходила до дому
ОСОБА_9, скільки разів - сказати не
змогла, пояснити як саме ОСОБА_4
піклувалася про Спадкодавця - не
змогла, керувалась особистими
міркуваннями при відповіді на дане
запитання.

Свідок ОСОБА_23 (сусідка по будинку)
пояснила, що після смерті дружини
ОСОБА_9 проживав самостійно, до виходу
на пенсію до нього приходили невістки,
онуки, тобто раніше. Останні три роки
життя ОСОБА_9 вона була в його квартирі
разів три. В підтвердження факту
безпосереднього піклування
відповідачів за ОСОБА_9 пояснень не
надала.

На думку суду, прихід відповідачів до
дому ОСОБА_9, який відбувався, як було
встановлено судом, не дуже часто, не
підтверджує факт їх безпосереднього
піклування за Спадкодавцем.

Свідок ОСОБА_24 (сусідка по будинку)
пояснила, що ОСОБА_9 жив один, завжди
йому допомагали колишні співробітники,
особливо після смерті дружини; діти не
допомагали йому. Повідомила, що бачила
одного разу як на вулиці спілкувався зі
Спадкодавцем його онук - ОСОБА_3, що вона
неодноразово зустрічалася біля
будинку на вилиці з ОСОБА_4, а тому з
цього зробила висновок, що вони
піклувались про Спадкодавця.

На думку суду, вказані пояснення не
можуть бути покладені в основу
доказування, оскільки не підтверджують
факт безпосереднього піклування
відповідачів за Спадкодавцем.

Згідно з показами свідків ОСОБА_20
(заступник головного лікаря з
медичного обслуговування населення,
сімейний лікар), ОСОБА_19 (невістка
Спадкодавця) судом встановлено, що в
моменти, коли до ОСОБА_9 приїздила
"Швидка допомога" онуків (відповідачів)
не було поряд, тобто в часи, коли
Спадкодавець дійсно потребував
допомоги - онуками вона не надавалась,
доказів неможливості надання такої
допомоги не надано. Також, свідком
ОСОБА_19 пояснено, що оскільки ОСОБА_9
був учасником ліквідації наслідків
Чорнобілької АЕС, ліки йому надавалися
на пільговій основі, а онук ОСОБА_5
підтвердив, що дід сам купляв собі ліки
за власні кошти.

Свідок ОСОБА_25 (колишній колега по
роботі, знайомий Спадкодавця) надав
пояснення, що мав з ОСОБА_9 телефонні
розмови, відвідував останнього на дні
народження, рази три на рік. Повідомив,
що останній рік особисто навідувався
до дому Спадкодавця за 20 днів до його
смерті, обідав з ним, була присутня тоді
ОСОБА_4 та лікар. Повідомлень про
особисті спостереження за фактом
піклування відповідачів за ОСОБА_9 не
надав.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що відповідачі, згідно
з ч. 5 ст. 1224 ЦК України, підлягають
визнанню такими, що мають бути усунені
від права на спадкування після
померлого ОСОБА_9

Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підстави своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Згідно
з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів і висновків експертів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 212 ЦПК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати

Керуючись ст. ст. 5, 10, 60, ч. 1 ст. 88, ст. ст.
212, 213 ЦПК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про спадкування" № 7
від 30.05.2008 р., п. 5 ст. 1224, ч. 1 ст. 225 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи ОСОБА_7, приватний нотаріус
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання недійсним
договору довічного утримання та про
усунення від права на спадкування -
задовольнити повністю.

Договір довічного утримання від 09
лютого 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3,
посвідчений приватний нотаріусом
ОСОБА_8 - визнати недійсним.

Усунути від права на спадкування за
заповітом ОСОБА_4, за законом - ОСОБА_5,
ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь держави судовий збір в сумі 229
грн. 40 коп. солідарно.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до aпеляційного суду
Полтавської області через Октябрський
районний суд м. Полтави протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СуддяМ. О. Материнко