Справа № 750/6519/14 Провадження №
22-ц/795/2243/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Рахманкулова І. П. Доповідач - Бечко Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка
Є.М.,суддів:Хромець Н.С., Острянського
В.І.,при секретарі:Мартиновій А.В.,за
участю:ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,
представника відповідача Миколаєнка
Р.С.,

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Деснянського районного суду
м.Чернігова від 07 жовтня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до
Чернігівської міської ради про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання спадкоємцем
четвертої черги,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду
м.Чернігова від 07 жовтня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
Чернігівської міської ради про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання спадкоємцем
четвертої черги відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким повністю
задовольнити її позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що посилання суду на рішення
Новозаводського районного суду
м.Чернігова про розірвання шлюбу, де
зазначено, що позивачка припинила
шлюбні відносини з чоловіком з червня
2010 року не можуть бути підставою для
відмови у задоволенні позову, оскільки
з 2008 року вона вже не мешкала зі своїм
чоловіком, не вела з ним спільного
господарства і не мала з ним шлюбних
відносин, але продовжувала з ним
спілкуватись до червня 2010 року. Також
апелянт зазначила, що її донька мешкала
у матері, а сама вона з квітня 2009 року
мешкала з ОСОБА_8, що й підтвердили в
судовому засіданні свідки.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
наданими позивачем до матеріалів
справи доказами та показами свідків не
підтверджується факт спільного
проживання та ведення спільного
господарства, існування спільного
побуту та взаємних прав і обов'язків
між позивачем та спадкодавцем. У своїй
позовній заяві про розірвання шлюбу
позивач стверджувала, що до червня 2010
року вела спільне господарство та мала
шлюбні відносини з колишнім чоловіком,
за місцем її реєстрації мешкає
малолітня донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка від народження і до цього часу
проживає саме АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як вбачається з копії свідоцтва про
смерть, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року (а.с.4).

Після її смерті відкрилася спадщина, до
складу якої увійшла кватира АДРЕСА_3.
На час своєї смерті ОСОБА_8 проживала та
була зареєстрована в цій кватирі, що
підтверджується актом від 13 червня 2014
року, затвердженим КП «Новозаводське»
ЧМР, також в цьому акті зазначено, що
разом з ОСОБА_8 в спірній квартирі з
квітня 2009 року до дня її смерті
проживали ОСОБА_5 і вели з нею спільне
господарство (а.с 12).

Проте 26 вересня 2014 року начальник КП
«Новозаводське» ЧМР своїм листом щодо
складання вищезазначеного акту
роз'яснив, що акт складений на підставі
слів сусідів, а дільницею з
обслуговування житлового фонду №2 була
лише засвідчена справжність їх
підписів. Щодо змісту самого акту, в КП
«Новозаводське» відсутні будь - які
відомості з приводу обставин,
викладених в акті. Також в даному листі
зазначено, що відповідно до відомостей,
наданих працівниками, які надають
послуги з обслуговування будинку та
прибудинкової території за адресою
АДРЕСА_3, ОСОБА_8 на момент смерті була
зареєстрована та проживала в квартирі
НОМЕР_1 одна (а.с.72).

Згідно Інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру (спадкові справи та
видані на їх підставі свідоцтва про
право на спадщину) Першої
Чернігівської державної нотаріальної
контори №37814831 від 08 липня 2014 року,
після смерті ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року спадкова справа не
заводилась, інформація відсутня (а.с.31).

Ст.256 ЦПК України передбачено, що суд
розглядає справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення, у
тому числі і факт проживання зі
спадкодавцем однією сім'єю.

Згідно ст.1220 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи або день, з якого вона
оголошується померлою.

Порядок та строки прийняття спадщини
спадкоємцями передбачені положеннями
глави 87 ЦК України, зокрема ст.ст.1268-1270
ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265
цього Кодексу.

За правилами ст.1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п.21
постанови №7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» роз'яснив, що
при вирішенні спору про право на
спадщину осіб, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини
(четверта черга спадкоємців за
законом), судам необхідно враховувати
правила ч.2 ст.3 СК України про те, що
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Отже, для підтвердження проживання
однією сім'єю необхідно підтвердити
факт ведення спільного господарства зі
спадкодавцями, наявність спільного
бюджету, піклування та підтримку один
одного морально і матеріально.

Між тим, в матеріалах справи відсутні
документи підтверджуючі спільне
проживання позивачки зі спадкодавицею,
час спільного проживання, що вони були
пов'язані між собою спільним побутом,
та що зазначений п'ятирічний строк
виповнився на момент відкриття
спадщини.

Навпаки, судом першої інстанції
встановлено, що позивачка надавала
ОСОБА_8 епізодичну допомогу та була
зареєстрована за іншою адресою. Так, 30
березня 2011 року ОСОБА_5 зверталася до
Новозаводського районного суду
м.Чернігова з позовом про розірвання
шлюбу з її чоловіком ОСОБА_9, в якому
зазначала, що шлюбні відносини з
чоловіком припинила з червня 2010 року,
спільне господарство з того часу не
ведеться, оскільки в сім'ї часто
виникали сварки і суперечки з суттєво
важливих питань. У судовому засіданні
позивачка пояснила, що з часу
реєстрації шлюбу вони з чоловіком
мешкали за адресою: АДРЕСА_1, тобто там,
де і на даний час зареєстровано місце
проживання позивача.

Тобто, вбачається, що позивачка не
втрачала зв'язку з місцем свого
постійного проживання. Окрім того, не
було встановлено, що позивачка
протягом тривалого часу опікувалась,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу ОСОБА_8, хоча, у
відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Не може бути визнано доказом лише
пояснення свідків, на які в
апеляційній скарзі посилається
позивачка, оскільки судом першої
інстанції відповідно до ст.212 ЦПК
України їм дана належна правова оцінка.
До того, ж в матеріалах справи взагалі
відсутні будь-які докази наявності між
позивачкою та спадкодавцем спільних
прав та обов'язків, що є обов'язковою
ознакою проживання однією сім'єю,
відомостей щодо ведення спільного
господарства та спільного бюджету.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
обґрунтовано керувався тим, що підстав
для визнання ОСОБА_5 спадкоємцем
четвертої черги після смерті ОСОБА_8,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року не було.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції, розглянувши спір в межах
заявлених позовних вимог, повно та
всебічно дослідив обставини справи,
належно оцінив надані сторонами докази
й дійшов вірного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог, а тому
рішення суду є законним і
обґрунтованим, а апеляційна скарга в
межах її доводів, на підставі ст.308 ЦПК
України, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 07 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: