У х в а л а

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Тульчинської редакції районної
газети «Тульчинський край» про захист
честі, гідності та ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди та
спростування недостовірної
інформації, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Тульчинського
районного суду Вінницької області від
19 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 25 березня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5,
Тульчинської редакції районної газети
«Тульчинський край» (далі - редакція
газети «Тульчинський край»), мотивуючи
його тим, що 4 квітня 2013 року на
загальних зборах обслуговуючого
кооперативу «Слобода» (далі - ОК
«Слобода») вона була обрана головою
зазначеного кооперативу. У ІНФОРМАЦІЯ_1
в газеті «Тульчинський край» на
підставі скарги 36 мешканців смт
Кирнасівка було опубліковано статтю
під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». У цій статті
та скарзі було зазначено про те, що
позивачка на власний розсуд встановила
та визначила ціну за водопостачання,
відключила без поважних причин
36 споживачів послуг з водопостачання,
також скаржники припускали, що
позивачка ухиляється від
оподаткування та привласнює їхні
грошові кошти. Зазначена скарга також
була надіслана голові Кирнасівської
селищної ради, прокурору Тульчинського
району та іншим органам влади. Скаргу
мешканців смт Кирнасівка було винесено
на обговорення загальних зборів членів
ОК «Слобода» та прийнято рішення про
безпідставність скарги. Рішення ОК
«Слобода», оформлене протоколом № 7,
було надіслано скаржникам, а також до
редакції газети «Тульчинський край»
для спростування недостовірної
інформації. ІНФОРМАЦІЯ_3 в газеті
«Тульчинський край» було опубліковано
статтю «ІНФОРМАЦІЯ_4», в якій
фрагментарно опубліковано
вищезазначене спростування із
викривленням його суті та змісту. Крім
того, позивачка зазначала, що 29 вересня
2013 року на загальних зборах ОК
«Слобода» ОСОБА_5 почала принижувати
честь і гідність позивачки.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивачка просила суд визнати
недостовірною та такою, що не
відповідає дійсності, порушує права,
свободи, гідність та ділову репутацію,
інформацію, зазначену в газеті
«Тульчинський край» від ІНФОРМАЦІЯ_1
НОМЕР_1, визнати наклепом дії ОСОБА_5 та
газети «Тульчинський край» стосовно
позивачки, зобов'язати відповідачів
спростувати відомості, поширені ними
відносно позивачки у спосіб їх
поширення, а також стягнути солідарно з
ОСОБА_5 та газети «Тульчинський край» 20
000 грн на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Тульчинського районного суду
Вінницької області від 19
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 25 березня 2014 року, в
задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_4 не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї
та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Статтею 30 Закону України «Про
інформацію» встановлено, що ніхто не
може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення
оціночних суджень. Оціночними
судженнями, за винятком наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що неможуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у
випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте, якщо в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Разом з тим наявність у такому
зверненні завідомо неправдивих
відомостей, а також у разі
встановлення, що для звернення особи до
вказаних органів не було жодних
підстав і було викликано не наміром
виконати свій громадський обов'язок
або захистити свої права, свободи чи
законні інтереси, тягне
відповідальність, передбачену
законодавством України (п. 16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року № 1 «Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної чи юридичної
особи»).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, суди правильно виходили
із того, що позивачкою не було доведено
того, що в опублікованій статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2» газети «Тульчинський
край» наявні завідомо неправдиві
відомості, а не оціночні судження.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду
Вінницької області від 19
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 25
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

В.О. Савченко