АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/5526/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Стельмащук П.Я. Провадження
№ 22-ц/789/1094/14 Доповідач - Щавурська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М.В.

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представника
апелянта ОСОБА_1, представника позивача
- адвоката ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 05 серпня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа - публічне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Країна» про стягнення
матеріальної і моральної шкоди
завданої джерелом підвищеної
небезпеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з уточненим в подальшому
позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки. Позовні вимоги обґрунтував
тим, що 30 серпня 2013 року об 11 год. 00 хв. в
с.м.т.Дружба Теребовлянського району
Тернопільської області на
вул.Л.Українки ОСОБА_3, керуючи
автомобілем НОМЕР_1, порушив вимоги п.14.2
(б) Правил дорожнього руху України та
здійснив зіткнення з його автомобілем
«ЗАЗ 110307-42» д.н.з. НОМЕР_5, що призвело до
пошкодження останнього. Добровільно
відшкодувати завдану йому шкоду
відповідач відмовився. Просив
стягнути з ОСОБА_3 у судовому порядку 4329
грн. вартості відновлювального
ремонту, 483,07 грн. вартості проведення
експертного дослідження та комісійний
збір за перерахунок коштів, 216,02 грн.
вартості пального для доставки
автомобіля по місцю дослідження та
назад, 70,08 грн. вартості телеграми про
виклик відповідача для участі в
дослідженні автомобіля, 7,30 грн.
вартості відправлення відповідачу
повідомлення з метою вирішення спору в
досудовому порядку, а всього - 5105,47 грн.
матеріальної шкоди, а також моральну
шкоду, завдану внаслідок пошкодження
його транспортного засобу, яку він
оцінює у розмірі 3000,00 грн. та судові
витрати в розмірі 3424,95 грн.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 5 серпня 2014
року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя
особа - публічне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Країна» про
стягнення матеріальної і моральної
шкоди завданої джерелом підвищеної
небезпеки задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
3602,20 грн. матеріальної шкоди і 1000,00 грн.
моральної шкоди, 1000,00 грн. витрат на
правову допомогу та на користь держави
253,07 грн. судового збору. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати,
посилаючись на його незаконність та
ухвалення даного рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримав, зіславшись на доводи
викладені в ній.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнав,
вважаючи рішення суду законним та
обгрунтованим і таким, що скасуванню не
підлягає.

Представник третьої особи ПАТ
"Страхова компанія "Країна", будучи
належним чином повідомленим про час та
місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явився, що у
відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України,
не перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді
доповідача, пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог і стягнення
з відповідача в користь позивача
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок ДТП, суд першої
інстанції виходив з того, що водієм
ОСОБА_3, винним у ДТП, не виконано
обов'язку передбаченого ст.33.1.4 ЗУ "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" щодо своєчасного повідомлення
страховика ПАТ "Страхова компанія
"Країна" про дорожньо-транспортну
пригоду, у зв'язку з чим відсутні
підстави для стягнення завданої
власнику транспортного засобу ОСОБА_4
внаслідок ДТП шкоди саме зі страховика.

Колегія суддів повністю погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції не може, оскільки вони
зроблені з порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

Так, судом встановлено, що 30 серпня 2013
року об 11 год. 00 хв. в с.м.т.Дружба
Теребовлянського району
Тернопільської області по
вул.Л.Українки відбулося зіткнення
автомобіля марки «Skoda rapid», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки
"ЗАЗ", державний реєстраційний номер
НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4

Постановою Теребовлянського районного
суду Тернопільської області від 18
вересня 2013 року доведена вина ОСОБА_3 у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП за обставин, що мали місце 30.08.2013
року (а.с.14).

Під час ДТП автомобілі зазнали
механічних пошкоджень (а.с.18).

Відповідальність ОСОБА_3 згідно полісу
обов`язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/3116932 від 15.06.2013 року
застрахована у ПАТ "Страхова компанія
"Країна". Ліміт відповідальності за
шкоду, заподіяну життю і здоров'ю на
одного потерпілого складає 100000 грн.; за
шкоду, заподіяну майну - 50000 грн. (а.с.13).

Повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду до ПАТ «СК «Країна» ОСОБА_3
подано 05.03.2014 року (а.с.12).

Відповідно до висновку
спеціаліста науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
Управління МВС України в
Тернопільській області № 7-107/13 від
15.10.2013 року матеріальні збитки, завдані
власнику автомобіля НОМЕР_4, внаслідок
ДТП складають 3602,20 грн. Вартість
відновлювального ремонту складає 4329,00
грн. (а.с.31-37).

У відповідності до ч.1 ст.1188 ЦК
України, шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Стаття 2 ЗУ "Про обов'язкове
страхування власників наземних
транспортних засобів" передбачає, що
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів регулюються
Конституцією України, Цивільним
кодексом України, Законом України "Про
страхування", цим та іншими законами
України і нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них.

Метою здійснення обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у п.16
своєї постанови № 4 від 01.03.2013р. «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», відповідно до
статті 21 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1статті 13 цього
Закону зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК
України залучити до участі у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою
длявідмови в позові до завдавача шкоди
у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до ст.3 Закону
№ 1961-ІV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення ст.1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-ІV
щодо письмового надання страховику, з
яким укладено відповідний договір,
повідомлення про дорожньо-трпнспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком в межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону № 1961-ІV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі в
справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком
шкоди, завданої особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, така особа сплачує
потерпілому різницю між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
(страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Заперечуючи відносно позову
відповідач ОСОБА_3 не погоджувався на
відшкодування позивачу завданої
внаслідок ДТП шкоди у зв'язку з
наявністю укладеного з ПАТ "СК "Країна"
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Крім цього, у матеріалах
справи наявна копія його
заяви-повідомлення про ДТП, поданої
страховику 05.03.2014 року.

Таким чином, встановивши факт
подання відповідачем 05.03.2014 року
страховику повідомлення про ДТП
встановленого законом зразка, та
враховуючи відсутність згоди ОСОБА_3 на
відшкодування позивачу завданої
внаслідок ДТП шкоди у зв'язку з
наявністю договору від 15.06.2013 року, суд
першої інстанції, на думку колегії
суддів прийшов до помилкового висновку
про відсутність правових підстав для
виплати страхового відшкодування
страховиком і стягнення такого з
винної особи.

При цьому, судом не в повній мірі
враховані роз'яснення Вищого
спеціалізованого Суду України,
викладені в уже вищезгаданій постанові
Пленуму № 4 від 01.03.2013 року та окремі
положення ЗУ № 1961-ІV.

Так, у відповідності до
роз'яснень, наданих Вищим
спеціалізованим судом у п.19 постанови
Пленуму № 4 від 01.03.2013 року, з
урахуванням змісту статті 979 ЦК та ст.16
Закону України "Про страхування" у разі
настання страхового випадку страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору
страхування є підставою відмови у
виплаті лише в тому разі, якщо таке
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатись, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
судом у кожному конкретному випадку.
Наприклад, несвоєчасне повідомлення
страхувальником страховика без
поважних на те причин про настання
страхового випадку може бути підставою
для відмови у виплаті страхового
відшкодування у тому разі, якщо воно
позбавило страховика можливості
дізнатися, чи є ця подія страховим
випадком.

Крім цього, у п.24 цієї ж постанови
роз'яснено, що строки, передбачені
статтею 33 Закону № 1961-ІV для звернення
до страховика із заявою про
дорожньо-транспортну пригоду, не є
строками здійснення потерпілим свого
права на отримання страхового
відшкодування. Тому, у разі відмови
страховика від прийняття документів на
отримання страхового відшкодування з
посиланням на пропущення цих строків
потерпілий має право звернутися до
суду з метою вирішення спору по суті.

Також, у відповідності до ст.35
Закону № 1961-ІV для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику заяву про страхове
відшкодування з переліком
передбачених п.35.1 Закону відомостей та
відповідним додатком необхідних
документів, передбачених п. 35.2 Закону.

Порядок та строки прийняття
рішення страховиком про здійснення
страхового відшкодування, а також
порядок його виплати регулюється ст.36
Закону. Рішення страховика про
здійснення або відмову у здійснення
страхового відшкодування може бути
оскаржено страхувальником чи особою,
яка має право на відшкодування, у
судовому порядку.

Як встановлено в ході розгляду
даної справи ОСОБА_4 з часу настання
страхового випадку з заявою про
виплату йому страхового відшкодування
до ПАТ "СК "Країна" не звертався,
будь-які рішення останньою у зв'язку з
відсутністю такого звернення не
приймалися.

За вказаних обставин, враховуючи
відсутність згоди ОСОБА_3, винного у
вчиненні ДТП, на відшкодування збитків
саме ним, та враховуючи наявність
укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ "СК
"Країна" договору про обов'язкове
страхування власників наземних
транспортних засобів, а також надання
ОСОБА_5 страховику ПАТ "СК "Країна" 05.03.2014
року повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, висновки
суду першої інстанції про наявність
правових підстав для стягнення
заподіяної власнику траспортного
засобу ОСОБА_4 саме з винної особи, яким
є відповідач у справі,на думку колегії
суддів, є такими, що суперечать нормам
матеріального права, а позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 за відсутності звернення з
відповідною заявою до страховика про
виплату страхового відшкодування та
прийняття останнім відповідного
рішення стосовно заяви потерпілого -
передчасним. У зв'язку з цим, колегія
суддів вважає, що в позові ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 в частині стягнення
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
ДТП, слід відмовити.

Що стосується висновків суду в
частині наявності правових підстав для
стягнення з відповідача в користь
позивача моральної шкоди, заподіяної
внаслідок пошкодження транспортного
засобу ОСОБА_4, то колегія суддів
повністю погоджується з такими
висновками, оскільки вони відповідають
вимогам закону - ст.ст.23, 26-1 ЗУ "Про
обов'язкове страхування власників
наземних транспортних засобів", які не
передбачають відшкодування такої
шкоди страховиком. Не передбачає
відшкодування моральної шкоди
внаслідок пошкодження транспортного
засобу й сам договір обов'язкового
страхування, укладений з ОСОБА_3 А тому
моральна шкода, заподіяна позивачу
внаслідок пошкодження його
транспортного засобу підлягає
стягненню в користь потерпілого саме з
винної особи - ОСОБА_5 У зв'язку з цим,
доводи апеляційної скарги в частині
незаконності рішення суду в цілому,
колегія суддів вважає безпідставними.

Не викликає сумнівів і визначений
судом до стягнення в користь позивача
розмір компенсації на відшкодування
моральної шкоди, що складає 1000 грн., як
такий, що узгоджується з нормами
матеріального права, що його
передбачають.

Також, з врахуванням наявних в
матеріалах справи доказів - договору
про правову допомогу та квитанції до
прибуткового касового ордера (а.с.23, 38)
такими, що відповідають нормам
процесуального права є й висновки суду
в частині стягнення з відповідача в
користь позивача витрат, пов'язаних з
оплатою послуг адвоката в сумі 1000 грн. ,
та відмови у стягненні решти таких
витрат, сума яких договором про надання
правової допомоги, наявним в
матеріалах справи, не передбачена.

У відповідності до п.п.3, 4 ч.1 ст.309
Цивільного процесуального кодексу
України підставами для скасування
апеляційним судом рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
невідповідність висновків суду
обставинам справи, невірне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 05 серпня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про
стягнення матеріальної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП, підлягає
скасуванню з ухваленням судом
апеляційної інстанції у цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної
шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Керуючись ст.ст209 ч.1 ; 303 ч.1;305 ч.2, 307
ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, 4; 313; 314 ч.2, 316 ч.1; 317 ч.1; 319
ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного
процесуального кодексу України,
ст.ст.1188 ч.1 Цивільного кодексу України,
ст.ст.2, 3, 6, 9, 22,23,26-1,32, 35,36 Закону України "
Про обов'язкове страхування власників
наземних транспортних засобів" № 1961-1У
від 01.07.2004 року з наступними змінами та
доповненнями колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 5 серпня 2014
року в частині стягнення матеріальної
шкоди заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою -
скасувати. Ухвалити в цій частині нове
рішення, яким у позові ОСОБА_6 до ОСОБА_3
про стягнення матеріальної шкоди,
заподіяної дорожньо-транспортною
пригодою - відмовити. В
решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ на протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Б. Щавурська