АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2352/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2580/14
Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.

при секретарі Самойловій М.Д.

за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 29 травня 2014 року

по справі за позовом Комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
організація №2" до ОСОБА_1 про виселення
з житлового приміщення, третя особа -
територіальна громада в особі
Полтавської міської ради, Управління
майном комунальної власності міста
виконавчого комітету Полтавської
міської ради, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року КП
«Житлово-експлуатаційна організація
№2» звернулось до суду із вказаним
позовом та просило виселити ОСОБА_1 із
самовільно зайнятого житлового
приміщення АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог вказувало, що
квартира АДРЕСА_1 належить до
маневреного фонду міськвиконкому, а
будинок знаходиться на балансі КП «ЖЕО
№2».

Відповідач ОСОБА_1 самовільно, за
відсутності відповідного ордеру,
зайняла вказане житлове приміщення та
проживає у ньому. На пропозиції
звільнити приміщення у добровільному
порядку не реагує.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 29 травня 2014 року позовні
вимоги КП «Житлово-експлуатаційна
організація №2» задоволено.

Виселено ОСОБА_1 з житлового приміщення
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП
«Житлово-експлуатаційна організація
№2» понесені судові витрати у розмірі
243,60 грн.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_1 та просила скасувати
його та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
КП «Житлово-експлуатаційна
організація №2», посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме безпідставне незастосування
строків позовної давності, а також
пред'явлення позовних вимог неналежним
позивачем, що не враховано судом.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що житловий будинок по пров. Латишева, 5
в м. Полтаві належить до комунальної
власності міста Полтави та знаходиться
на балансі КП «ЖЕО № 2».

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Полтавської міської ради від
22 серпня 1984 року № 387 квартиру АДРЕСА_1
закріплено за житлово-експлуатаційним
об'єднанням міськвиконкому як
маневрений фонд для тимчасового
проживання.

Відповідач ОСОБА_1 в 1988 році входила до
складу сім'ї ОСОБА_3, якому квартира
АДРЕСА_1 надавалась на період
капітального ремонту житлового
будинку по АДРЕСА_2.

В подальшому ОСОБА_1, будучи членом
сім'ї ОСОБА_3, припинила право
користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1 у зв'язку з набуттям
права користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_3.

Порядок надання і користування
житловими приміщеннями з фондів житла
для тимчасового проживання
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 2004 р. N
422 з наступними змінами та
доповненнями.

Зокрема, передбачено, що цей Порядок
поширюється на громадян, які не мають
або втратили постійне місце
проживання, у зв'язку з чим їм надаються
житлові приміщення з фондів житла для
тимчасового проживання.

Згідно з п. 3 зазначеного Положення,
житлові приміщення з фондів житла для
тимчасового проживання надаються за
рішеннями виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад,
Київської і Севастопольської
міськдержадміністрацій: громадянам,
які втратили житло внаслідок звернення
стягнення на житлові приміщення, що
були придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного приміщення; біженцям, які
набули цього статусу відповідно до
Закону України "Про біженців", та
громадянам, які вимушені залишити
житлові приміщення внаслідок його
аварійного стану, стихійного лиха або з
інших підстав, які загрожують стану та
безпеці відповідного приміщення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 не є
громадянином, який втратив житло
внаслідок звернення стягнення на
житлові приміщення, що були придбані за
рахунок кредиту (позики) банку чи іншої
особи, повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного приміщення; не є
біженцем, який набув цього статусу
відповідно до Закону України "Про
біженців", та громадянином, що
вимушено залишив житлові приміщення
внаслідок його аварійного стану,
стихійного лиха або з інших підстав,
які загрожують стану та безпеці
відповідного приміщення.

Також судом встановлено, що рішення
відповідного уповноваженого органу
про надання відповідачу житлового
приміщення в квартирі АДРЕСА_1 не
приймалося.

Ордер на заняття жилого приміщення
ОСОБА_1 не видавався, договір найму не
укладався.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач
самовільно зайняла спірну квартиру, не
будучи особою якій законом надається
право на тимчасове проживання у
житлових приміщеннях з фондів житла
для тимчасового проживання.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, що позов
пред'явлено неналежним позивачем, не
узгоджується з матеріалами справи.

Так, відповідно до Рішення Виконкому
Полтавської міськради №387 від 22 серпня
1984 року однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
закріплено за житлово-експлуатаційним
об'єднанням міськвиконкому як
маневрений фонд.

Відповідно до Довідки КП
«Житлово-експлуатаційна організація
№2» від 16 квітня 2014 року (а.с. 12) спірне
житлове приміщення знаходиться на
балансі КП «Житлово-експлуатаційна
організація №2».

Відповідно до ч.1 ст. 24 ЖК України для
експлуатації державного і
громадського житлового фонду
створюються житлово-експлуатаційні
організації, діяльність яких
здійснюється на основі господарського
розрахунку. Житлово-експлуатаційні
організації забезпечують схоронність
житлового фонду і належне його
використання, високий рівень
обслуговування громадян, а також
контролюють додержання громадянами
правил користування жилими
приміщеннями, утримання жилого
будинку і придомової території.

Таким чином, КП
«Житлово-експлуатаційна організація
№2» звернулось до суду із позовом як
належний позивач, виконуючи покладені
на нього обов'язки із забезпечення
належного використання житлового
фонду.

Доводи апеляційної скарги щодо
пропуску позивачем строку позовної
давності є такими, що не узгоджуються з
матеріалами справи.

Так, відповідно до Рішення Полтавської
міськради «Про питання
житлово-експлуатаційних підприємств
Полтавської міської ради» від 16
березня 2012 року будинок за адресою
АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП
«Житлово-експлуатаційна організація
№2».

Таким чином, право на пред'явлення
позовних вимогу у КП
«Житлово-експлуатаційна організація
№2» виникло 16 березня 2012 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Отже, строк позовної давності з вимогою
про виселення спливає 16 березня 2015
року, а тому строк позовної давності
позивачем не пропущено.

Виходячи з викладеного, доводи
апеляційної скарги про помилковість
судового рішення спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, які
передбачені ст.309 ЦПК України як
підстави для скасування або зміни
рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 29 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
Л.М. Хіль

Судді
О.Ю. Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: