Справа № 308/3932/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2014 року Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області в особі

головуючої судді
Сарай А.І.

при секретарі
Козар Г.В.

з участю позивачки
ОСОБА_1

представника відповідача
Грігорян Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Настуня» про
стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ТОВ «Настуня» про стягнення середнього
заробітку. Посилається на те, що 25.06.2012
року її було звільнено з посади
директора ТОВ «Настуня» згідно наказу
№ 46-к. Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільнені працівника виплати всіх сум
проводяться в день звільнення. Станом
на сьогодні розрахунок з нею не
проведено. Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 10.02.2014 року
було задоволено позовні вимоги до
відповідача та стягнуто на її користь
150000 грн. заборгованості по заробітній
платі. Згідно вказаного рішенням суду
її середня заробітна плата становила
24545.09 грн. з розрахунку за два останні
місяці роботи. Прострочення належних
їй при звільнені виплат з грудня 2011 р.
по березень 2014 р. становить 26 місяців. У
зв'язку з наведеним, на підставі ст. 117
КЗпП України, просить суд стягнути з
ТОВ «Настуня» на її користь 638172.34 грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала повністю
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов визнала повністю.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити повністю виходячи з
наступного.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України
обставини визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 10.02.2014 року, яке набуло
законної сили, з ТОВ «Настуня» на
користь ОСОБА_1 стягнуто невиплачену
заробітну плату за період з листопада
2011 року по травень 2012 року у сумі 150035.04
грн. Даним рішенням суду встановлено,
що відповідно до наказу 1-К від 01.07.2010
року ОСОБА_1 з 01.07.2010 року, згідно
рішення засновника ТОВ «Настуня» № 1/2010
від 18.06.2010 року, була прийнята на роботу
в ТОВ «Настуня» на посаду директора
товариства з окладом згідно штатного
розкладу. 25.06.2012 року наказом № 46-К її
було звільнено з роботи у зв'язку з
скороченням штату. На день звільнення
25.06.2012 року ТОВ «Настуня» з позивачкою
не проведено повного розрахунку по
виплаті заробітної плати, яка не
виплачувалася з листопада 2011 року по
травень 2012 року та яка становить 150350.04
грн., виходячи з розрахунку: за листопад
2011 р. - 2686.80 грн. (не доплачено), грудень
2011 р. - 24590.81 грн., січень 2012 р. - 24555.75 грн.,
лютий 2012 р. - 24555.75 грн., березень 2012 р. -
24555.75 грн., квітень 2012 р. - 24545.09 грн. та
травень 2012 р. - 24545.09 грн.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
він вільно погоджується. Кожен має
право на належні, безпечні і здорові
умови праці, на заробітну плату, не
нижчу від визначеної законом.

Згідно ст. 47 КЗпП України передбачено,
що власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені ст. 116
КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належить йому від
підприємства, установи, організації,
проводиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України
обов'язок роботодавця щодо виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні настає за
умови невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі юридично
значимі обставини, як невиплата
належних працівникові сум при
звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Не проведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у строки, передбачені
статтею 116 КЗпП України, є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, а саме виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Така правова позиції закріплена у
висновках Верховного Суду України,
викладених в постанові від 29.01.2014 року в
справі № 6-144ц13.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Судом встановлено, що відповідач не
виплатив ОСОБА_1 при звільненні
заробітну плату та розрахунок з нею на
даний час не проведено, що не
заперечується представником
відповідача, а тому суд вважає, що за
період з грудня 2011 року по березень 2014
року на користь позивачки з
відповідача підлягає до стягнення
середній заробіток за час затримки
розрахунку, що за вказаний період
складає 26 місяців та становитиме (24545.09
грн. середній заробіток х 26 місяців =)
638172.34 грн.

Враховуючи викладене суд вважає, що з
відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає
до стягнення 638172.34 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
держави до спеціального фонду
Державного бюджету України 3654 грн.
судових витрат.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 209,
213-215 ЦПК України, ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП
України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Настуня» на користь
ОСОБА_1 638172 (шістсот тридцять вісім
тисяч сто сімдесят дві) гривні 34
копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Настуня» до
спеціального фонду Державного бюджету
України 3654 (три тисячі шістсот
п'ятдесят чотири) гривні судового
збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особою, яка брала
участь у справі, але не була присутня у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча
Сарай А.І.