АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

30 липня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Росік Т.В.

при секретарі: Гура А.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Центрального районного
суду м. Сімферополя Автономної
республіки Крим від 02 липня 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа :Четверта
Сімферопольська державна нотаріальна
контора про визнання майна сумісною
власністю та визнання права на його
частку у порядку спадкування;
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1,ОСОБА_3 про встановлення факту
не проживання із спадкодавцем на
момент відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 ,ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання майна спільною сумісною
власністю та визнання права на його
частку у порядку спадкування.
Зазначали ,що їх мати ОСОБА_4 та ОСОБА_2
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 2011 року по день її смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлено судовим
рішенням яке набрало законної сили.

Під час спільного проживання ними було
придбане на ім.'я відповідача
домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну
ділянку на якій воно розташовано. З
часу придбання домоволодіння їх мати
та вони,її діти від першого шлюбу,
поселилися у придбану нерухомість та
зареєструвалися в ній. Після смерті
матері, вони звернулися до нотаріуса із
заявами про прийняття спадщини, однак
за відсутності правоустановчих
документів на матір, право на спадщину
оформити не можуть у зв'язку із чим
змушені звернутися до суду з даним
позовом .

Відповідач позов не визнав та
звернувся із зустрічним позовом про
встановлення факту не проживання
позивачів за первісним позовом разом
із спадкодавцем на момент відкриття
спадщини. Зазначав ,що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
на час смерті матері разом з нею не
проживали,а заяви про прийняття
спадщини подали за сплином 6-місячного
строку.

Ухвалою Центрального районного суду
м.Сімферополя Автономної республіки
Крим від 25.06. 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_3 залишено без розгляду з підстав
його повторної неявки у судове
засідання.

Рішенням Центрального районного суду
м.Сімферополя Автономної республіки
Крим від 02.07.2013 року у задоволенні обох
позовів відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду в
частині відмови у задоволенні
первісного позову, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу в якій ставить
питання про скасування рішення суду в
цій частині та ухвалення нового про
задоволення її позовних вимог у
повному обсязі. Апелянт посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права,неповноту
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, помилковість висновків
суду та неправильну оцінку доказів.
Зокрема, вважає що судом безпідставно
не ураховано рішення суду, яке набрало
законної сили й яким встановлено, що її
мати проживала однією сім'єю з
відповідачем з 2001 року й майно придбане
під час цього проживання є їх спільною
сумісною власністю з рівними частками,
а отже вона, як одна з трьох спадкоємців
за законом після смерті матері має
право на 16 частку спадкового майна.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
республіки Крим від 29.10.2013 року
рішення Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної республіки
Крим від 02.07.2013 року скасовано в частині
відмови у визнанні за ОСОБА_1 права
власності на 16 частку домоволодіння
АДРЕСА_1 та ухвалено в цій частині нове
рішення про задоволення цих вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12.03.2014 року
рішення Апеляційного суду Автономної
республіки Крим від 29.10.2013 року
скасовано, справу передано на новий
апеляційний розгляд.

Відповідно до положень ст.12 Закону
України від 15.04.2014 року № 1207-УІІ «Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово
окупованій території України, у зв'язку
із неможливістю здійснення правосуддя
судами Автономної Республіки Крим та
м. Севастополя змінено територіальну
підсудність цивільних справ і дана
справа передана Вищим спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на розгляд до
Апеляційного суду м.Києва.

Сторони та третя особа в судові
засідання двічі не з'явилися,
повідомлялися про час і місце розгляду
справи шляхом опублікування
інформації на офіційному веб - сайті
Апеляційного суду м.Києва, оскільки
починаючи з 27.03.2014 року поштові
відправлення, які направлені УДППЗ
«Укрпошта» з материкової частини
України не приймаються поштою АР Крим
та м.Севастополя ( а.с.214-215).

Колегія суддів визнала їх
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги,перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в цій частині, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги
виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд виходив з того, що від
встановлення факту не проживання разом
із спадкодавцем не настають, не
припиняються та не наступають юридичні
наслідки. Вважав, що позивачем за
зустрічним позовом не зазначено у чому
полягає порушення його прав на час
звернення із позовом до суду, а вимога
про захист прав на майбутнє не
ґрунтується на нормах права.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову не
оскаржується, а тому його законність та
обґрунтованість,виходячи з положень ч.1
ст.303 ЦПК України, колегією суддів не
перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову суд першої інстанції виходив з
того,що ОСОБА_1 порушено порядок
оформлення права на спадщину, за
відсутності відмови нотаріуса про
вчинення нотаріальної дії, вважав її
позов передчасним. Крім того, вважав
також не доведеним прийняття спадщини
ОСОБА_1 та встановленим, що вона
звернулася до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини після спливу
встановленого законом строку, не
звертаючись із відповідною заявою про
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини.

Проте погодитися із такими висновками
суду у повному обсязі колегія суддів не
може,оскільки вони є помилковими,
зроблені з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ґрунтуються на неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи
та не відповідають їм, що відповідно до
ст. .309 ЦПК України є підставою для
скасування судового рішення та
ухвалення нового.

Як убачається з матеріалів справи
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4

У період з 2001 року до 26.07.2011 року ОСОБА_4
проживала однією сім'єю без реєстрації
шлюбу із ОСОБА_2

Вказані обставини встановлені
рішенням Центрального районного суду
м. Сімферополя АР Крим від 02.04.2013 року,
яке набрало законної сили і відповідно
до положень ч.3 ст.61 ЦПК України,
доведенню не підлягають.

До того ж ОСОБА_2 не заперечував що вони
з ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, між
ними склалися стабільні відносини,
що притаманні подружжю.

Під час спільного проживання з ОСОБА_4 ,
ОСОБА_2 придбав, за договорами
купівлі-продажу від 22.12.2004 року, будинок
АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій він
розташований, площею 0.0453 га.

Сторони по справі поселилися в
придбаний будинок та були
зареєстровані у ньому.

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 та її
спадкоємицею за законом.

Рішенням Апеляційного суду АР Крим від
28.05.2013 року встановлено,що ОСОБА_1
проживала в одному будинку із матір'ю
на час її смерті й до серпня 2011 року.

За правилами ст.1268 ЦК України вона
вважається такою ,що прийняла спадщину.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 74 Сімейного
кодексу України, , якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо
інше не встановлено письмовим
договором між ними.

На майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, поширюються положення глави 8
Сімейного кодексу України.

Згідно частини 1 статті 60 Сімейного
кодексу України, майно, яке придбане
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві
спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не
мав з поважних причин самостійного
заробітку (доходу).

За правилами с. 63 СК України їх частки
у власності є рівними, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними .

Виходячи з наведених норм права,за
відсутності письмового договору між
відповідачем та померлою ОСОБА_4 щодо
придбаного під час спільного
проживання майна, слід вважати що
придбані на ім'я ОСОБА_2 будинок
АДРЕСА_1 та земельна ділянка на якій він
розташований, площею 0.0453 га є їх
спільною власністю,де кожному з них
належить 12 частина.

Колегія суддів вважає безпідставними
твердження ОСОБА_2 про придбання
вказаного домоволодіння за особисті
кошти,отримані ним від відчуження
належної йому особистої власності, з
огляду на те,що подані ним на
підтвердження такому договори
дарування, свідчать про безоплатне
відчуження майна. До того ж , сторони
за договорами дарування зазначили, що
підписані ними договори дарування
не прикривають інших угод, не носять
характеру удаваних правочинів і
відповідають їх дійсним намірам.

ОСОБА_4 заповіту не залишила.

На час її смерті їй належали 12 частина
будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка на
якій він розташований, площею 0.0453 га.

Відповідно до положень ст.1261 ЦК України
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця.

Установлено, що спадкоємцями першої
черги за законом є троє дітей ОСОБА_4, а
саме : позивачка - ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
неповнолітній ОСОБА_5

Отже, позивачка,яка вважається такою,
що прийняла спадщину,оскільки протягом
6 місяців з дня її відкриття від неї не
відмовилася, має право на спадкування 16
частини майна, що належало
спадкодавцеві на час смерті тобто на 16
частину будинку АДРЕСА_1 та 16 частину
земельної ділянки на якій він
розташований.

Виходячи з наведеного заявлені
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Центрального районного суду
м.Сімферополя Автономної республіки
Крим від 02 липня 2013 року в частині
відмови у задоволенні первісного
позову скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення наступного
змісту: Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Четверта Сімферопольська
державна нотаріальна контора про
визнання майна сумісною власністю та
визнання права на його частку у порядку
спадкування задовольнити.

Визнати домоволодіння АДРЕСА_1 та
земельну ділянку на якій воно
розташовано, площею 0.0453 га спільною
сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 16
частку домоволодіння АДРЕСА_1 та 16
частку земельної ділянки на якій воно
розташовано по АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4,померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Справу передати на зберігання до
Солом'янського районного суду м. Києва.

Головуючий :

Судді :

Справа № 124/3447/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 8349
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Благодатна О.Ю.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.