Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4003/14
Головуючий у 1 інстанції: Мовчан О.Г.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Боєвої В.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 01 липня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_5, про стягнення
боргу за здійсненими правочинами
позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за здійсненими правочинами
позики, який в ході судового розгляду
неодноразово уточнював.

У позові зазначав, що будучи тривалий
час знайомим з відповідачем, на його
прохання передав йому грошові кошти у
позику, на підтвердження чого
відповідачем власноруч складались
розписки. Предметом позову є вимоги
стягнення з відповідача прострочених
боргів у період з 11 березня 2011 року по 01
лютого 2012 року. Підставою позовних
вимог позивач зазначає чотири боргові
розписки, складені власноручно
відповідачем.

У зв'язку з вказаними обставинами,
позивач просив суд стягнути з
відповідача прострочені борги за
здійсненними між ними правочинами
позики, а саме:

- 105 862, 50 гри. що складається з
неповернутої відповідачем суми 98 000,00

грн. з 01 грудня 2011 року зі 101 000,00 грн.
першого боргу отриманого 11 березня 2011

року за правочином позики, з
зобов'язанням відповідача повернути
борг до 11 вересня

2011 року на підставі боргової розписки,
але повернутого тільки частково в сумі
3 000,00

грн., та 7862, 50 грн. суми три процента
річних за весь час прострочення боргу,
в тому

числі суми 757, 50 грн. за 3 місяця
прострочення боргу від суми боргу 101 000
грн. і суми

7105 грн. за 29 місяців прострочення боргу
від суми 98 000 грн. (105 862, 50 = 98 000 +

7 862,50), ( 7 862,50 = 757,50 + 7105,00 ),

- 167 853,00 грн. що складається з
неповернутої відповідачем суми 159 860,00
грн. другого боргу отриманого 11 січня
2012 року за правочином позики, з
зобов'язанням відповідача повернути
борг до 11 жовтня 2012 року на підставі
боргової розписки, та суми 7993,00 грн. три
процента річних за 20 місяців
прострочення боргу ( 167853,00 = 159860,00 + 7993,00),

97354, 60 грн. що складається з
неповернутої відповідачем суми 92 718, 80
грн. третього боргу отриманого також 11
січня 2012 року за правочином позики, з
зобов'язанням відповідача повернути
борг до 11 жовтня 2012 року на підставі
боргової розписки, та суми 4 635, 80 грн.
три процента річних за 20 місяців
прострочення боргу (97 354,60 = 92 718,80 + 4 635,80),

33 730, 50 грн. що складається з
неповернутої відповідачем суми 31972,00
грн. четвертого боргу отриманого 01
лютого 2012 року , з зобов'язанням
відповідача повернути борг до 01 серпня
2012 року на підставі боргової розписки,
та суми 1 758,50 грн. три процента річних за
22 місяця прострочення боргу ( 33 730,50 =
31972,00 + 1 758,50),

а всього стягнути прострочений борг з
урахуванням три процента річних
загальною сумою 404 800,60 грн. ( чотириста
чотири тисячі вісімсот) грн. 60 копійок,
який складається з сум (105 862,50 + 167 853,00 + 97
354,60 + 33 730, 50) та судові витрати.

Заочним рішенням Михайлівського
районного суду Запорізької області від
01 липня 2014 року позовні вимоги
задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 з
ОСОБА_3 прострочені борги за
здійсненими правочинами позики всього
простроченого боргу з урахуванням
трьох процентів річних на загальну
суму 404 800,60 грн. та судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову. Посилаючись на те,
що судом першої інстанції у якості
доказів наявності між сторонами
правовідносин з договорів позики
прийняті чотири розписки, які не визнає
ОСОБА_3 Апелянтом зазначено у
апеляційній скарзі про намір клопотати
перед судом апеляційної інстанції про
призначення почеркознавчої експертизи
та допиту свідків.

В судовому засіданні апеляційного суду
апелянт та його представник не
клопотали про призначення
почеркознавчої експертизи, оскільки
ОСОБА_3 визнав, що всі чотири боргові
розписки складені ним власноруч, проте
дві розписки він надав іншим особам.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

У відповідності до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції, дослідивши докази у справі і
надавши їм належну оцінку в силу вимог
ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також,
врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходив з доведеності
позову та наявності правових підстав,
передбачених ст. ст. 526, 625, 629, 1046, 1047, 1049,
ЦК України, для стягнення з відповідача
на користь позивача боргу у
визначеному розмірі на підставі
чотирьох боргових розписок.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 наявні правовідносини, що
випливають із укладених між ними
договорів позики, що підтверджують
факти отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_4
грошових коштів на підставі боргових
розписок від 11 березня 2011 року на суму
101000грн. з кінцевим терміном повернення
до 11 вересня 2011 року, двох розписок від
11 січня 2012 року на суму 20 000 доларів США
(еквівалент 159860грн.) та 11600 доларів США
(еквівалент 92718грн.) - до 11 жовтня 2012 року
та розпискою від 01 лютого 2012 року на
суму 4000 доларів США (еквівалент 31972грн) -
до 01 серпня 2012 року.

В судовому засіданні апеляційного суду
апелянтом визнано дійсність двох із
чотирьох боргових розписок, а саме
ОСОБА_3 не визнаються розписки від 11
березня 2011 року та від 01 лютого 2012 року
на суми 4000 доларів США та 101000грн.
відповідно.

ОСОБА_3 визнав наявність боргових
зобов'язань перед позивачем по двом
договорам позики від 11 січня 2012 року на
суму 11600 доларів США та 20000 доларів США і
тому апелянт погодився з рішенням суду
в частині стягнення заборгованості та
трьох відсотків річних за час
прострочення за вказаними позиками.

Заперечуючи факт укладання позики з
позивачем та отримання від нього
коштів у розмірі 101000грн. та 4000 доларів
США ОСОБА_3 пояснив, що вказані боргові
зобов'язання у нього виникли з іншими
особами і ці розписки він писав не
позивачу.

На спростування наявності з позивачем
двох договорів позики, апелянт
послався на показі свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, які були допитані у судовому
засіданні апеляційного суду за
клопотанням апелянта, які пояснили
суду, що позичали кошти ОСОБА_3 ОСОБА_7 у
березні 2011 року у розмірі 101000грн., а
ОСОБА_6 у лютому 2012 року - 4000 доларів США.
Свідки пояснили, що ОСОБА_3 позики
повернув, а відповідні розписки вони
повернули йому.

Доводи апелянта, який в судовому
засіданні фактично змінив підстави
апеляційної скарги, звузивши свої
заперечення проти лише двох із
чотирьох боргових розписок, є такими що
не спростовують правильності
оскаржуваного рішення виходячи з
такого.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 545 ЦК України передбачено, що
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у
боржника підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути
борговий документ або видати розписку
боржник має право затримати виконання
зобов'язання. У цьому разі настає
прострочення кредитора.

Аналізуючи вищенаведені приписи
матеріального права, колегія суддів
вважає, що знаходження боргового
документу у кредитора підтверджує
наявність зобов'язання.

Судом встановлено і визнається
сторонами, що всі чотири боргові
розписки знаходились у позивача ОСОБА_4
Апеляційним судом в судовому засіданні
долучені оригінали вказаних розписок
до матеріалів справи (а.с.104-107).

Колегія суддів, виходить з того, що
знаходження у позивача ОСОБА_4 боргових
документів у вигляді розписок від 11
березня 2011 року та від 01 лютого 2012 року
на суми 101000грн. та 4000 доларів США
підтверджує наявність невиконаних
зобов'язань саме перед ОСОБА_4

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що
вказані розписки у ОСОБА_4 з'явились
неправомірно носять характер
припущень. Покази свідків ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 про наявність боргових
зобов'язань між ними та ОСОБА_3 у
розумінні ст.58, 59 ЦПК України не є
належними та допустимими доказами
спростування договірних правовідносин
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Крім того, як вбачається із тексту
розписки на суму 101000грн. ОСОБА_3
частково здійснив погашення позики 01
грудня 2011 року у розмірі 3000грн., про що є
відповідний власноруч здійснений
запис ОСОБА_4 в отриманні вказаних
коштів безпосередньо у відповідній
розписці (а.с.107). Вказана обставина
також доводить наявність
правовідносин за вказаним договором
позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

За таких обставин, ураховуючи
вищезгадані засади, звичаї та вимоги,
боржник ОСОБА_3 зобов'язаний повернути
кредитору ОСОБА_4 грошову суму боргу та
проценти за користування грошима за
чотирма борговими розписками.

Судом першої інстанції повно і
всебічно з'ясовані обставини справи, що
мають для неї значення, висновки суду
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами судом визначений правильно,
норми матеріального і процесуального
законів при розгляді справи судом не
порушені і застосовані вірно.

За таких обставин судова колегія
вважає, що підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 -315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Михайлівського
районного суду Запорізької області від
01 липня 2014 року по цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: