АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8274/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2623/14
Головуючий у 1-й інстанції Середа А. В.
Доповідач Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 27 лютого 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ майна подружжя та
витребування майна з чужого
незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 27 лютого 2014
року позов ОСОБА_2 - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 повернути
ОСОБА_2 наступні особисті речі, які
належать їй на праві особистої
приватної власності на загальну суму
23925,00 грн.:

1. меблевий комплект для
зберігання речей орієнтовною вартістю
2000,00 грн.;

2. диван орієнтовною вартістю 1000,00
грн.;

3. холодильник «Снайге»
орієнтовною вартістю 1500,00 грн.;

4. телевізор «Супра» орієнтовною
вартістю 1000,00 грн.;

5. пральну машину «АВС»
орієнтовною вартістю 500,00 грн.,

6. килим (2 шт. розміром 3х2)
орієнтовною вартістю 2500,00 грн. кожен;

7. килим (розміром 2,5х1,5)
орієнтовною вартістю 200,00 грн.;

8. стіл-книжка орієнтовною
вартістю 200,00 грн.;

9. табурети (7 шт.) орієнтовною
вартістю 350,00 грн.;

10. книжкові полиці навісні (2 шт.)
орієнтовною вартістю 100,00 грн.;

11. буфет кухонний орієнтовною
вартістю 100,00 грн.;

12. праску орієнтовною вартістю 75
грн.;

13. посуд (різної комплектації)
орієнтовною вартістю 300 грн.;

14. особисті речі (книги, журнали,
одяг) 500,00 грн.;

15. палатку, лежанку орієнтовною
вартістю 1000, 00 грн.;

16. дитяче ліжечко та два матраци
орієнтовною вартістю 300,00 грн.;

17. дитячий столик та два стільчика
орієнтовною вартістю 300,00 грн.;

18. стілець для годування дітей
орієнтовною вартістю 100,00 грн.;

19. трикотажні полотна в шматках на
загальну орієнтовну вартість 1000,00 грн.;

20. нитки (90 шт.) орієнтовна загальна
вартість яких складає 800,00 грн.;

21. швейну машинку «Подільська»
орієнтовною вартістю 300,00 грн.;

22. плоскошовну швейну машинку 876
кл. вартістю 1000,00 грн;

23. краєобметочну швейну машинку 8514
орієнтовною вартістю 800,00 грн.;

24. обладнання до швейної машинки в
кількості 3-х штук 300,00 грн.;

25. краєобметочну швейну машинку 794
кл. орієнтовною вартістю 2700,00 грн,
взятої взимку 2012 року у подруги в
безоплатну оренду;

26. краєобметочну швейну машинку
«Джуки» МО 654 БЕ вартістю 2500,00 грн. та
документи: договір-міни та акт на право
власності на земельну ділянку.

Поділено майно, придбане за період
проживання у цивільному шлюбі на
загальну суму 18916,00 грн. наступним
чином:

ОСОБА_2 виділено наступне майна на
загальну орієнтовну вартість 9571,00 грн.:

1. плоскошовну швейну машинку ІК
32500 вартістю 7710 грн., придбану у червні
2012 року;

2. прес для установки фурнітури 234 90
вартістю 1500,00 грн.;

3. ніж розкрійний вартістю 370,00 грн.,
придбаний в 2009 році, як речі необхідні
для професійних занять.

ОСОБА_1 виділено наступне майно на
загальну орієнтовну вартість 9345,00 грн.:

1. комп'ютер вартістю 3000,00 грн. який
був придбаний в період сумісного
проживання в 2007 році;

2. принтер вартістю 1300,00 грн., який
був придбаний в період сумісного
проживання в 2010 році;

3. дитячі меблі «Юніор» вартістю
2045,00 грн., придбані в період сумісного
проживання в 2011 році;

4. трикотажні полотна (3 рулонна
неповних), загальною вартістю 3000,00 грн.
(по 1000,00 грн. кожен).

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1
подав на нього апеляційну скаргу, в
якій просить рішення скасувати та
постановити нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю за
безпідставністю та недоведеністю.

Апелянт вважає рішення суду
необ'єктивним, необґрунтованим та
таким що винесене з грубим порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що остання
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 2005 року по 2007
року проживала в цивільному шлюбі з
ОСОБА_1, 1967 року народження, в
помешканні за адресою: АДРЕСА_2.

Від шлюбу мають спільних дітей: дочку -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1, виданим 21.07.2010
року Автозаводським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Кременчуцького міського управління
юстиції (а.с. 8) та сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_2, виданим 21.07.2010 року
Автозаводським відділом реєстрації
актів цивільного стану Кременчуцького
міського управління юстиції (а.с. 9).

Зі слів позивача, судом також
встановлено, що сімейне життя у сторін
не склалося. Постійні сварки та
непорозуміння, які виникали між ними
призвели до того, що з 2007 року по
травень 2009 року вона разом з обома
дітьми проживала окремо від ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1.

З травня 2009 року вони з відповідачем
знову стали проживати разом та вести
спільне господарство. Однак ОСОБА_1
постійно проявляв в сім'ї
психологічний тиск та створював
нервове напруження. Маючи вибуховий
характер її колишній цивільний чоловік
застосовував до неї і фізичні дії,
внаслідок чого їхнє подальше спільне
життя і збереження цивільного шлюбу
стало неможливим і вона вирішила разом
із дітьми проживати окремо від нього.
Всі особисті речі позивача, речі дітей,
їхнє спільне майно та її особисте
майно, набуте до шлюбу, залишилося в
помешканні ОСОБА_1

Маючи намір вирішити питання щодо
розподілу майна в добровільному
порядку ОСОБА_2 10.06.2013 року близько 18.00
год. прийшла до ОСОБА_1 за адресою:
АДРЕСА_2 забрати особисті речі, однак
останній почав хапати позивача за руки
та обличчя, виштовхувати з приміщення,
потім звалив з ніг та почав витягувати
її за ноги з приміщення, чим наніс їй
ушкодження у вигляді: осадження шиї,
правого плеча, спини; синців верхніх
кінцівок та правої нижньої кінцівки, що
згідно висновку судово-медичної
експертизи № 692 від 11.06.2013 року за
ступенем тяжкості відноситься до
легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду має бути законним і обґрунтованим.
Згідно зі ст. 214 цього Кодексу під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин.

Місцевий суд встановивши, що позивач,
починаючи з 01.09.1992 року майже постійно
отримувала фінансовий дохід або
працюючи на різних підприємствах або
отримуючи виплату допомоги по
безробіттю в Кременчуцькому міському
центрі зайнятості, що підтверджується
записами в її трудовій книжці (НОМЕР_3),
то вона мала змогу придбати та
накопичити речі необхідні для
проживання, нормального
функціонування побуту та її трудової
діяльності, якими вона користувалася,
та оскільки вказане майно знаходиться
у володінні відповідача, який
відповідно не бажає в добровільному
порядку його повертати, прийшов до
висновку, що позов в частинні
витребування майна з чужого
незаконного володіння в силі ст. 387 ЦК
України підлягає задоволенню.

Однак до такого висновку суд прийшов
без належного з'ясування обставин
справи.

За змістом ст.ст. 3, 60 ЦПК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Позивачем до суду не надано жодного
доказу на підтвердження вимог щодо
витребування майна з чужого
незаконного володіння: не підтверджено
існування цього майна, належність його
на праві власності позивачу,
перебування його у безпосередньому
володінні відповідача та ухилення
останнього від повернення такого майна
законному власнику. Їх перелік та
орієнтовна вартість не можуть
вказувати на існування цього майна і
належність його позивачу.

Надані до суду копії розхідних
накладних без прізвищ та підписів не
підтверджують жодного факту, вказаного
в позові та не можуть визнаватися
належними та допустимими доказами в
розумінні ст. ст. 57, 58 ЦПК України.

Таким чином висновок місцевого суду
ґрунтується лише на поясненнях
позивача та припущенні того, що
оскільки ОСОБА_2 згідно копії трудової
книжки працювала чи отримувала виплату
допомоги по безробіттю, то вона мала
змогу придбати особисте майно, що є не
припустимим при ухваленні судового
рішення.

Разом з тим, задовольняючи позов в
частині поділу майна подружжя,
місцевий суд, керуючись нормами ст. ст.
60, 70, 74 СК України, зазначив, що за час
перебування сторін у цивільних шлюбних
відносинах в них достатньо
накопичилось майна, яке здобувалося
разом та спільними зусиллями, а відтак
підлягає поділу.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу
України, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім?єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21.12.2007 року
роз'яснено, що вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Під час розгляду даної справи в суді
першої інстанції, відповідач визнав
факт проживання з ОСОБА_2 в цивільному
шлюбі, а також заявлений останньою
обсяг спільного майна, як придбане в
період спільного проживання, хоча і не
погоджувався з його вартістю,
свідченням чого є аудіозапис судового
засідання від 25.11.2013 року, тому,
відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, такі
обставини не підлягають доказуванню.

При цьому, вироком Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 27 березня 2014
року, зміненим ухвалою Апеляційного
суду Полтавської області від 12 червня
2014 року, підтверджується факт
перебування сторін у фактичних шлюбних
відносинах (а.с.103-104, 105-106).

Також на підтвердження придбаного під
час шлюбу майна, позивачем надано до
суду квитанцію від 13.06.2012 року про
сплату 7701, 75 грн. за плоскошвейну
машинку ІК 32500 та товарний чек від 04.03.2011
року про оплату вартості дитячих
меблів «Юніор» в сумі 2045, 00 грн.

Разом з тим, вартість всього спільного
майна відповідач не оспорював.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення місцевого суду в
частині поділу майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є
законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині не спростовують висновків суду
та не підтверджують належними доказами
їх неправомірність.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
ухвалене рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до положень п.4 ч.1. ст. 309
ЦПК України є підставою для його
часткового скасування з ухваленням
нового про відмову в позові в частині
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

В іншій частині рішення слід залишити
без змін.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу на те, що при подачі апеляційної
скарги на рішення суду апелянтом не
було сплачено судовий збір в повному
обсязі.

Статтею 4 частиною 2 Закону України «Про
судовий збір», який набув чинності з
01.11.2011р., визначено розмір ставок
судового збору. Пунктом 1.8. закріплено,
що за подання до суду апеляційної
скарги на рішення суду сплачується
судовий збір з розрахунку 50 відсотків
ставки, що підлягає сплаті при поданні
позовної заяви. В свою чергу за
звернення із позовною заявою майнового
характеру законом встановлено розмір
судового збору - 1 відсоток від ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати. Оскільки апелянтом
сплачено судовий збір в сумі 121,80 грн.,
то сума недоплати підлягає стягненню.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4
ч.1 ст. 309, 314, 317, 319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 27 лютого 2014
року - скасувати в частині задоволення
позову про витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 в частині
витребування майна з чужого
незаконного володіння відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
недосплачений судовий збір за подачу
апеляційної скарги в сумі 45,68 гривень
за реквізитами:

отримувач: УДКСУ у м. Полтаві;

;

банк одержувача: ГУДКСУ у
Полтавській області;

код банку отримувача: 831019;

розрахунковий рахунок: 0002;

код доходів бюджету: 22030001.

код ЄДРПОУ суду: 02893077.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя :
/підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б.
/підпис/ Пікуль В.П.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області
________________ Панченко О.О.