АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1-й інстанції -
Доповідач-Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем
України

23 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 04 липня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о
в и л а:

У липні 2013 року позивач пред»явив
вказаний позов до відповідача та
зазначав,що 07.09.2006 року між банком та
відповідачем було укладено кредитний
договір № К2Н0RХ23210077, за умовами якого
відповідач отримав в кредит в розмірі
3907,19 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом та зобов»язався кожного
місяця сплачувати банку грошові
кошти,які складаються з заборгованості
за кредитом,за відсотками,комісією та
інших витрат згідно умовами надання
кредиту фізичним особам
«Розстрочка»,які підписані
відповідачем разом з заявою на видачу
кредиту і які складають договір.

Посилаючись на порушення відповідачем
вказаних зобов»язань,внаслідок чого
утворилася заборгованість, яка станом
на 11.06.2013 року складає 65633,56 грн., позивач
просив задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 04 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції,як таке,що постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
судом неправильно застосовано строк
позовної давності при вирішенні
спору,оскільки сторони домовилися
відповідно до п.п.5.5 Умов та встановили
термін позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки, штрафів тривалістю 5 років.
Крім того, судом порушено
ст.599,ч.1ст.625,ч.1ст. 631 ЦК України,які
регулюють порядок виконання
зобов»язання.

Вислухавши доповідь
судді,пояснення осіб, що з»явилися в
судове засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги, обставини справи,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що 07.09.2006 року між
банком та відповідачем був укладений
кредитний договір № К2Н0RХ23210077 ,
оформлений Заявою позичальника ,
відповідно до якої ОСОБА_2 отримав в
кредит в розмірі 3907,19 грн. на строк 12
місяців з 07.09.2006 р. по 07.09.2007 р. включно, з
умовами сплати за користування
кредитом відсотків у розмірі 1 % на
місяць, на суму залишку заборгованості
по кредиту , щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 78,14 грн. та єдиноразової
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 355,2 грн. в обмін
на зобов»язання позичальника з
повернення кредиту, сплати відсотків,
винагороди, комісії в зазначені в
Заяві та Умовах надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
( Стандарт) ( далі «Умов») строки.
Погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку : щомісяця в
період сплати, за який приймається
період з «1» по «5» число кожного місяця
позичальник повинен надавати банку
грошові кошти (щомісячний платіж) у
сумі 425,59 грн. для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
Умовами. Позичальник зобов»язується
повернути суму кредиту, відсотків,
винагороди відповідно до Заяви та Умов.
Згідно з п. 4.2 Умов, при порушенні
позичальником зобов»язань із
погашення кредиту, позичальник сплачує
банку відсотки за користування
кредитом в розмірі 11,25 % в місяць,
розрахованих від суми залишку
непогашеної заборгованості за
кредитом. Відсоткова ставка за
кредитом може змінюватися в залежності
від змін облікової ставки НБУ чи в
інших випадках , відповідно до п. 3.3
Умов.

В зазначеній Заяві також міститься
текст щодо ознайомлення ОСОБА_2 та його
згоду з умовами кредитування, які були
надані йому в письмовій формі і своїм
підписом він підтвердив факт надання
йому повної інформації про умови
кредитування та місцезнаходження
ПриватБанку. Також погодився, що Заява
разом із запропонованими ПрватБанком
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), Тарифами , складає між ним та
банком кредитно-заставний договір ( а.с.
7).

Пред»явивши позов про стягнення
заборгованості по кредиту та відсотках
у розмірі 65633,56 грн. у липні 2013 року,
позивачем до Заяви позичальника
ОСОБА_2 № К2Н0RХ23210077 від 07.09.2006 року було
додано Умови та правила надання
банківських послуг, які містять
нумерацію підпунктів, починаючи з 1.1. та
закінчуючи 2.4.6.8., а також додаткові
положення пункт 1.7.- 1.7.33.. Відповідно до
вказаних додаткових положень Умов та
правил надання банківських послуг,
строк позовної давності щодо вимог
повернення кредиту, оплати процентів
за користування кредитом, винагорода,
неустойки пені, штрафів, розходів банка
по розділам 2.1,2.2, 2.3, 2.4, 2.5,2.5.1., 2.5.2., 2.16.,
3.17. Умов та правил, складає 50 років.

Ухвалюючи заочне рішення в
даній справі 22.10.2013 року та
задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд керувався саме
вказаними Умовами та правилами надання
банківських послуг.

В заяві про перегляд заочного
рішення , ОСОБА_2 зазначав, що 20.10.2010 року
ним було погашено кредит у розмірі 3 907
грн. 20 коп. , а 23.06.2010 року ще 1 185 грн. 41
коп., в підтвердження чого надав
квитанції, зазначивши при цьому , що
позивачем пропущено строк позовної
давності.

Ухвалою від 14.05.2014 року
Шевченківським районним судом м. Києва
заочне рішення ухвалене в даній справі
було скасовано.

Після скасування вказаного
рішення , позивачем було надано суду
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), відповідно до підпункту 4.2.
якого, згідно ст. 212 ЦК України, при
порушенні позичальником зобов»язань
по погашенню кредиту, передбачених
Заявою та пп.3.3.3, 3.3.3 даних Умов,
позичальник сплачує банку відсотки за
користування кредитом у подвійному
розмірі від розміру зазначеному в
Тарифах та Заяві. Підпунктом 5.5.
вказаних Умов, терміни позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним Договором встановлено
сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущений трирічний строк
позовної давності, передбачений ст. 257
ЦК України .

Перевіривши відповідність
рішення суду обставинам справи та
нормам матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що вказаний висновок суду є
законними та обґрунтованим , виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України
визначає, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Зазначаючи про те, що судом
неправильно застосовано строк
позовної давності при вирішенні
спору,позивач послався на п.п.5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт), в
якому міститься інформація про те, що
термін позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки, штрафів встановлюється
тривалістю 5 років.

Так, дійсно , текст Заяви
позичальника №К2Н0RХ23210077 від 07.09.2006
року містить посилання на те, що
ОСОБА_2 ознайомлений і згоден з умовами
кредитування, які були надані йому в
письмовій формі і своїм підписом він
підтверджує факт надання йому повної
інформації про умови кредитування.

Однак, враховуючи ту обставину,
що позивачем при поданні позову було
додано до Заяви інші Умови з іншим
строком позовної давності, ніж ті, на
які він посилається в даний час,
вважати їх належним доказом згоди
ОСОБА_2 на збільшення позовної
давності, встановленої законом,
неможна.

При цьому , колегія суддів
звертає увагу, що жодні з наданих
позивачем Умов не містять посилань на
особу ОСОБА_2, а тому встановити з якими
саме Умовами було ознайомлено ОСОБА_2
неможливо, враховуючи і ту обставину,
що частина 4 статті 60 ЦПК України
забороняє здійснювати доказування
через припущення.

Таким чином, застосувавши до
правовідносин, що виникли між
сторонами загальний строк позовної
давності, суд першої інстанції виходив
з встановлених обставин справи та
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, оскільки навіть після
останньої сплати за кредитом 23.06.2010
року, позивачем пропущений трирічний
строк звернення до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу, так як позов подано 25.07.2013
року.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зазначити , що заявляючи
позовні вимоги про стягнення
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 %, позивач не пояснив з чого
він виходив в даному випадку, оскільки
Заявою позичальника №К2Н0RХ23210077 від
07.09.2006 року передбачено обов»язок
позичальника у разі порушення
зобов»язань сплатити відсотки в
розмірі 11,25 %, а відповідно до Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт) ,
позичальник сплачує банку відсотки за
користування кредитом у подвійному
розмірі від розміру зазначеному в
Тарифах та Заяві ( п.п.5.5). При цьому
наявність в матеріалах справи двох
Умов різного тексту та різною мірою
відповідальності позичальника у разі
порушення зобов»язань, ставить під
сумнів достовірність розрахунку
заборгованості ОСОБА_2 наданий
позивачем.

На підставі викладеного доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, а рішення суду є законним
та обґрунтованим, підстави до
скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 04 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -