Справа № 743/1236/14-ц
Провадження № 2/743/323/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року Ріпкинський
районний суд Чернігівської області у
складі:

головуючого-судді Сташківа
В.Б.,

при секретарі Нерус Н.І.,

за участю позивача
ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ріпки в залі суду
цивільну справу

за позовомОСОБА_1 до- ОСОБА_3, - ОСОБА_5, -
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
здійсненні права власності шляхом
виселення з житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, в
якому просив усунути перешкоди у
здійсненні ним права власності на
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1
шляхом виселення з вказаного будинку
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5. В обґрунтування
позову зазначив, що він згідно договору
купівлі-продажу від 13.05.1997 р. купив
житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_2.
Вказав, що в подальшому було змінено
назва вулиці та номер будинку, тому він
являється власником житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1. В даному будинку, в
порушення ст.ст. 810, 811 ЦК України, без
укладення з ним письмового договору
найму, проживають ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_5, вже самим цим фактом чинять
фізичні перешкоди у вільному
користуванні і розпорядженні ним
власністю, чим порушують його право
власності на житло, яке гарантовано ст.
41 Конституції України, ст. 8 Конвенції
про захист прав людини та
основоположних свобод, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
його представник ОСОБА_2 підтримали
позовні вимоги, з підстав вказаних в
ньому. Наголосили на тому, що ОСОБА_1
робив спроби врегулювати спір з ОСОБА_3,
як особисто, так і за допомогою голови
Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району ОСОБА_7, ДІМ
Ріпкинського РВ УМВС, однак
безрезультатно. Наголосили, що
вказаний будинок спільною сумісною
власністю його та ОСОБА_8 не визнавався.
Вказують, що рішеннями сесії та
виконкому Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району підтверджено
перейменування вулиці та зміну
нумерацію будинку, що стало підставою
для реєстрації в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно за
ОСОБА_1 права власності на житловий
будинок знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Вважають, що позиція
представника ОСОБА_3 щодо того, що ними
не підтверджено право власності
позивача на спірний будинок спрямована
на введення суду в оману. Позивач
ОСОБА_1 підтвердив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6
за вказаною адресою проживають
тимчасово, він давав згоду на їх
реєстрацію за вказаною адресою.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечив
проти позову, пославшись на те, що:

- позивач не довів того, що йому на праві
власності належить житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, так як згідно
договору купівлі-продажу від 13.05.1997 р.
останній купив житловий будинок, за
адресою: АДРЕСА_2, а не АДРЕСА_1;

- Неданчицька сільська рада
Ріпкинського району прийнявши рішення
виконкому Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району Чернігівської
області від 15.12.2011 р. № 100 «Про уточнення
адреси жилому будинку» вийшла за межі
Закону України «Про місцеве
самоврядування», яким не передбачена
компетенція по зміні номерів будинку;

- КП «Чернігівське МБТІ» не мало право
видавати інформаційну довідку від
05.11.2014 р., з зазначенням номеру будинку
№ 134, що суперечить раніше виданій
довідці про реєстрацію за позивачем
права власності на житловий будинок, за
адресою: АДРЕСА_2;

- вказаний житловий будинок придбаний в
період шлюбу ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 -
ОСОБА_8., тому є спільною сумісною
власністю подружжя, що дає право на
проживання ОСОБА_3, як доньці
співвласниці;

- ОСОБА_3, в період шлюбу доньки з
позивачем, заселилась в оформлений на
ОСОБА_1 житловий будинок;

- державний реєстратор не мав права
видавати Витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності ОСОБА_1 на
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1;

- відсутність письмових звернень
позивача до Неданчицької сільської
ради Ріпкинського району щодо дій
відповідача по недопущенню позивача до
житлового будинку не доводить
наявність реальної небезпеки
порушення права власності ОСОБА_1 з
боку відповідачки ОСОБА_3, з огляду на
Постанову Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав».

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
його представника ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, показання
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що згідно
договору купівлі-продажу від 13.05.1997 р.,
який, в той же день, посвідчений
нотаріально в Ріпкинській районній
державній нотаріальній конторі,
ОСОБА_11 продав, а позивач ОСОБА_1 купив
житловий дерев'яний будинок, загальною
площею 33,5 кв.м. з надвірними будівлями,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за 5
800 грн., що стверджується дублікатом від
11.10.2013 р., виданого ОСОБА_1 державним
нотаріусом Державного нотаріального
архіву ОСОБА_12 замість втраченого.

Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963
року) договір купівлі-продажу жилого
будинку повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин та підлягає
реєстрації у виконавчому комітеті
місцевої Ради народних депутатів.

За змістом ст. ст.128, 153 ЦК УРСР (1963 року)
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором. Договір вважається
укладеним, коли між сторонами в
потрібній у належних випадках формі
досягнуто згоди по всіх істотних
умовах. Істотними є ті умови договору,
які визнані такими за законом або
необхідні для договорів даного виду, а
також всі ті умови, щодо яких за заявою
однієї з сторін повинно бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася
обов'язкова нотаріальна форма договору
купівлі-продажу житлового будинку
(квартири) і його реєстрація органами
місцевого самоврядування.

Згідно листа КП «Чернігівське МБТІ»
від 11.10.2013 р. станом на 31.12.2012 р. за ОСОБА_1
зареєстровано право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_2 (а.с. 12).

КП "Чернігівське МБТІ" виготовило
технічний паспорт на садибний
(індивідуальний) житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та дала
висновок про ринкову вартість
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 в сумі 37 542 грн..

Отже, в силу ст.ст. 128, 153, 224, 227 ЦК УРСР 1963
р., ОСОБА_1, в свій час, набув право
власності на житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Заперечення представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з приводу того, що
вказаний житловий будинок придбаний в
період шлюбу ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 -
ОСОБА_8., тому є спільною сумісною
власністю подружжя, що дає право на
проживання ОСОБА_3, як доньці
співвласниці, на думку суду, є
безпідставними, так як рішеннями суду
вказаний житловий будинок спільною
сумісною власністю не визнавався.

В той же час, з незалежних від ОСОБА_1
обставин, в подальшому, відбулись певні
події, а саме: перейменування вулиці та
зміна нумерації будинків.

Так, довідкою виконкому Неданчицької
сільської ради Ріпкинського району
Чернігівської області від 01.10.2014 р. № 550
підтверджено, що рішенням двадцять
першої сесії шостого скликання від 11
квітня 2013 року назва вулиці Титова
змінена на Тітова.

Рішенням виконкому Неданчицької
сільської ради Ріпкинського району
Чернігівської області від 15.12.2011 р. № 100
«Про уточнення адреси жилому будинку»
підтверджено, що будинок АДРЕСА_2, і був
перейменований з № 122 на № 134 в зв'язку з
упорядкуванням вулиці. В п. 2 даного
рішення, КП «Чернігівське МБТІ» було
зобов'язано зробити відповідні зміни в
технічній документації.

Заперечення представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з приводу того, що
Неданчицька сільська рада
Ріпкинського району прийнявши вказане
незаконне рішення вийшла за межі
Закону України «Про місцеве
самоврядування» є безпідставним,
оскільки доказів про визнання
незаконним (протиправним) вказаного
рішення органу місцевого
самоврядування в порядку,
передбаченому КАС України ні ОСОБА_3, ні
ОСОБА_4 не надали.

Будучи допитаною в якості свідка
голова Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району Чернігівської
області також підтвердила той факт, що
після винесення виконкомом
відповідних рішень про перейменування
вулиці та уточнення номеру житлового
будинку, придбаний ОСОБА_1 житловий
будинок знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Тим більше представник відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначав в судовому
засіданні, що ОСОБА_3 заселилась в
оформлений на ОСОБА_1 житловий будинок,
а як відомо останній придбав житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2.

При цьому, ОСОБА_3 з 17.06.1997 р. по даний
час проживає за адресою: АДРЕСА_1, що
стверджується показаннями допитаної в
якості свідка голови Неданчицької
сільської ради Ріпкинського ОСОБА_7,
письмовими доказами: актом обстеження
факту проживання, складеним 10
листопада 2014 р. комісією Неданчицької
сільської ради Ріпкинського району
Чернігівської області, довідками
виконкому вказаної ради № 474 від 24.07.2014
р., № 655 від 11.11.2014 р., даними
погосподарської книги, а з 13.11.2014 р.
зареєстрована за цією адресою, що
стверджується відміткою в її паспорті.

З огляду на це, на думку суду,
помилковою є реєстрація ОСОБА_3 в
період з 15.06.2011 р. по 12.11.2014 р. була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, що
не впливає на суть спору.

Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
відповідно до положень статей 391, 396 ЦК
позов про усунення порушень права, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
підлягає задоволенню у разі, якщо
позивач доведе, що він є власником і що
діями відповідача, не пов'язаними з
позбавленням володіння, порушується
його право власності чи законного
володіння. Такий позов підлягає
задоволенню і в тому разі, коли позивач
доведе, що є реальна небезпека
порушення його права власності чи
законного володіння зі сторони
відповідача.

Стаття 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», який чинний з
03.08.2004 р., надає визначення термінів, які
вживаються у цьому законі. Зокрема, в
цій статті визначено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ст.ст. 2, 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень є лише
офіційним визнанням державою такого
прав, а не підставою його виникнення.

Слід зауважити, що положення ЦК УРСР 1963
р. та ЦК України не передбачають
внесення в правовстановлюючі
документи - договори купівлі-продажу
нерухомого майна змін пов'язаних з
подіями, які відбуваються після його
укладення та не могли бути відомі
сторонам під час його укладення.

За таких обставин, при наявності
чинного правовстановлюючого документа
- дубліката договору від 13.05.1997 р.
купівлі-продажу житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, при
наявності рішення виконкому
Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району Чернігівської
області від 15.12.2011 р. № 100, яким уточнено
адресу житлового будинку з № 122 на № 134,
при наявності рішення двадцять першої
сесії шостого скликання Неданчицької
сільської ради Ріпкинського району
Чернігівської області від 11 квітня 2013
року про перейменування вулиці Титова
на Тітова, при наявності Витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень від 12.11.2014 р., яким
зареєстровано право власності за
ОСОБА_1 на житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, суд
вважає, що позивачем доведено право
власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1.

На думку суду, той факт, що в КП
«Чернігівське МБТІ» до 31.12.2012 р., а в
Державній реєстраційній службі станом
на 15.10.2014 р. (Інформаційна довідка з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна) за ОСОБА_1 не було зареєстровано
право власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 не спростовує його
права власності на нього.

Заперечення представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з приводу того, що
державний реєстратор не мав права
видавати Витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності ОСОБА_1 на
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 є безпідставними, так
як допитаний в судовому засіданні
державний реєстратор РС Ріпкинського
РУЮ ОСОБА_10 вказав, що його рішення від
12.11.2014 р. ніким не оскаржено, воно
прийнято у суворій відповідності з
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», на підставі
дублікату договору купівлі-продажу
житлового будинку, рішень та довідок
виконкому Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району Чернігівської
області про перейменування вулиці та
зміну нумерації будинку, інформаційної
довідки КП «Чернігівське МБТІ».

Виходячи з вище наведеного, суд вважає
безпідставними заперечення
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 з приводу не доведення
позивачем права власності на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1.

З 1 січня 2004 року введено в дію
Цивільний кодекс України, глава 59
розділу ІІІ якого регулює
правовідносини за договором найму
(оренди) житла та передбачено, що
підставою проживання не членів сім'ї
власника житла є договір найму жилого
приміщення, якій укладається у
письмовій формі.

Відповідно до ст.ст.810, 811 ЦК України
власник житла (наймодавець) передає
наймачеві житло для проживання на
певний строк і за плату на підставі
договору найму (оренди).

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4, в порушення приписів ст.ст. 10, 11,
60 ЦПК України, не довели того факту, що
ОСОБА_1 укладав з ОСОБА_3 у письмовій
формі договір найму житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1 (вул. Титова, 122) або
його частини, тому вказані підстави
позову з боку відповідача ОСОБА_3 не
спростовані.

Довідкою виконкому Неданчицької
сільської ради Ріпкинського району
Чернігівської області № 583 від 10.10.2014 р.
підтверджується, що ОСОБА_1 не
звертався до них в письмовому вигляді з
приводу незаконного проживання за
адресою: АДРЕСА_1 відповідачів. Вказане
визнається і ОСОБА_1.

Натомість показаннями допитаних в
якості свідків голови Неданчицької
сільської ради Ріпкинського ОСОБА_7 та
дружини позивача ОСОБА_9
підтверджуються усні звернення ОСОБА_1
з цього приводу.

Крім того, дослідженими матеріалами
Ріпкинського РВ УМВС по заяві ОСОБА_1
підтверджується те, що останній 5
квітня 2014 р. за допомогою ДІМ
Ріпкинського РВ УМВС ОСОБА_13 потрапив
до житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_2 (хоча насправді № 134).

Суд погоджується з позицією
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 щодо того, що вказане не
доводить наявність реальної небезпеки
порушення права власності ОСОБА_1 з
боку відповідачки ОСОБА_3.

В той же час, ОСОБА_3 безпідставно
проживаючи в будинку за адресою:
АДРЕСА_1, вже самим цим фактом чинить
фізичні перешкоди у вільному
користуванні і розпорядженні
власністю ОСОБА_1, тобто порушує його
право власності.

З огляду на це є безпідставними
заперечення представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо не доведення
позивачем наявності реальної
небезпеки порушення його права
власності зі сторони ОСОБА_3.

Відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини у справі «Кривіцька
і Кривіцькій проти України» втрата
житла будь-якою особою є крайньою
формою втручання у права на житло.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого Протоколу до Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
1950 року, Першого Протоколу та
Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
права власника володіти, користуватися
та розпоряджатися належним йому
майном, на власний розсуд вчиняти щодо
свого майна будь-які правочини,
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб, вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, навіть якщо вони не
пов'язані із позбавленням права
володіння, суд має виходити із такого
(ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Права власника житлового будинку
квартири визначені ст. 383 ЦК України,
якою передбачено право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень статей 55, 124 Конституції та ст.
13 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), відповідно до яких кожна
особа має право на ефективний засіб
правового захисту, не заборонений
законом (постанови Верховного Суд
України від 21 травня 2012 р. у справі N
6-18цс11, від 21 травня 2012 р. у справі N
6-20цс11).

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та про
те, що ефективним засобом правового
захисту порушених прав ОСОБА_1 буде
усунення перешкод у здійсненні ним
права власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2)
шляхом виселення з житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3.

В той же час, в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом виселення з житлового
приміщення слід відмовити, оскільки як
зазначено в рішенні Європейського суду
з прав людини «Прокопович проти Росії»,
«Гіллоу проти Сполученого
Королівства» поняття житла є
автономним, і те, чи конкретне місце
проживання становить чи ні «житло», що
захищається п. 1 ст.. 8 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, залежить від фактичних
обставин, а саме наявності достатнього
зв'язку з конкретним місцем, а в даному
випадку показаннями допитаної в якості
свідка голови Неданчицької сільської
ради Ріпкинського району ОСОБА_7,
письмовими доказами, а саме:
поясненнями сусідів ОСОБА_14 (АДРЕСА_2),
ОСОБА_15 АДРЕСА_4), ОСОБА_16 (АДРЕСА_5),
письмовими поясненнями відповідачки
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) та актом обстеження
факту проживання, складеним 10
листопада 2014 р. комісією Неданчицької
сільської ради Ріпкинського району
Чернігівської області підтверджено, що
дійсно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають за
адресою: АДРЕСА_1 періодично, а не
постійно, як було зазначено в довідці
виконкому Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району № 474 від 24.07.2014 р.,
тобто не мають достатнього (постійного)
зв'язку з вказаним місце та не
підлягають виселення, як такі, що лише
періодично проживають за даною
адресою.

Сам лише факт реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_6 з 14.04.1998 р. і по даний час,
а ОСОБА_5 з 14.04.1998 р. по 11.07.2013 р. не є
підставою для їх виселення в судовому
порядку.

Алгоритм дій щодо зняття з реєстрації
місця проживання осіб унормований
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід
стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.
8 Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод, ст.ст.
128, 153, 224, 227 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст. 16, 316, 317, 319,
334, 379, 386, 391, 810, 811 ЦК України, ст. 150 ЖК
України, ст.ст. 1- 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", ст. ст. 3,
10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 -
задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1
права власності на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2)
шляхом виселення з житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод
у здійсненні права власності шляхом
виселення з житлового приміщення -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою:
АДРЕСА_1) в дохід держави судовий збір в
розмірі 80 грн. 20 коп. (вісімдесят
гривень двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через
Ріпкинський районний суд
Чернігівської області протягом 10 днів
з дня отримання копії цього рішення
шляхом подання апеляційної скарги.

Головуючий
В.Б.Сташків