22-ц/772/2168/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Дернова В. В.Категорія: 5
Доповідач: Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О. Ю.,

суддів: Денишенко Т.О., Міхасішина І. В.,

при секретарі: Сніжко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 06
червня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя, за позовом третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання договору дійсним та
визнання права власності, за позовом
третіх осіб, які заявляють самостійні
вимоги на предмет спору, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору дійсним та визнання права
власності, за позовом третьої особи,
яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання договору дійсним та
визнання права власності , -

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_3
про поділ майна подружжя та просила
розподілити між ними сумісно набуте
майно, а сама квартиру квартиру
АДРЕСА_1, визнавши за нею право
власності на 1/2 частку цієї квартири, а
також стягнути судові витрати,
мотивуючи свої вимоги тим, що вказане
майно було придбане під час
зареєстрованого шлюбу з відповідачем,
а тому в силу вимог ст. ст. 60, 61, 69, 70 СК
України, ст.ст. 368, 372 ЦК України є
спільним сумісним майном подружжя та
підлягає поділу у рівних частках.

В ході розгляду справи ухвалами
Вінницького міського суду Вінницької
області від 29 жовтня 2013 року та від 5
червня 2014 року в одне провадження були
об'єднані позовні вимоги: третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору ОСОБА_4, яка
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання договору дійсним
та визнання права власності; третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору ОСОБА_7, яка
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання договору дійсним
та визнання права власності; третіх
осіб, які заявляють самостійні вимоги
щодо предмету спору ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
які звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору
дійсним та визнання права власності.

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 06 червня 2014
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя задоволено частково.

Поділено майно подружжя, визнавши за
ОСОБА_2 право власності на 13/100 часток
квартири АДРЕСА_1, та визнавши за
ОСОБА_3, право власності на 87/100 часток
квартири АДРЕСА_1. В іншій частині
позовних вимог - відмовлено.

У задоволенні позову третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання договору дійсним та
визнання права власності - відмовлено.

У задоволенні позову третіх осіб,
які заявляють самостійні вимоги на
предмет спору, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору
дійсним та визнання права власності -
відмовлено.

У задоволенні позову третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання договору дійсним та
визнання права власності - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 65,46
грн. судового збору та 87,80 грн. витрат на
проведення судової
будівельно-технічної експертизи.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на його незаконність
та необґрунтованість, просила
зазначене рішення в частині часткового
задоволення її вимог скасувати та
постановити нове рішення, яким ці
позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що 12
вересня 1998 року Відділом РАГС
Вінницької міської ради Вінницької
області за актовим записом № 1836 було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_9 ( т. 1а.с. 7).

Рішенням Староміського районного суду
м. Вінниці від 9 серпня 2011 року, яке
набуло законної сили 20.08.2011 року, шлюб
між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було розірвано (т.1
а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 від даного шлюбу народився
син ОСОБА_3, що підтверджується
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
від 19.07.2011 року ( т.1 а.с. 85).

17 вересня 2004 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11
(«Продавці») та ОСОБА_3 («Покупець») було
укладено Договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_12
за реєстровим № 3169 (т.1 а.с.8). Як
вбачається з Витягу про державну
реєстрацію прав КП «ВМБТІ» від 07.08.2011
року № 30882027, право власності на
квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано КП
«ВМБТІ» 07.08.2011 року у реєстровій
книзі № 96 (стор. 48) за реєстровим № 1234/866
за ОСОБА_3

Висновок суду про те, що придбана
квартира є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя є вірним
та відповідає обставинам справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_9, суд першої інстанції, виходив з
того, що рішенням Староміського
районного суду м. Вінниці від 13 вересня
2011 року, яке набуло законної сили у
справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення боргу за договором позики,
було частково задоволено позов та
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 заборгованість за договором
позики в розмірі 55790 грн., моральну
шкоду та судові витрати; у задоволенні
позову до ОСОБА_9 було відмовлено.
Також, констатуючи вказане вище
рішення суду Староміського районного
суду м. Вінниці від 13.09.2011 року, суд
виходив з того, що ОСОБА_3 позичив
вищезазначені кошти у батьків для
придбання саме спірної квартири, а тому
вони належали йому особисто і
являються особистим внеском.

Проте, такі висновки суду
не відповідають обставинам справи та
суперечать нормам матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 60, 69, 70 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу), дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. Аналогічні
приписи містяться у статтях 368 та 372
Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною 3 статті
61 СК України, якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, у тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Отже, за
загальним правилом майно, придбане
подружжям, є спільною власністю
чоловіка та дружини. Також статтею 70 СК
України передбачено, що в разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно зі статтею 65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї. Це означає, що дружина
та чоловік незалежно від припинення
шлюбу мають рівні права та обов'язки
щодо спільно нажитого у шлюбі майна,
оскільки розірвання шлюбу не звільняє
подружжя від боргових зобов'язань.

Як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в пунктах 23, 24
постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (частина 4
статті 65 СК України).

В матеріалах справи наявне рішення
Староміського районного суду
Вінницької області від 13 вересня 2011
року, яким встановлено, що 17.09.2004 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і ОСОБА_3 було
укладено договір позики грошових
коштів в сумі 7000 доларів США на
придбання житла для своєї родини.

Згідно зазначеного рішення, позов
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_9 про
стягнення боргу за договором позики
було задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6
заборгованість за договором позики в
розмірі 55790 грн., моральну шкоду та
судові витрати; в задоволенні вимог до
ОСОБА_9 відмовлено за недоведеністю
дотримання досудового порядку
врегулювання спору. встановленого ч. 2
ст. 1049 ЦК України.

В мотивувальній частині рішення
зазначено, що матеріалами справи
доведено, що кошти в сумі 7000 доларів США
були позичені ОСОБА_6, ОСОБА_5 для
придбання ОСОБА_3 житла для власної
сім'ї, тобто договір позики був
укладений останнім в інтересах сім'ї та
отримані в борг кошти були використані
на її потреби.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справах, що
набрало законної сили, не доказують при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що за наслідками
укладення договору позики для
придбання квартири в інтересах сім'ї,
боргові зобов'язання перед
позикодавцем виникають як для
чоловіка, так і для дружини, незалежно
від того, хто із подружжя отримував
позику. Підстави відмови у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_9 згідно
рішення Староміського районного суду
Вінницької області від 13 вересня 2011
року не перешкоджають повторному
звернення з вимогою до неї про
стягнення боргу як у ОСОБА_5 та ОСОБА_6
так і у ОСОБА_3

Отже, квартира АДРЕСА_1, була придбана в
тому числі за кошти, які ОСОБА_3 отримав
у борг в інтересах сім'ї, перебуваючи у
шлюбі з ОСОБА_9, а тому зазначене майно
підлягає розподіленню в рівних долях.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції дійшов хибного висновку та
не в повному обсязі дослідив всі надані
докази і вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити, а
рішення скасувати в частині поділу
майна подружжя та визнання за ОСОБА_9
права власності на 13/100 часток квартири
АДРЕСА_1, а за ОСОБА_3 на 87/100 часток
вказаної квартири з винесенням нового
рішення у вказаній частині про
розподіл квартири в рівних долях, тобто
по 12 частині кожному.

На підставі ст. 88 ч. 5 ЦПК України з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 підлягають
стягненню понесені нею судові витрати
зі сплати судового збору при розгляді
справи у суді першої і апеляційної
інстанції в загальній сумі 504,04 грн., а
також 675,36 грн. витрат пов'язаних з
оплатою судової експертизи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 06 червня 2014 року
в частині часткового задоволення
позову ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя скасувати ухваливши в цій
частині нове рішення. Яким позов ОСОБА_9
задовольнити.

Поділити майно подружжя та визнати
право власності: за ОСОБА_9 на ? частину
квартири АДРЕСА_1; за ОСОБА_3 на ? частину
квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 504,04
грн. витрат пов'язаних зі сплатою
судового збору та 675,36 грн. витрат
пов'язаних з оплатою судової
експертизи.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: