Справа № 204/3988/2014-ц
Провадження № 2з/204/120/2014 р.
У Х В А Л А

30 липня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську заяву
ОСОБА_1 про забезпечення позову по
справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Дніпротехмаш» про зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення матеріальної та
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська
знаходиться справа за позовом ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
підприємство «Дніпротехмаш» про
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

29 липня 2014 року до суду надійшла заява
від ОСОБА_1 про забезпечення позову, в
якій він просив забезпечити позов
шляхом накладення арешту: на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 та на автомобіль
іноземної марки, який знаходиться в
повній власності керівника
відповідача. В обґрунтування заяви
вказав на те, керівник відповідача та
третя особа мають в особистій
власності майно, яке на думку заявника
вони можуть відчужити на користь
невідомих осіб, що ускладнить або
навіть зробить неможливим виконання
рішення суду.

Заява передана судді Самсоновій В.В. 30
липня 2014 року цивільною канцелярією
суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Відповідно до
п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 22 грудня 2006 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» згідно із п. 1 ч. 1
ст. 152 ЦПК України - позов майнового
характеру дозволяється забезпечувати
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або інших осіб. Згідно із п.4 цієї ж
Постанови розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитись, що між сторонами
дійсно виник спір та існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову; з'ясувати обсяг
позовних вимог, дані про особу
відповідача, а також відповідність
виду забезпечення позову позовним
вимогам. При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована як
підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Виходячи із того, що відповідно до п.5.6.1
Інструкції про проведення виконавчих
дій арешт майна полягає у проведенні
його опису, оголошенні заборони
розпоряджатися ним, а в разі потреби -
обмеженні права користування майном
або його вилученні в боржника та
передачі на зберігання іншим особам, і
що застосування саме такого засобу
забезпечення позову як арешт -
представником позивача належним чином
не вмотивовано, не викликано
необхідністю при розгляді даного
позову, і може призвести до
безпідставної арешту майна, яке
належить іншим особам.

Так, вимоги заявника про накладення
арешту на майно керівника відповідача
та ОСОБА_2, який із змісту заяви є
третьою особою, задоволенню не
підлягають, оскільки керівник
відповідача та співзасновник ОСОБА_2 не
є сторонами даного спору.

Крім того, заявником не надано доказів
належності вказаним особам, на момент
звернення до суду з даною заявою,
будь-якого майна, на яке міг би бути
накладений арешт, а також, вказані
заявником обставини, а саме те, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, ґрунтуються на
самих припущеннях та не мають
відповідних доказів.

На підставі викладеного, керуючись п. п.
3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», ст. ст. 151-153, 168, 209
ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову по справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Дніпротехмаш» про зобов'язання
вчинити певні дії, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може
бути подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя

В.В.Самсонова