Провадження № 2/582/7/14
Справа № 582/900/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2014 р.

Недригайлівський районний суд
Сумської області в складі:

головуючого судді - Жмурченка В.Д.

за участю секретря - Коваль В.В.

з участю:

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Недригайлів справу за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_5 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Недригайлівського
районного суду з даним позовом та
просить суд винести рішення, яким
стягнути з ОСОБА_5 на його користь кошти
в розмірі 206 469 грн., а також витрати по
сплаті судового збору.

Сам позивач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні
вимоги підтримали в повному обсязі та
просили суд їх задовольнити, мотивуючи
свої вимоги тим, що ОСОБА_5 повинен
відшкодувать ОСОБА_4 гроші в сумі 206 469
грн., які ОСОБА_4 особисто сплачував
замість ОСОБА_5 по кредитному договору.

Відповідач по справі ОСОБА_5 та його
представник ОСОБА_3 позов не визнали та
просили суд відмовити позивачеві в
задоволенні його вимог, так як ніяких
грошових зобов"язань у ОСОБА_5 перед
ОСОБА_4 не виникало.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши допустимість та належність
наданих доказів, які мають юридичне
значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, заслухавши
учасників процесу, допитавши свідків,
суд дійшов висновку, що позовна заява
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Згідно статті 57 ЦПК України - доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що 01.04.2008 року між
ОСОБА_5 (далі -Відповідач) та ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії -Сумського відділення № 48
ВАТ «Ощадбанк» було укладено кредитний
договір № 109 відповідного до якого Банк
надав Відповідачу грошові кошти у сумі
298 000 гривень 00 копійок (двісті
дев'яносто вісім тисяч) гривень 00
копійок, а Відповідач зобов'язувався
прийняти, належним чином використати
та повернути грошові кошти зі сплатою
процентів за користування кредитом в
розмірі 15% річних в порядку на умовах та
в строки, визначені кредитним
договором.

Грошові кошти у сумі 298 000 гривень 00
копійок були використані на придбання
транспортного засобу ТОYОТА Land Сгuisег
Ргаdо 2008 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань по вище вказаному
кредитному договору з ОСОБА_5 був
укладений нотаріально-посвідчений
договір застави транспортного засобу.

Станом на 30 липня 2013 року борг ОСОБА_5 за
нарахованими та несплаченими
процентами та іншими платежами
становив 104 777,45 грн. які суд своїм
рішенням від 30 липня 2013 року і стягнув з
нього на користь Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк".

Станом на 30 квітня 2014 року ОСОБА_5
відповідно до рішення суду сплатив всю
суму заборгованності перед банком.

В судовому засіданні позивач, як на
один із доказів посилався на те, що він
особисто здійснював сплату грошових
коштів по кредитному договору. Усього
станом на 14 травня 2013 року він сплатив
139 384 грн. 38 коп. Крім цього, після 14.05.2013
року ним була погашена прострочена
заборгованість по вищевказаному
кредитному договору у сумі 67 084 грн. 99
коп. Таким чином загальна сума сплати
ним по кредитному договору становить 206
469 грн. 37 коп.

Суд не може визнати ці доводи
спроможними так, як доказів про сплату
ОСОБА_4 139 384 грн. 38 коп. взагалі суду
надано не було.

Щодо сплати ОСОБА_4 простроченої
заборгованісті по вищевказаному
кредитному договору у сумі 67 084 грн. 99
коп. то даний факт дійсно стверджується
наданими до суду квитанціями про
сплату коштів. Його не спростовує і сам
ОСОБА_5 який в судовому засіданні
пояснив, що ці кошти дійсно сплачував
ОСОБА_4, але це були його кошти і
сплачувалися вони на його проханням.

Допитана в судовому засіданні за
клопотанням позивача свідок ОСОБА_6,
яка на час укладення кредитного
договору № 109 працювала у кредитному
відділі Ощадбанку пояснила, що договір
укладався безпосередньо із ОСОБА_5, а
ОСОБА_4 лише був присутнім і участі у
цьому не приймав. Хто і яким чином
сплачував кошти по кредиту вона не
знає, так як це не входило до кола її
обов'язків. ОСОБА_4 стороною в
кредитному договорі не був і
відповідно не набув у зв'язку із цим
жодних прав та обовязків.

Як на доказ сторона позивача
посилається на рішення
Недригайлівського районного суду
Сумської області де було зазначено, що
ОСОБА_5 при подачі зустрічної позовної
заяви до ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії -Сумського
відділення №48 ВАТ «Ощадбанк» та до
ОСОБА_4, про заміну сторони у
зобов'язанні, свої вимоги
обґрунтовував тим, що уклав договір на
прохання свого товариша - ОСОБА_4, який
самостійно здійснював погашення по
кредиту та користувався автомобілем.
Також, у розписці ОСОБА_4, засвідченій
підписом ОСОБА_5, останній не заперечує
та визнає факт того, автомобіль
перебував у користуванні Позивача та
те, що саме Позивач сплачував платежі
за кредитним договором.

Дане твердження на думку суду є не що
інше, як припущення і ніякими належними
та допустимими доказами воно не
стверджуються, а тому суд не може взяти
його за основу як доказ.

Крім того ОСОБА_5 будучи допитаним в
судовому засіданні пояснив, що дані
свідчення, він дійсно надавав, як в
письмовому вигляді так в показах, як
метод захисту при розгляді попередньої
цивільної справи де він був в якості
відповідача, а тому вищевикладені
факти він не підтверджує.

Таким чином, на думку суду, всі
викладені в позовній заяві факти не
підтверджують виникнення у ОСОБА_5
грошових чи іншого виду зобов'язань
перед ОСОБА_4

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо). Зобов'язання
можуть виникать з договорів та інших
правочинів.

Виходячи з цього стороною позивача не
було доведено про винекнення між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 яких небудь
зобов'язань, а тому підстави для
задоволення позову відсутні

Керуючись ст.ст. 11, 509 Цивільного
Кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про стягнення коштів - відмовити.

Це рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Сумської області
через Недригайлівський районний суд
шляхом подання протягом 10 днів з дня
його проголошення апеляційної скарги,
а особами, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, апеляційна скарга
може бути подана протягом десяти днів з
дня отримання копії цього рішення.

Суддя:підпис

З оригіналом згідно

Суддя: В. Д. Жмурченко