Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/3754/14 Головуючий у
1-й інстанції Купавська Н.М.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого Пільщик Л.В.

суддів Краснокутської
О.М.

Сапун О.А.

при секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 18 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про дозвіл на тимчасовий виїзд за
кордон малолітньої дитини без згоди
батька, -

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про дозвіл на
тимчасовий виїзд за кордон малолітньої
дитини без згоди батька.

В обґрунтування позову зазначала, що
19 січня 2012 року уклала шлюб з
відповідачем по справі, від якого мають
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З квітня 2014 року шлюбні відносини між
сторонами припинені, позивачка
переїхала проживати з малолітньою
дитиною за іншою адресою.

Від попереднього шлюбу у неї є
неповнолітній син ОСОБА_6, який на даний
час навчається в кадетській
школі-інтернаті «Московського
кадетського корпусу юстиції».

Оскільки у нього зараз перехідний
підлітковий вік і він знаходиться на
межі психологічного зриву, у нього є
заборгованість по здачі предметів з
авчання, що може привести до його
відрахування з навчального закладу,
тому він потребує моральної підтримки
матері, для чого вона вирішила поїхати
до нього тимчасово.

Зазначає, що малолітній син ОСОБА_5
знаходиться на грудному вигодовуванні,
в силу свого віку йому потрібний
постійний материнський догляд,
залишити його вона не може, тому
звернулася до відповідача про надання
його дозволу на виїзд малолітньої
дитини за кордон до Росії в м. Москва.

Відповідач безпідставно відмовляє їй
в цьому .

Вважає, що відповідач маніпулює
своїми батьківськими правами, всупереч
інтересам дитини. Виїздом дитини за
кордон права відповідача, як батька, не
будуть порушені. Перешкод в
спілкуванні з дитиною вона не чинить.

Посилаючись на зазначені обставини,
просила суд визнати відмову
відповідача про тимчасовий виїзд
малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
безпідставною, надати дозвіл на виїзд
дитини за кордон з серпня 2014 року по
серпень 2015 року.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 18 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Дозволено малолітньому ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасовий виїзд разом з
матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою
м. Мелітополя Запорізької області,
громадянкою України, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1, з України до
Російської Федерації м. Москва в період
часу з серпня 2014 року по серпень 2015 року
без згоди батька ОСОБА_3.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника апелянта , перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
за таких підстав.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення,яким
суд,виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене
на основі повно і всебічно з»ясованих
обставин ,на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і
заперечень,підтверджених тими
доказами,які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно абз.2 ч. З ст. 313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними .

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну і оформлення документів для
зарубіжних поїздок визначається
Законом України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21.01.1994 року.

Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного
Закону України за відсутності згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Відповідно до п.2 ст. 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 р. N 57, передбачено, що
виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків або інших осіб,
уповноважених одним з батьків без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків здійснюється у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлено і з матеріалів
справи вбачається ,що сторони
перебувають в зареєстрованому шлюбі з
19 січня 2012 року, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб /а.с.6/.

Від даного шлюбу вони мають
малолітнього сина ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_2.
Його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3, про що
свідчить копія свідоцтва про
народження серії НОМЕР_2 від 28.11.2013 року
/а.с.8/.

У позивачки від іншого шлюбу є
неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5,
що підтверджується свідоцтвом про
народження дитини /а.с.7/. На даний час її
син ОСОБА_6 навчається в 10-Б класі
кадетської школи -інтернаті №8
«Московського кадетського корпусу
юстиції», що підтверджується довідкою
№113, виданою директором навчального
закладу /а.с.9/.

Сторони у даній справі з квітня 2014
року однією сім'єю не проживають, однак
шлюб між ними офіційно не розірвано,
малолітня дитина залишилась проживати
разом з матір»ю.

Дані обставини підтверджуються
матеріалами справи та визнаються
сторонами.

Метою виїзду за межі України
разом з малолітньою дитиною позивачка
зазначила необхідність моральної та
материнської підтримки свого
неповнолітнього сина ОСОБА_6, який
навчається в кадетській
школі-інтернаті №8 «Московський
кадетський корпус юстиції». В силу
малолітнього віку іншої дитини - сина
ОСОБА_5, який знаходиться на грудному
вигодовуванні, йому потрібний
постійний материнський догляд,
залишити його вона не може в
м.Мелітополі.

Принципом 6 Декларації прав дитини від
20 листопада 1959 року передбачається, що
«...малолітнє дитя не повинне, окрім тих
випадків, коли є виняткові обставини,
бути розлучний зі своєю матір'ю».

Судова колегія вважає,що доводи
відповідача проти виїзду малолітнього
сина ОСОБА_5 з мотивів того,що невідомо,
де та в яких умовах буде проживати його
син ОСОБА_5 , чи будуть створені
безпечні умови проживання для нього,а
також щодо того,що він самостійно може
належним чином доглянути дитину у
відсутності позивачки, є
неспроможними,оскільки перебування
дитини,яка годується груддю, з матір»ю
є головною належною умовою для дитини
і підстав вважати,що у разі
тимчасового виїзду дитини з території
України позивачка не буде
забезпечувати її права немає, а саме
по собі заперечення відповідача на
виїзд дитини за кордон не може бути
підставою для такої заборони.

Щодо посилання відповідача на
порушення його прав у спілкуванні з
дитиною, як батька, що закріплені ст.153
СК України, судова колегія вважає,що
тимчасовий виїзд дитини передбачений
законом,а тому він не може вважатись
порушенням прав батька.

Права батька на спілкування з
дитиною не можуть звужувати права
самої дитини на тимчасовий виїзд,коли
він здійснюється в інтересах дитини.

До того ж, як вбачається із
матеріалів справи, відповідач вже
надавав у встановленому законом
порядку свою згоду на тимчасовий
виїзд сина 19.04.2014року,що
підтверджується ксерокопією його
заяви ,проте позивачкою така
можливість використана у встановлений
у заяві строк не була.

Принцип 7 Декларації прав дитини
від 20 листопада 1959 року передбачає
безумовний пріоритет інтересів дитини
для тих, на кому лежить
відповідальність за його освіту і
виховання.

Оскільки сторони однією сім'єю не
проживають і фактично місце проживання
малолітнього сина ОСОБА_5 визначене з
позивачкою, то, цей обов'язок покладено
на матір - позивачку у справі ,яка
повинна постійно доглядати дитину, про
що суд правильно зазначив у рішенні.

З урахуванням наведеного судова
колегія приходить до висновку про те,що
суд законно і обґрунтовано дозволив
тимчасовий виїзд за кордон у супроводі
матері дитині ОСОБА_5 з серпня 2014р по
серпень 2015р, проте резолютивну частину
рішення слід додати вказівкою на
конкретний час надання дозволу на
виїзд дитии, а саме : з 01 серпня 2014р. по 01
серпня 2015року,оскільки рішення суду в
цій частині є неконкретним,що може
викликати ускладнення у його
виконанні, у зв»язку із чим рішення
суду підлягає зміні в цій частині.

Згідно до вимог ч.1 п.3) ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право змінити рішення.

Керуючись ст.307 ЦПК України, колегія
суддів

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 18 липня 2014 року у цій справі
змінити.

Другий абзац резолютивної
частини рішення викласти у такій
редакції: «Дозволити малолітньому
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасовий виїзд
разом з матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженкою м.Мелітополя Запорізької
області, громадянкою України,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1, з України до
Російської Федерації м.Москва з 01
серпня 2014 року по 01 серпня 2015 року без
згоди батька ОСОБА_3.»

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: