Ухвала

іменем україни

13 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В.,
Парінової І.К.,

Умнової
О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Обухівська районна державна
адміністрація, Козинська селищна рада
Обухівського району Київської області,
реєстраційна служба Обухівського
міськрайонного управління юстиції
Київської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 14 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області 12 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»
(далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до
суду з указаним позовом, у якому
просило за рахунок продажу предмета
іпотеки задовольнити вимоги на суму 27
063 415 грн 94 коп., надати йому право
вчиняти будь-які дії, та отримувати
будь-які документи, необхідні для
укладання договору купівлі-продажу
предмету іпотеки з початковою ціною
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації - 7 422 340 грн, передати
нерухоме майно в управління ПАТ
«УкрСиббанк» до моменту укладання
договору купівлі-продажу предмету
іпотеки. В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що 10 листопада 2004 року між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «УкрСиббанк», та приватним
підприємством «Євро-Альянс» (далі - ПП
«Євро-Альянс») укладено кредитний
договір № 164-мв-ока, згідно з умовами
якого банк надав позичальнику грошові
кошти в сумі 2 996 813,19 швейцарських
франків зі сплатою 7,5 % річних до 28
лютого 2010 року, а з 01 березня 2010 року -
8,99% річних. З метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором в той же день між банком та
ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №
164-мв-озо/з/дом, відповідно до якого
останній надав в іпотеку земельну
ділянку, площею 0,5233 га, кадастровий
номер :05:049:0011, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1; та домоволодіння
загальною площею 547,1 кв. м, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1. 22
січня 2010 року розпочато процедуру
ліквідації ПП «Євро-Альянс». 17
березня 2010 позивачем на адресу
відповідача в порядку розділу 11
кредитного договору направлено вимогу
№ 30-12/3890 про визнання терміну кредиту
таким, що настав. Дана вимога отримана
відповідачем 18 березня 2010 року. Станом
на 23 березня 2010 року заборгованість за
кредитним договором склала 27 061 595 грн 94
коп.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 14
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області 12 лютого 2014 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 164-мв-ока від 10
листопада 2004 року кошти в розмірі 27 063 415
грн 94 коп. У задоволенні іншої частини
позову відмовлено. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону висновки
судів не відповідають.

Встановлено, що 10 листопада 2004 року між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ПП
«Євро-Альянс» укладено кредитний
договір № 164-мв-ока, згідно з умовами
якого банк надав позичальнику грошові
кошти в сумі 2 996 813,19 швейцарських
франків зі сплатою 7,5 % річних до 28
лютого 2010 року, а з 01 березня 2010 року -
8,99% річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено
договір іпотеки від 27 листопада 2004 року
№164-мв-озо/з/дом, відповідно до умов
якого та додаткових угод до договору
іпотеки ОСОБА_3 передано в іпотеку
нерухоме майно, а саме: земельну
ділянку площею 0,5233 га, кадастровий
номер :05:049:0011 та житловий будинок
з надвірними побудовами загальною
площею 547,1 кв. м, жилою площею 60,9 кв. м, що
розташований на вказаній земельній
ділянці по АДРЕСА_1 та
належить іпотекодавцю на праві
власності.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що позов в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
заявлено правомірно, оскільки
відповідач всупереч умовам договору
свої зобов'язання не виконує.
Відмовляючи в позові в частині
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суди виходили з того, що при
реалізації майна переданого в іпотеку,
будуть порушуватися права та інтереси
ОСОБА_5 - власника суміжної земельної
ділянки, яка не є стороною договорів
кредитного та іпотеки.

Проте погодитися з таким висновками
судів не можна.

Судом встановлено, що 10 листопада 2004
року між акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк», та ПП «Євро-Альянс»
укладено кредитний договір № 164-мв-ока,
згідно з умовами якого банк надав
позичальнику грошові кошти в сумі 2 996
813,19 швейцарських франків зі сплатою 7,5 %
річних до 28 лютого 2010 року, а з 01 березня
2010 року - 8,99% річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за договором кредиту 27
листопада 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №
164-мв-озо/з/дом, відповідно до якого в
іпотеку банку передано нерухоме майно,
а саме: земельну ділянку площею 0,5233 га,
кадастровий номер :05:049:0011 та
домоволодіння (цілий жилий будинок з
надвірними побудовами) загальною
площею 547,1 кв. м, житловою площею 60,9 кв.
м., що розташоване на зазначеній
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1
та належить на праві власності ОСОБА_3
на підставі свідоцтва про право
власності від 27 квітня 2004
року серії САА № 344221.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 09 серпня 2011 року в
справі № 2-108/11 на користь ПАТ
«УкрСиббанк» стягнуто з ОСОБА_3, як
поручителя, заборгованість за
кредитним договором від 10 листопада 2004
року № 164-мв-ока у сумі 2 996
813,19 швейцарських франків, що
еквівалентно 31 320 959 грн 30 коп.;
заборгованість за процентами - 312 644,51
швейцарських франків, що еквівалентно 3
267 579 грн 71 коп.; пеню за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом -
1 287 501 грн 10 коп.; пеню за несвоєчасне
погашення заборгованості за
процентами за користування кредитом -
70 652 грн 21 коп. та пеню за
несвоєчасне погашення заборгованості
за комісією - 3 996 грн. 17 коп.

Зазначене рішення перебуває на
виконанні у департамент державної
виконавчої служби Головного
управління Міністерства юстиції
України по виконавчому листу № 2-108/11
виданому Печерським районним судом
м. Києва 29 лютого 2012 року.

Крім того, рішенням Обухівського
районного суду Київської області від 15
жовтня 2013 року в справі № 372/3404/13-ц
задоволено позов ОСОБА_5 Усунуто
останній перешкоди в користуванні
власною земельною ділянкою,
зобов'язано ОСОБА_3 звільнити
самовільно зайняту частину земельної
ділянки площею 0,0308 га по АДРЕСА_1;
знести (демонтувати) частину
гостьового будинку під літ. «Г», площею
0,0038 га та частину тенісного корту
(спортивного майданчику) літ. «Т5», які
знаходяться на земельній ділянці
ОСОБА_5; привести земельну ділянку
ОСОБА_5 у стан, придатний для
використання за цільовим призначенням,
встановити за власні кошти паркан між
власною земельною ділянкою та
земельною ділянкою ОСОБА_5; визнано не
чинним і скасовано рішення виконавчого
комітету Козинської селищної ради від
29 січня 2004 року № 28/49 «Про введення
індивідуального житлового будинку в
експлуатацію», визнано недійсним і
скасовано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 27
квітня 2004 року серії САА № 344221
на домоволодіння ОСОБА_3; зобов'язано
реєстраційну службу Обухівського
міськрайонного управління юстиції
Київської області скасувати державну
реєстрацію права власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Статтями 1, 11 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що майновий
поручитель - це особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника та несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

За змістом ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов`язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов`язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

У п. 23 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що суди, при вирішенні
спорів за участю майнових поручителів,
мають виходити із того, що відповідно
до ст. 11 Закону України «Про заставу»,
ст. ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку»
майновий поручитель є заставодавцем
або іпотекодавцем. Відповідно до ст. 546
ЦК України застава (іпотека) та порука є
різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (ст. ст. 553-559
ЦК України), не застосовуються до
правовідносин кредитора з майновим
поручителем, оскільки він відповідає
перед заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Дійшовши висновку про те, що в разі
реалізації майна переданого в іпотеку,
будуть порушуватися права та інтереси
власника суміжної земельної ділянки,
яка не є стороною кредитного та
іпотечного договорів, суди у порушення
вимог ст. ст. 11, 212, 214 ЦПК України,
вищезазначені норми законодавства та
роз'яснення не врахували, не звернули
уваги на те, що предметом позову було
стягнення заборгованості шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
з ОСОБА_3, як з майнового поручителя за
кредитним договором та вийшли за межі
позовних вимог, стягнувши з
відповідача заборгованість за
кредитним договором.

Також поза увагою судів залишилося те,
що рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 09 серпня 2011 року в справі №
2-108/11 з ОСОБА_3, вже було стягнуто
заборгованість за спірним кредитним
договором, як з поручителя на користь
ПАТ «УкрСиббанк».

Крім того, встановивши в своєму
рішенні, що договір іпотеки від
27 листопада 2004 року № 164-мвозо/з/дом,
укладений між ОСОБА_3 та ПАТ
«УкрСиббанк», розірвано сторонами на
підставі нотаріально посвідченого
договору від 28 січня 2014 року та,
дійшовши висновку про те, що на момент
розгляду справи сторонами фактично
вирішено спір в позасудовому порядку,
апеляційний суд одночасно залишив без
змін рішення суду першої інстанції,
яким з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість
на підставі указаного договору
іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення судом норм процесуального
права, що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 14
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
12 лютого 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.С. Висоцька

Судді:
О.В. Кафідова

І.К.
Парінова

О.В.
Умнова

І.М.
Фаловська