Справа №490/5659/13-ц 06.11.2014 06.11.2014
Провадження №22-ц/784/2716/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
першої інстанції Гуденко О.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

6 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Леванчука О.М.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Горенко Ю.В.,

за участю:

представника позивача Ремешевського
Є.А.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 20 серпня 2014 року за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки;
зустрічним позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК»,
приватного нотаріуса Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання недійсними кредитного
договору та договору іпотеки; за
позовом третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_4 та
приватного нотаріуса Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання недійсними договору
іпотеки та кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А :

31 травня 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 16 липня 2007 року
відповідно до кредитного договору №
64МФ/2007 ОСОБА_4 отримав у кредит 1 млн.
доларів США зі сплатою 13% річних на суму
залишку заборгованості, з кінцевим
терміном повернення кредиту 11 липня 2017
року.

Вказане грошове зобов'язання
позичальник забезпечив шляхом
укладення договору іпотеки від 1 лютого
2008 року, передавши в іпотеку належну
йому нежитлову будівлю площею 612,50 кв. м,
розташовану по вул. Московській, 18 м.
Миколаєва. Вартість предмета іпотеки
сторони оцінили в 4 545 000 грн.

Між тим, відповідач зобов'язання за
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 1 квітня 2013
року утворилося 241 527,78 доларів США
заборгованості, що складає 1 929 806 грн. 96
коп. З яких, 215 640, 96 доларів США
заборгованості за кредитом; 23 728, 82
доларів США заборгованості за
процентами; 2158 доларів США пені.

Надаючи позичальнику, який є
іпотекодавцем, можливість відновити
платіжну дисципліну, надсилав йому
повідомлення про порушення
зобов'язання з вимогою сплатити
заборгованість та з попередженням про
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки у разі подальшого не
виконання зобов'язань за кредитним
договором. На вказані попередження
відповідач належним не відреагував.

Під час судового розгляду позивач
змінив предмет позову та просив
звернути стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення 857 387,87 доларів США
заборгованості за кредитним договором
шляхом продажу з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно; з реєстрацією
правочину купівлі-продажу у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно;
з проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови; з
проведенням дій щодо оформлення та з
отримання дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах та організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення Банком всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

5 березня 2014 року третя особа із
самостійними вимогами ОСОБА_6
звернулася з позовом до ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», ОСОБА_4 і приватного
нотаріуса ОСОБА_5 про визнання
недійсними кредитного договору та
договору іпотеки.

При цьому, зазначала, що вони з
відповідачем ОСОБА_4 є подружжям, однак,
згоду на укладення кредитного договору
від 16 липня 2007 року та договору іпотеки
від 1 лютого 2008 року вона не надавала.
Тому, вважає вказані договори
недійсними, оскільки вони укладені в
порушення положень ст. 65 СК України.

Під час судового розгляду ОСОБА_6
доповнила підстави позову посиланнями
на порушення вимог закону щодо форми
оспорюваного кредитного договору.

10 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернувся із
зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і приватного нотаріуса
ОСОБА_5 про визнання недійсними
кредитного договору та договору
іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не
надав доказів на підтвердження
повноважень посадових осіб, які від
його імені укладали та підписували
спірні договори, а тому кредитний
договір від 16 липня 2007 року та договір
іпотеки від 1 лютого 2008 року є
недійсними.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 20 серпня 2014 року позов
ПАТ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
шляхом його продажу ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені
ОСОБА_4 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
з проведенням дій щодо коригування
технічної документації відповідно до
поточного стану нерухомості, її
перепланування та перебудови, з
проведенням дій щодо оформлення та з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах та організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 64 МФ/2007 від 16 липня 2007 року
в загальному розмірі 856 764,97 доларів США,
що за курсом НБУ складає 10 615 317 грн. 98
коп., з яких: 639 345, 70 доларів США (7 921 493
грн. 22 коп.) заборгованості за кредитом,
179 197, 45 доларів США (2 220 256 грн. 41 коп.)
заборгованості за процентами за
користування кредитом; 38 221,82 долари США
(473 568 грн. 35коп.) пені.

У задоволенні зустрічного позову та
позову третьої особи відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просив рішення в
частині первісного і зустрічного
позову скасувати і ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» та задоволення його
зустрічного позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
з'ясувавши обставини справи і
перевіривши їх доказами, колегія
суддів апеляційного суду вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено,
що у разі порушення зобов'язання
настають встановлені договором або
законом правові наслідки. Такими
наслідками можуть бути, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від нього, якщо
це встановлено договором або законом,
або розірвання договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 589, у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 16 липня 2007 року між
закритим акціонерним товариством
«ПРИВАТБАНК», правонаступником я кого
є позивач, була укладена кредитна угода
№ 64МФ/2007.

За умовами цього договору, з
урахуванням, змін, внесених договором
від 31 січня 2008 року, ОСОБА_4 в рамках
програми мікрокредитування отримав у
кредит 1 млн. доларів США зі сплатою 13%
річних на суму залишку заборгованості,
з кінцевим терміном повернення кредиту
11 липня 2017 року.

На виконання умов договору та згідно з
договорами про видачу траншів ОСОБА_4
були надані: 17 липня 2007 року - 350 000
доларів США, 19 вересня 2007 року - 150 000
доларів США, 4 лютого 2008 року - 250 000
доларів США.

1 лютого 2008 року на забезпечення
вказаного грошового зобов'язання
сторони уклали договір іпотеки, за яким
позичальник передав у іпотеку належну
йому нежитлову будівлю площею 612,50 кв. м,
розташовану по вул. Московській, 18 м.
Миколаєва. Вартість предмета іпотеки
сторони, згідно п. 12 договору іпотеки
оцінили в 4 545 000 грн.

Внаслідок не належного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором станом на 15 липня 2014 року
утворилося 856 764,79 доларів США
заборгованості, з яких 639 345,70 доларів
США заборгованості за кредитом; 179 197,45
доларів США заборгованості за
процентами; 38 221,82 доларів США пені.

У зв'язку з чим, Банк письмово повідомив
позичальника про наявну
заборгованість та необхідність її
погашення.

В п. 18.8.2 договору іпотеки сторони
передбачили, що у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків за цим
договором іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
зобов'язань зі сплати кредиту та (або)
відсотків, винагород, а в разі не
виконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки. Також сторони дійшли
згоди (п. 18.10 Договору), що у разі
звернення стягнення на предмет іпотеки
іпотекодавець має право задовольнити
за рахунок предмету іпотеки всі
передбачені пунктами 2, 4 цього договору
вимоги в повному обсязі, що
визначаються на момент фактичного
задоволення.

За такого, ухвалюючи оскаржуване
рішення в частині задоволення позову
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ОСОБА_4 не виконував зобов'язання за
кредитним договором, що
підтверджується випискою з особового
рахунку та розрахунком заборгованості.
При цьому, відповідач не надав доказів
того, що сума боргу є меншою, а з наданих
ним чеків не вбачається, що зазначені в
них суми були сплачені саме на
погашення кредиту. У зв'язку з чим,
прийняв правильне рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Між тим, колегія суддів апеляційного
суду не погоджується зі способом
реалізації предмету іпотеки, який
обрав суд першої інстанції виходячи з
наступного.

Реалізація предмета застави, на який
звернене стягнення, згідно ч. 1 ст. 591 ЦК
України, провадиться шляхом його
продажу з публічних торгів, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Порядок реалізації предмета застави з
публічних торгів встановлюється
законом.

Норми цієї ж статті передбачають, що
початкова ціна предмета застави для
його продажу з публічних торгів
визначається в порядку, встановленому
договором або законом. Якщо звернення
стягнення здійснюється за рішенням
суду, суд у своєму рішенні може
визначити початкову ціну предмета
застави.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

При цьому, положення Закону України
«Про іпотеку», які регулюють порядок
задоволення вимог іпотекодержателя за
рахунок предмета іпотеки, зокрема
норми статей 39 та 41, визначають
способом реалізації предмета іпотеки
за рішенням суду саме публічні торги.

Тоді як, укладений сторонами договір
іпотеки не містить іншого способу
реалізації предмету іпотеки за
рішенням суду, ніж публічні торги (п. 24
Договору).

Однак, суд першої інстанції не врахував
вказані норми законодавства та умови
договору іпотеки, внаслідок чого
безпідставно визначив способом
реалізації предмету іпотеки укладення
Банком від імені іпотекодавця договору
купівлі-продажу.

Крім того, суд першої інстанції не
зазначив початкової ціни реалізації
предмета іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду дійшла висновку, що
рішення суду першої інстанції в цій
частині необхідно скасувати на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, як
ухвалене внаслідок невірного
застосування норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення в цій частині
про часткове задоволення позовних
вимог щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу з
публічних торгів за початковою
вартістю не нижче вартості, визначеної
суб'єктом оціночної діяльності на
момент реалізації звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Водночас, суд обґрунтовано вважав
безпідставними вимоги зустрічного
позову, оскільки спірні договори
укладені в формі, встановленій законом,
а посилання ОСОБА_6 на відсутність її
згоди на укладення ОСОБА_4 спірних
договорів такими, що не заслуговують на
увагу, оскільки вона є поручителем в
даному кредитному зобов'язанні та
надавала нотаріально засвідчену згоду
на укладення договору іпотеки.

Третя особа ОСОБА_6 ухваленого рішення
за її позовом в апеляційному порядку не
оскаржувала.

Тому, оскаржуване рішення в цій
частині, а також в частині розподілу
судових витрат, є законним та
обґрунтованим.

З огляду на це є правобезпідставними
доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції незаконно стягнув
з позичальника платежі на майбутнє і
безпідставно не прийняв до уваги
квитанції, надані ним на підтвердження
погашення кредитної заборгованості та
не застосував позовну давність.

Правобезпідставними є також і
посилання в апеляційній скарзі на не
доведеність ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
наявності повноважень у посадових
осіб, які укладали спірні договори від
його імені, на укладення таких
договорів, відсутність доказів на
підтвердження факту отримання коштів
за кредитним договором.

Так, відповідач не надав доказів, які б
спростували вірні по свої суті
висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволити
частково.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 20 серпня 2014 року в
частині позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позов задоволити частково.

На погашення заборгованості за
кредитним договором № 64МФ/2007 від 16
липня 2007 року, укладеним між закритим
акціонерним товариством комерційним
банком «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4, в сумі 856
764,97 (вісімсот п'ятдесят шість тисяч
сімсот шістдесят чотири) долари США, що
еквівалентно 10 615 317 (десяти мільйонам
шістсот п'ятнадцяти тисячам триста
сімнадцяти) грн. 98 коп., з яких:

- 639 345, 70 доларів США, еквівалентних 7 921
493 грн. 22 коп. заборгованості за
кредитом,

- 179 197, 45 доларів США, еквівалентних 2 220
256 грн. 41 коп. заборгованості за
процентами за користування кредитом;

- 38 221,82 долари США, еквівалентних 473 568
грн. 35коп. пені;

звернути стягнення, відповідно до
договору іпотеки від 16 липня 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 на належну на праві
власності ОСОБА_4 нежитлову будівлю
загальною площею 612,50 кв. м по вул.
Московській, 18 в м. Миколаєві, шляхом
надання публічному акціонерному
товариству комерційному банку
«ПРИВАТБАНК» права на продаж від імені
іпотекодавця вказаного предмету
іпотеки з публічних торгів за
початковою вартістю не нижче вартості,
визначеної суб'єктом оціночної
діяльності на момент реалізації
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

В іншій частині і в частині розподілу
судових витрат рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий: Судді: