Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2733/14
Головуючий у 1-й інстанції Щаслива О.В.
Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 05 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності в порядку
спадкування та зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення
факту родинних відносин, встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
права власності в порядку спадкування,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, п'ята
Запорізька державна нотаріальна
контора, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності в порядку
спадкування, який згодом уточнила.

В обґрунтування позову зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько
ОСОБА_7 після його смерті відкрилась
спадщина у вигляді житлового будинку
та надвірних будівель за адресою:
АДРЕСА_1, який належав йому на праві
власності на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 27.08.1991 року, після
смерті його матері ОСОБА_8.

Спадкоємцями першої черги після смерті
батька є вона, її мати ОСОБА_9 та її
сестра ОСОБА_3

У встановлений законом термін ніхто не
звернувся до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.

Зазначає, що вона та її мати ОСОБА_9
фактично прийняли спадщину, оскільки
на час смерті батька вони проживали в
його будинку за адресою: АДРЕСА_1.
Вважає, що їм повинно належати по ?
частині спадкового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати
ОСОБА_9, розпорядилась своїм майном,
залишивши заповіт на користь ОСОБА_3,
який посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_10 15.02.2012 року.

Зазначає, що вона має паво на на
обов'язкову частку у спадщині, крім
того онуки ОСОБА_9 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6
також мають обов'язкову частку у
спадковому майні за правом
представлення, оскільки їхня мати
ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після
смерті ОСОБА_9 до нотаріальної контори
про прийняття спадщини звернулись
сторони у справі, онуки померлої, які є
третіми особами по справі, з
відповідними заяви до нотаріальної
контори не звертались.

Таким чином, відкрилася спадщина на 1/2
частину будинку, яку успадкувала
ОСОБА_9 після смерті чоловіка. Частка
позивачки як спадкоємця, що має право
на обов'язкову частку становить 1/12
частину будинку. Частка, що належить
ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_9, становить
5/12 частин будинку.

На підставі викладеного просила суд
встановити факт прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_7, визнати за нею
право власності в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_7 і ОСОБА_9 на 7/12
частин будинку АДРЕСА_1.

В лютому 2013 року ОСОБА_9 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про встановлення факту родинних
відносин, встановлення факту прийняття
спадщини, визнання права власності в
порядку спадкування, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_12, п'ята Запорізька
державна нотаріальна контора.

Після смерті ОСОБА_9 судом здійснено
заміну правонаступником ОСОБА_3

В квітні 2014 року ОСОБА_3, як
правонаступник ОСОБА_9 уточнила
зустрічний позов, в якому просила
встановити факт родинних відносин між
ОСОБА_7 і ОСОБА_9, встановити факт
прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті
ОСОБА_7, а також визнати за нею право
власності на спірний будинок в порядку
спадкування після смерті матері ОСОБА_9

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05 травня 2014 року
первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3
задоволено.

Встановлено факт прийняття спадщини
ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 7/12
частин будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_7 і
ОСОБА_9

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4
задоволено частково.

Встановлено факт прийняття спадщини
ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 5/12
частин будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_9

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове, яким в
задоволення позовних вимог ОСОБА_4
відмовити в повному обсязі, позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному
обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1
належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва
про право на спадщину (т.1 а. с. 47-48).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер (т.1 а. с.
5).

У встановлений законом шестимісячний
строк до нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини його
спадкоємці не звернулися.

26 березня 1996 року ОСОБА_9 на
підставі довіреності, посвідченої
четвертою державною нотаріальною
конторою м. Запоріжжя, від імені ОСОБА_7
подарувала, а ОСОБА_4 прийняла у дар
будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 08 червня 2012 року,
яке набрало законної сили, визнаний
недійсним вищезазначений договір
дарування та поновлено реєстрацію
права власності на будинок АДРЕСА_1 за
померлим ОСОБА_7 ( т.1 а.с. 111).

Отже між сторонами, у справі
спадкоємцями померлого виник спір щодо
прийняття спадщини після смерті в
червні 1995 року ОСОБА_7

Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР,
який діяв на момент відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_7, при спадкуванні за
законом спадкоємцями першої черги є в
рівних частках діти та подружжя
померлого.

За правилами статті 549 ЦК Української
РСР визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав ' нотаріальному
органу за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.
Зазначені дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Вирішуючи вимоги як первісного, так і
зустрічного позовів, суд виходить з
того, що на момент смерті власника
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7, у нього було
чотири спадкоємця першої черги за
законом - його дружина ОСОБА_9 та доньки
ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_11

При цьому суд виходи з того, що
дружина ОСОБА_9 та донька ОСОБА_4
вчинили дії щодо прийняття спадщини,
оскільки постійно проживаючи разом із
спадкодавцем,стали до фактичного
володіння та управління спадковим
майном. Інші спадкоємиці дій з
прийняття спадщини не здійснили.

Проте з такими висновками суду колегія
погодитись не може, оскільки вважає, що
спадкоємець ОСОБА_4 також не вчинила
дії щодо прийняття спадщини, не
проживала разом із спадкодавцем, не
стали до фактичного володіння та
управління спадковим майном.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно зі ч.1 ст. 57 ЦК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Визнаючи факт прийняття спадщини
ОСОБА_4 суд виходив з показань свідків
ОСОБА_13, ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_16 які
свідчили про отримання від ОСОБА_4
речей померлого, книг, інструментів,
соковижималку тощо.

Проте судова колегія вважає, що суд
безпідставно не прийняв до уваги
покази свідків, сусідів ОСОБА_17 та
ОСОБА_18, які спростовують доводи ОСОБА_4
про те, що вона проживала разом з
батьками і вступила в управління
спадковим майном. Як до смерті так і
після смерті подружжя ОСОБА_7 в
спірному будинку проживала одна його
дружина ОСОБА_9

Дані покази узгоджуються з поясненнями
свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20

Посилання суду на запис у трудовій
книжці про звільнення у жовтні 1994 року
з роботи у Тульскій області РФ і
повернення до м. Запоріжжя не свідчить
про проживання ОСОБА_4 з батьками та
ведення з ними господарства ( т.1 а.с. 185).

Доводи проте, що у бабусі та дідуся жили
діти ОСОБА_4 також не підтверджують
факт прийняття спадщини їх матір'ю.

Абонементна книжка на ім'я ОСОБА_7, яка
надана ОСОБА_4 також не свідчить про
прийняття спадщини ( а.с. 209).

Надані ОСОБА_4 телеграма та два листи
свідчать тільки про те, що вони
направлялися на адресу її батьків, і не
засвідчують факту проживання адресата
в певний період ( т.1 а.с.207,208).

Також судова колегія вважає, що суд
необґрунтовано не прийняв до уваги
пояснення самої матері, та дружини
померлого, ОСОБА_9, яка за життя подала
зустрічний позов в якому категорично
стверджувала, що ОСОБА_4 з ними не
проживала, будь які дії, які б свідчили
про прийняття спадщини після смерті
батька не робила.

З огляду наведеного судова колегія
приходить до висновку, що позивачка у
відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
як сторона, яка приймала участь у
справі не довела суду ті обставини, на
які вона посилалася як на підставу
своїх вимог, а саме не довела, що
вчинила дії щодо прийняття спадщини,
проживала разом із спадкодавцем, стали
до фактичного володіння та управління
спадковим майном.

Отже після смерті ОСОБА_7 вступив в
управління та володіння спадковим
будинком , єдиний спадкоємець, його
дружина ОСОБА_9, що ніким не
оспорюється.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року
ОСОБА_9 склала заповіт , згідно якого
все своє майно заповіла ОСОБА_3 ( т. а.с.
149).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 померла.

Відповідно ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом, за змістом ст. 1233 ЦК
України заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на нас відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини на час
відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1241 ЦК України
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують
незалежно від змісту заповіту половину
частки, яка належала б кожному з них у
разі спадкування за законом
(обов'язкова пастка).

З урахуванням наведених положень
закону судова колегія вважає, що
спадкоємець за заповітом ОСОБА_21 після
смерті ОСОБА_9 вважається такою, що
прийняла спадщину, оскільки вчасно
вернулася із відповідною заявою до
нотаріальної контори.

Разом з цим ОСОБА_4, яка на час відкриття
спадщини досягла віку
непрацездатності, є спадкоємцем, що має
право на обов'язкову частку у спадщині,
а, подавши в силу ст. 1269 ЦК України заяву
про прийняття спадщини, вважається
такою, що її прийняла.

Отже доля ОСОБА_4 за Законом складає ?
частину спадщини, тобто за наявності
вищенаведеного заповіту, половина яка
приходиться на її обов'язкову долю буде
в розмірі ? частини від всього
спадкового майна.

Доводи ОСОБА_3 про інший порядок
вираховування обов'язкової долі не є
правильним.

В задоволенні вимог зустрічного позову
про встановлення факту родинних
відносин слід відмовити, оскільки на
час вирішення справи сталася смерть як
ОСОБА_7 так і ОСОБА_9 , факт
спорідненості зазначених осіб ніким не
заперечується, а від його встановлення
не залежить виникнення будь яких прав
чи обов'язків сторін у справі.

Судова колегія приходить до висновку,
що вказані порушення призвели до
неправильного вирішення справи, тому
суд апеляційної інстанції на підставі
ст. 309 ЦПК України рішення суду
скасовує та ухвалює нове рішення про
часткове задоволення обох позовів.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 05 травня 2014 року у
цій справі скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4
частин будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_9

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4
задовольнити частково.

Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4
частин будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_9

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: