Справа № 209/4774/14-ц
Провадження № 2/209/1731/14
РІШЕННЯ

іменем України

"30" жовтня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді
Багбая Є.Д.

при секретарі
Кукса О.П.

за участі позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя. В обґрунтування позову
вказує, що з 11 липня 1998 року по 12 вересня
2011 року перебував з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, мають від шлюбу
двох неповнолітніх дітей, на яких він
сплачує аліменти. Під час шлюбу на
кредитній картці позивача накопичився
борг, який станом на час розірвання
шлюбу на 07.09.2011 року становив 4402 гривні
92 копійки. Оскільки кошти витрачалися
на сім'ю, позивач просить розподілити
між ним та відповідачем сумісне набуте
майно, а саме борг по кредитній картці
визначивши ? частину боргу в розмірі
2201,46 гривень за відповідачем по справі
та стягнути з відповідача на його
користь вищезазначену суму з метою
подальшого зарахування на кредитну
картку.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали свої
позовні вимоги, згідно обставин
викладених в позовній заяві, просять
задовольнити позов повністю. Позивач
пояснив суду, що під час шлюбу при
оформленні приватного підприємництва
оформив кредитну картку, кошти з якої
витрачав на інтереси сім'ї, також нею
користувалася відповідач по справі.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнала повністю, надала
письмові заперечення проти позову,
згідно яких та пояснень даних суду
вказує, що не згодна на його
задоволення, оскільки на момент
розірвання шлюбу вони вже фактично не
проживали протягом двох років, спільне
господарство не вели, про кредитну
картку вона нічого не знала, згоду на
його оформлення не давала, кошти з неї
витрачалися позивачем на особисті
потреби, борг по кредитці не є спільно
сумісно набутим майном. Просить також
застосувати строк позовної давності до
позову.

Судом досліджені докази по
справі:

Досліджені письмові докази по справі
шляхом оголошення їх у судовому
засіданні:

- копії паспортів сторін /а.с. 6, 8/, згідно
якого підтверджується їх місце
проживання;

- свідоцтво про одруження, рішення суду
/а.с. 10, 13/, згідно яких підтверджується
перебування у шлюбі сторін по справі;

- свідоцтва про народження /а.с. 11, 12/,
згідно яких підтверджується, що
сторони мають неповнолітніх дітей;

- виписка по кредитній картці /а.с. 15-25/,
згідно якої підтверджується
нарахування заборгованості по картці;

- копії позовної заяви про розірвання
шлюбу та про стягнення аліментів /а.с.
45,46/, згідно яких підтверджується
звернення відповідача 3 серпня 2011 року
з вищезазначеними позовами, та те. Що на
той час вони не підтримували подружніх
стосунків;

В судовому засіданні встановлено:

Сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 11 липня 1998 року
по 12 вересня 2011 року, мають від шлюбу
двох неповнолітніх дітей, на яких
позивач сплачує аліменти. Під час шлюбу
на кредитній картці позивача
накопичився борг, який станом на час
розірвання шлюбу на 07.09.2011 року
становив 4402 гривні 92 копійки. В серпні
2011 року позивач з сім'єю не проживав та
працював водієм в ТОВ «БаДМ» м.
Дніпропетровськ вул.. Панікахи 2.

Вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, дослідивши
представлені сторонами докази по
справі, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 3 ЦК України одним з
принципів цивільного права є
справедливість, добросовісність та
розумність.

Згідно ст. 60, 70 СК України N 2947-III, 10.01.2002
передбачено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Статтею 541 ЦК України передбачено,
що солідарний обов'язок виникає у
випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК
України, договір, укладений одним з
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч.1 ст. 544 ЦК України,
боржник який виконав солідарний
обов'язок, має право на зворотну вимогу
(регрес) до кожного з решти солідарних
боржників у рівній частці. Якщо інше не
встановлено договором або законом, за
вирахуванням частки, яка припадає на
нього.

Статтею 70 СК України
передбачено, що при поділі майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведені норми
закону, суд приходить до висновку, що
виходячи з аналізу зазначених норм,
позовні вимоги не підлягають
задоволенню. Оскільки суду не надано
позивачем жодних доказів, щодо того,
коли яким чином та на яких умовах
укладався вищезазначений кредитний
договір, не надано доказів укладання
договору та витрачання коштів з
кредитної картки в інтересах сім'ї.
Згідно роздруківки руху коштів по
картці, витрати по картці (на покупку
продуктів, пального та зняття готівки)
здійснювалися здебільшого в м.
Дніпропетровськ, в той час як
відповідач з дітьми проживала в м.
Дніпродзержинськ. Більшість з витрат з
кредитної картки здійснювалася за
адресою: м. Дніпропетровськ вул.
Панікахи 59, тобто біля місця роботи
позивача водієм в ТОВ «БаДМ». Крім того,
згідно наданих суду копій рішення про
розірвання шлюбу та позовних заяв про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів, сторони фактично на час
витрачання грошей з кредитної картки,
спільно однією сім'єю не проживали,
спільно сумісного господарства не
вели. Також позивач обрав неналежний
спосіб захисту свого права, оскільки
спосіб захисту шляхом стягнення на
його користь коштів з відповідача для
подальшого зарахування на кредитну
картку не ґрунтується на вимогах
закону.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що
немає підстав для задоволення позовних
вимог позивача.

На підставі ст. 60, 65, 70 СК України,
3, 541, 544 ЦК України, керуючись ст. 8,10, 57, 59,
60, 213-215, 209, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя -
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська
Є.Д. Багбая