Справа № 2-589/11
Провадж.№ 2/481/224/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р. Новобузький районний
суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Васильченко
Н.О.,

за участю секретаря - Юхименко
Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

04.08.2011 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з позовною заявою до
відповідача ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості в розмірі 15877 грн. 98 коп.
в якій посилаючись на порушення
відповідачем умов кредитного договору
укладеного з ним 18.01.2006 року, просив
стягнути з відповідача заборгованість
у вказаному розмірі та судові витрати
по справі.

Представник позивача Шпонарський М.О. в
судове засідання не з'явися, надав суду
письмову заяву про можливість розгляду
справи за своєї відсутності, заявлені
позивачем вимоги підтримав і просив їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні
проти позову заперечував, зазначив, що
за судовим наказом Новобузького
районного суду Миколаївської області
від 02.11.2007 року з нього вже було
стягнено заборгованість за вказаним
кредитним договором у розмірі 7164,23 грн.
При цьому, наголосив, що підписана ним
заява про відкриття карткового рахунку
не може вважатися укладеною з
позивачем угодою про надання
банківських послуг, оскільки не
відповідає передбаченій положеннями ч.
1 ст. 1055 ЦК України формі договору, а
відтак є нікчемною, оскільки він
підписував і погоджувався з умовами
надання кредитних коштів, які
зазначені безпосередньо в самій заяві
про відкриття кредитного рахунку,
однак з жодними умовами та правилами
надання банківських послуг він не
ознайомлювався та не погоджувався,
відповідний підпис на таких документах
він не ставив, а тому позивач не мав
права з застосуванням вказаних
положень підвищувати відсоткову
ставку такого кредитування та
визначати йому штрафні санкції за
неналежне виконання зобов'язань, при
цьому вказав на сплив строків позовної
давності передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України для нарахування штрафів.
Зазначив, що він кілька разів вносив
платежі на погашення кредиту, зокрема,
09.11.2007 року в сумі 2000 грн., від 29.10.2008 року
- 595,50 грн. та 28.12.2009 року - 1540 грн., однак,
позивач при розрахунку заборгованості
їх не враховував. Тому, посилаючись на
вказані доводи просив позовні вимоги
позивача залишити без задоволення.

Вислухавши пояснення відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходе наступного висновку.

Судом установлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст.ст. 1050, 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові в
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Порушення
вищевказаних умов тягне за собою
встановлені наслідки порушення
договору позичальником.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 згідно заяви від 18.01.2006 року
отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» 5000 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. За умовами договору
позичальник зобов'язався сплачувати
заборгованість за кредитним договором
щомісяця.

Доводи відповідача щодо незаконності
стягнення з неї на користь позивача
заборгованості по кредитному договору
через його не укладення, суд не може
взяти до уваги, оскільки згідно з
наказом «Про впровадження спрощеної
форми укладення договору» у банку
запроваджена спрощена форма укладення
договору - надання кредитної картки,
яка зумовлюється підписанням клієнтом
заяви про надання послуг - змінної
частини договору.

При цьому, посилання відповідача про
те, що він не був ознайомлений з Умовами
та правилами надання банківських
послуг, їх не підписував, тому на нього
не можуть бути покладені обов'язки
позичальника за кредитним договором
спростовуються матеріалами справи, а
саме - згідно заяви від 18.01.2006 року
ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що
він ознайомлений і згодний з Умовами та
правилами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою, а також Тарифами банку, які
були надані для ознайомлення в
письмовому вигляді. При цьому він
засвідчив свою згоду про те, що ця заява
разом із вищевказаними положеннями
укладає між мною та банком договір про
надання банківських послуг".

Отже, окремо підписувати Умови та
правила надання банківських послуг,
Правила користування платіжною
карткою не є необхідним, тому, даний
договір про надання банківських послуг
є чинним та згідно приписів ст. 204 ЦК
України правомірним, відтак його
умови є обов'язковими для виконання
сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена і
у Постанові Верховного Суду України №
6-116цс13 від 06 листопада 2013 року в справі
за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
яка, відповідно до положень статті 360-7
ЦПК України, є обов'язковою для усіх
судів України.

Посилання позивача, що підпис у
вказаній заяві ним не виконувався -
безпідставні, оскільки вказані
обставини не знайшли свого
підтвердження при судовому розгляді
справи, більш того відповідач
підтвердив отримання від позивача
кредитних коштів та виконання ним умов
цієї заяви, оскільки певний час
здійснював погашення кредиту.

Умови договору ОСОБА_1 належним чином
не виконувалися, унаслідок чого
утворилась заборгованість, яка за
розрахунком банку станом на 31.05.2011 року
склала 15877 грн 98 коп., що включає в себе
заборгованість за тілом кредиту у
розмірі 4914,39 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом -
9730,77 грн., а також штрафи відповідно до
п. 8.6 Умов та правил надання банківських
послуг у розмірі 500 грн. (фіксована
частина) та 732,29 грн. (процентна
складова).

В той же час, згідно судового наказу,
винесеного Новобузьким районним судом
Миколаївської області 02.11.2007 року, який
набрав законної сили та направлений
для примусового виконання, внаслідок
порушення ОСОБА_1 зобов'язання за
вказаним кредитним договором, станом
на 21.10.2007 року, стягнено заборгованість
за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 4927
грн. 37 грн. та відсотки за користування
кредитом у розмірі 2236 грн. 86 коп., що в
сумі склало 7164 грн. 23 коп..

Таким чином, зважаючи на те, що за
вказаним судовим рішенням з
відповідача вже стягнено
заборгованість за тілом кредиту у
розмірі 4927,37 грн., суд приймаючи за
основу положення ст. 61 Конституції
України, зміст яких регламентує
недопущення подвійного стягнення, в
тому числі, і заборгованості за
кредитом, приходе висновку, що у
задоволені позовних вимог про
стягнення такої суми належить
відмовити.

Разом з цим, дострокове присудження до
виконання основного зобов'язання в
натурі не тягне його припинення з дня
набрання законної сили зазначеного
рішення суду і не виключає стягнення
процентів, пені і збитків та інших
штрафних санкцій, передбачених
договором, до дня фактичного
задоволення.

Згідно вимог ст. 526 та ч. 2 ст. 615 ЦК
України боржник зобов'язаний виконати
зобов'язання належним чином в
установлений строк, одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

В силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

В той же час, вимоги про стягнення
заборгованості за відсотками у розмірі
9730,77 грн., підлягають задоволенню у
повному обсязі, оскільки, як вбачається
з розрахунку заборгованості наданої
відповідачем, такий борг нарахований з
врахуванням тих сум, які присудженні до
стягнення за судовим наказом
Новобузького районного суду
Миколаївської області від 02.11.2007 року (у
розмірі 2236 грн. 86 коп.) та з врахуванням
вже сплачених відповідачем коштів
(09.11.2007 року в сумі 2000 грн., від 29.10.2008
року - 595,50 грн.). Суд погоджується з
розрахунком банку в цій частині,
оскільки він складений відповідно до
умов договору.

Що стосується заявлених вимог про
стягнення штрафу у загальному розмірі
1232,29 грн. (500 грн. - фіксована частина і
732,29 грн. - процентна складова), то суд
приходить висновку про можливість
стягнення таких штрафних санкцій
частково виходячи з наступного.

Приписами ст.ст. 546, 549 ЦК України
визначено, що виконання зобов'язань
може забезпечуватися згідно з законом
або договором неустойкою. Неустойкою
(штрафом, пенею) є визначена законом або
договором грошова сума, яку боржник
повинен сплатити кредиторові в разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно приписів п. 8.6. Умов та правил
надання банківських послуг, у разі
порушення клієнтом строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більше чим
на 120 днів, клієнт зобов'язаний
виплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +
5 % від суми позову.

При судовому розгляді справи доведено,
що позивач прострочив виконання
договору (сплату коштів) більш як на 120
днів, тому зобов'язаний сплатити банку
500 грн. штрафу фіксованої його частини.

Зважаючи на те, що позов позивача в
частині стягнення заборгованості за
кредитним договором належить
задовольнити частково, зокрема у
розмірі 9730,77 грн. то розмір відсоткової
складової штрафу, який залежить від
суми позову, теж підлягає зменшенню до
рівня 486,54 грн. (9730,77 х 5%).

Посилання позивача на необхідність
застосування спеціальної позовної
давності передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України щодо вказаних вимог, суд
знаходить також безпідставними.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

В силу вимог п. 1 ч. 2 та ч. 1 ст. 258 ЦК
України для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю, зокрема
тривалістю один рік при стягненні
неустойки (штрафу пені).

Водночас, згідно положень ч. 1 ст. 259 ЦК
України позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

Так, згідно п. 5.12. Правил користування
платіжною карткою, що є також
невід'ємною частиною укладеною між
сторонами договору про надання
банківських послуг погодження з
умовами яких останній також засвідчив
своїм підписом, строки позовної
давності за вимогами про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафу за цим договором встановлюється
сторонами тривалістю 5 років. Відтак, з
вимогами про стягнення штрафу, позивач
звернувся до суду в межах строків
позовної давності визначеною
сторонами.

Таким чином, при судовому розгляді
справі доведено наявність у
відповідача заборгованості перед ПАТ
КБ "ПриватБанк" за кредитним договором
станом, яка станом на 31.05.2011 року
складає 10717,31 грн. (9730,77 грн. (відстоки) +
500 грн. (фіксована частина штрафу) + 486,54
грн. (процентна складова штрафу)), а тому
позов позивача підлягає задовленню у
такому розмірі.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 3 ст. 79, ч.
1 ст. 88 ЦПК України (в редакції чинній на
час звернення до суду позивача з цим
позовом) суд стягує з відповідача на
користь позивача судові витрати:
судовий збір відповідно до частини
задоволених позовних вимог у розмірі
107,17 грн. та кошти на оплату витрат з
інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи) в розмірі 120 грн.

Керуючись ст. ст. 5 - 8, 10, 11, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 10717,31грн. та
витрати пов'язані зі сплатою
державного мита в сумі 107,17грн. і
інформаційно - технічного забезпечення
у розмірі 120,00 грн..

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області, відповідно
до ст.ст.294,296 ЦПК України.

Суддя Новобузького районного
суду

Миколаївської області
Н.О. Васильченко