Справа № 132/2469/13-ц Провадження №
22-ц/772/3055/2014Головуючий в суді першої
інстанції Каращук О. Г.Категорія 21
Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого: Луценка В.В.,

суддів: Сала Т.Б., Денишенко Т.О.,

при секретарі: Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору
дарування недійсним, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Калинівського районного суду
Вінницької області від 20 серпня 2014
року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання договору дарування
недійсним. Свій позов ОСОБА_2
мотивувала тим, що 18 листопада 2003 року
між її матір'ю - ОСОБА_4 та батьком -
ОСОБА_3 було укладено договір дарування
будинку, в якому вона мешкала. Після
того як батько позивачки ОСОБА_3 став
власником будинку, він чинить
перешкоди в користуванні даним
будинком позивачці ОСОБА_2 Враховуючи
що на момент укладення договору
дарування позивачці ОСОБА_2 було 9
років, в позові вона вказувала на
порушення її прав як неповнолітньої
дитини та просила визнати зазначений
договір недійсним.

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 20 серпня 2014 року
позов задоволено. Визнано недійсним
договір дарування житлового будинку
АДРЕСА_1 від 25.11.2003 року, посвідчений
приватним нотаріусом Калинівського
районного нотаріального округу ОСОБА_5

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
ОСОБА_3 оскаржує його в апеляційному
порядку. В апеляційній скарзі зазначає,
що рішення винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи, тому просив рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши доповідача, сторін, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню у зв'язку з
наступним.

Матеріалами справи встановлено, що
25.11.2003 року між ОСОБА_6, що діяв на
підставі доручення, від імені ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 було укладено договір
дарування. Відповідно до даного
Договору ОСОБА_3 прийняв у дар від
ОСОБА_4 житловий будинок з
господарськими будівлями АДРЕСА_1.

Враховуючи, що вказаний договір було
укладено у листопаді 2003 року, до цих
правовідносин необхідно застосовувати
положення Цивільного Кодексу
Української РСР в редакції 1963 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
суд першої інстанції виходив із ч.1 ст.48
ЦК УРСР (в редакції 1963 року), відповідно
до якої недійсною угодою визначається
та угода, що не відповідає вимогам
закону, в тому числі ущемлює особисті
або майнові права неповнолітніх дітей.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна, у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч.1 ст.24 Кодексу про шлюб і
сім'ю (у редакції яка діяла на момент
вчинення ОСОБА_4 правочинів) майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них.

Згідно із ч. 2 ст. 12 Закону України "Про
власність" (який був чинним на час
вчинення ОСОБА_4 правочинів), однією з
підстав виникнення права приватної
власності є одержання майна внаслідок
успадкування або укладення інших угод
не заборонених законом.

Спірний будинок під АДРЕСА_1 належав
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого
Калинівською державною нотаріальною
конторою 11.01.2001 року (реєстр №71) та
зареєстрованим Вінницьким обласним
об'єднаним бюро технічної
інвентаризації 19.01.2001 року за №2811;
договору дарування частини будинку,
посвідченого приватним нотаріусом
Калинівського районного нотаріального
округу - ОСОБА_5 15.05.2001 року (реєстр №1587),
зареєстрованого ВООБТІ 16.05.2001 року за
№2811.

Таким чином встановлено, що спірний
будинок належав ОСОБА_4 саме на праві
особистої приватної власності, а тому
вона правомірно розпорядилась своєю
власністю уклавши договір дарування.

Однак судом першої інстанції не було
врахованого того факту, що будь-яка
частка дитини ОСОБА_2 в праві власності
на спірну квартиру відсутня, а тому при
укладенні договору дарування даного
будинку її права не можуть бути
порушені.

Помилковим є посилання суду першої
інстанції на положення статті 156 ЖК
України та припинення права членів
сім'ї власника на користування
житловою площею у цьому будинку.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним
у будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Таким чином позивачка ОСОБА_2 не могла
бути позбавлена права користування
будинком, навіть після укладення
договору дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Враховуючи наведене, рішення суду в
силі залишатись не може і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні заявлених
позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 20 серпня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
дарування житлового будинку АДРЕСА_1
від 25 листопада 2003 року, посвідчений
приватним нотаріусом Калинівського
районного нотаріального округу ОСОБА_5,
відмовити

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 120 гривень 80
копійок.

Рішення набуває законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів.

Головуючий суддя: _______
Луценко В.В.

Судді: _______
Сало Т.Б.

_______
Денишенко Т.О.