Справа № 1018/4774/12 Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/5396/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Л.А.Категорія 38
УХВАЛА

Іменем України

06 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 23 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа:
Великодмитровицька сільська рада
Обухівського району Київської області
про визнання заповіту недійсним , -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2012 року ОСОБА_3 вернулась до
суду із вказаним позовом, посилаючись
на те, що з 26 лютого 1999 року її мати
ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5, в лютому 2006 року ОСОБА_5
склав на ім'я позивачки - ОСОБА_3
заповіт, який був посвідчений
секретарем Великодмитровицької
сільської ради, даним заповітом ОСОБА_5
все своє майно заповів ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. Після
його смерті відкрилась спадщина у
вигляді будинку та земельної ділянки у
с. Великі Дмитровичі Обухівського
району Київської області.

21 березня 2012 року позивачці стало
відомо від секретаря
Великодмитровицької сільської ради
про те, що 07 грудня 2011 року за два тижні
до смерті ОСОБА_5 склав новий заповіт,
яким все своє майно заповів сину від
першого шлюбу ОСОБА_2

Позивачка вважає заповіт складений
ОСОБА_5 07 грудня 2011 року таким, що
суперечив дійсному волевиявленню
вітчима, оскільки останній вчинив його
під час загострення хвороби, під
впливом сестри та в час, коли не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Тим більше, що вітчим
взагалі ніколи не спілкувався зі своїм
сином - ОСОБА_2після розірвання шлюбу в
1998 році.

Також у своєму позові позивачка
зазначила, що у 2011 році у ОСОБА_5 було
діагностовано рак легенів з
метастазами у головний мозок. З 07
листопада по 13 грудня 2011 року ОСОБА_5
перебував на стаціонарному лікуванні у
Київському міському клінічному
онкологічному центрі, де отримував
лікування та сильнодіючі наркотичні
знеболюючі.

Посилаючись на вищевикладене, та
посилаючись на те, що вітчим
ОСОБА_5отримував важке лікування, не
впізнавав людей, розмовляв
нерозбірливо, тому при складанні
заповіту 07 грудня 2011 року він не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 23 липня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.
Визнано недійсним заповіт, складений
ОСОБА_5 07 грудня 2011 року на користь
ОСОБА_2, засвідчений
Великодмитровицькою сільською радою
Обухівського району Київської області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
понесені та документально
підтверджені судові витрати в розмірі
537 гривень 90 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити у
задоволені позовних вимог ОСОБА_3 з
підстав неправильного застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, а також з підстав
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року "Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції повністю відповідає
зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Судом першої інстанції встановлено, що
07 грудня 2011 року секретарем
Великодмитровицької сільської ради
Обухівського району Київської області
Михайлюченко Н.М. було посвідчено
заповіт ОСОБА_5, яким він все своє майно
заповів ОСОБА_2

До цього ОСОБА_5 своїм заповітом 02
лютого 2006 року своє майно заповів
позивачці по даній справі - ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 після тяжкої
хвороби помер в с. Великі Дмитровичі, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.

Причиною смерті ОСОБА_5 стала
онкологічна хвороба якою він страждав
близько року та лікувався в закладах
охорони здоров'я, зокрема з 03 по 06 січня
у Обухівській ЦРЛ, з 24 жовтня до 07
листопада 2011 року в
торакопульмонологічному центрі КЗ КОР
«Київська обласна клінічна лікарня», з
07 листопада по 13 грудня 2011 року у
Київському міському онкологічному
центрі звідки був виписаний до дому де
й помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За час перебування у Київському
міському онкологічному центрі ОСОБА_5 з
12 листопада до 13 грудня отримував
внутрішньовенно морфін, сибазон та
оксибутірат натрію, що є сильнодіючими
наркотичними ліками з широкими
побічними ефектами.

Зі змісту акту № 33-ц посмертної
судово-психіатричної експертизи, який
був складений комісією КЗ КОР
«ОПНМО»ВАСПЕ 31 січня 2014 року
встановлено, що ОСОБА_5 станом на 07
грудня 2011 року страждав на органічний
психічний розлад (МКХ-10. F09), із
вираженою астенією депресією,
порушенням когнітивних здібностей,
маячними включеннями, тому він не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати нами.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
сторонами вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст.225 ЦК України правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовм цієї особи, а в разі
її смерті - за позовом інших осіб, чиї
цивільні права або інтереси порушені.

Посилання апелянта на те, що акт
посмертної судово-психіатричної
експертизи є неналежним доказом у
справі надумані і безпідставні,
оскільки судово-психіатрична
експертиза призначена та проведена
відповідно до положень цивільного
процесуального законодавства, зокрема
експертиза призначена за ухвалою суду,
експерти попереджені про кримінальну
відповідальність, висновок є чітким та
зрозумілим. З акту вбачається, що при її
проведенні експертна комісія повно і
об'єктивно дослідила всю наявну медичу
документацію померлого та інші
обставини у справі.

Вирішуючи вказаний спір, та
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
хвороба істотно впливала на здатність
ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними, під час укладання
07 грудня 2011 року, тому суд виходячи із
наданих сторонами та досліджених судом
доказів в тому числі і показів свідків,
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що вчинений померлим правочин -
заповіт є таким, що підлягає визнанню
недійсним з підстав передбачених
положенням ст. 225 ЦК України.

Колегія суддів вважає зазначений
висновок суду першої інстанції
законним, обґрунтованим і таким, що
постановлений на підставі наданих
сторонами та досліджених судом
обставинах справи.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 ЦПК
України, частина перша якої передбачає,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції повністю відповідають
обставинам справи, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги
апелянта не спростовують висновків
суду першої інстанції та не є підставою
для скасування законного і
обґрунтованого рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглянувши спір, повно та всебічно
дослідив й оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, застосував
норми процесуального права, що
регулюють спірні правовідносини та
дійшов правильного висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Оскільки суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
відхиленню, а рішення має бути залишено
без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 23 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: