Справа№592/7406/14-ц
Провадження №2/592/1831/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в
складі:

головуючого - судді
Корольової Г.Ю.

при секретарі
Кириченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Суми цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Сумської
міської ради, 3-ї особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5
про встановлення батьківства та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування,

В С Т А Н О В
И В :

10.07.2014 року представник позивачів
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, який мотивує тим, що їх
батьками є ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, які проживали
разом в будинку за адресою: АДРЕСА_1, що
належав батьку на праві власності. Хоча
батьки проживали без реєстрації шлюбу
з 1977 року по 1981 рік, але були однією
сім'єю,поки батько не був засуджений до
позбавлення волі за вчинення злочину.
Крім них, у батьків є ще син ОСОБА_4
Після того як ОСОБА_6 повернувся з
місць позбавлення волі, він не
проживав разом з матір'ю ОСОБА_7, мешкав
окремо, але від дітей він не
відмовлявся та повністю визнавав їх
своїми дітьми до моменту своєї смерті.
У свідоцтвах про народження позивачів
батьком записаний ОСОБА_6 згідно cт. 135
Сімейного Кодексу, у зв'язку з цим
позивачі звертаються до суду для
встановлення факту визнання
батьківства. Крім цього, після смерті
батька ОСОБА_6 відкрилася спадщина на
належне йому домоволодіння в АДРЕСА_1, а
позивачі як доньки померлого є
спадкоємцями першої черги.

Тому просять суд: встановити факт
визнання батьківства померлим ОСОБА_6
відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_6, на
будинок АДРЕСА_1.

В судовому засідання позивачки та їх
представник ОСОБА_10 позовні вимоги
підтримали у повному обсязі, просять
позов задовольнити.

Представник відповідача Сумської
міської ради - Горяєва А.І. в судовому
засіданні позов не визнала, вказуючи,
що позивачами не надано суду достатніх
доказів того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вели
спільне господарство і проживали як
сім»я, що саме ОСОБА_6 був їх
біологічним батьком та піклувався про
них, як і доказів того, що останньому
належав на праві власності будинок
АДРЕСА_1, а тому у задоволенні позовних
вимог просить відмовити.

Третя особа- ОСОБА_4 в судовому
засіданні також заперечував проти
задоволення позовних вимог, вказуючи,
що померлий зовсім не визнав позивачів
своїми доньками, а з ним він
спілкувався і визнавав своїм сином.

Третя особа- ОСОБА_5., яка є донькою
померлого ОСОБА_6 згідно копії
свідоцтва про народження (а.с. 44) та її
представник ОСОБА_12 в судовому
засіданні не згодні із заявленими
вимогами, вказуючи, що позивачів знала
як мешканок району Баранівкі м. Суми, а
також батько при житті про них не
розповідав і при його житті до нього
ніколи не приходили (а.с. 63)

Свідок ОСОБА_13 підтвердила ті
обставини, на які посилаються позивачі.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
зазначила, що знала померлого ОСОБА_6 із
самого дитинства, який приводив додому
жінку ОСОБА_7, але разом як сім»я вони не
проживали і те, що у цієї жінки від
ОСОБА_6 народилися діти, вона не знає і
ніколи їх не бачила, оскільки за
батьком доглядала та займалася
похованням його донька - ОСОБА_5. Інколи
до нього приходив ОСОБА_4, але її
невідомо, чи він є сином померлого.

Суд, заслухавши представника
позивачів, позивачів, представника
відповідача, третіх осіб та їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Суми, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження (а.с. 4) При цьому, позивачка
звернулася до суду як ОСОБА_1, однак
підтверджуючих документів на зміну
прізвища з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» не
надала. Як убачається із копії
свідоцтва про народження батьками
дитини записані ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.
Суми, що підтверджується копією
свідоцтва про народження та актовим
записом про народження (а.с. 5,66), з яких
убачається , що батьками дитини також
записані ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Відповідно до копії свідоцтва про
народження третьої особи- ОСОБА_5,
остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 і її
батьком записаний ОСОБА_6 (а.с. 44)

Згідно актового запису про смерть,
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 67-68)

Частинами 2, 3 ст. 128 СК України
передбачено, що позов про визнання
батьківства може бути пред'явлений
матір'ю, опікуном, піклувальником
дитини, особою, яка утримує та виховує
дитину, а також самою дитиною, яка
досягла повноліття. Підставою для
визнання батьківства є будь-які
відомості, що засвідчують походження
дитини від певної особи, зібрані
відповідно до Цивільного
процесуального кодексу України.
Статтею 129 визначено, що особа, яка
вважає себе батьком дитини, народженої
жінкою, яка в момент зачаття або
народження дитини перебувала у шлюбі з
іншим чоловіком, має право пред'явити
до її чоловіка, якщо він записаний
батьком дитини, позов про визнання
свого батьківства.

Як слідує із Кодексу про шлюб та сім»ю
УРСР, який діяв на час народження
позивачів, а саме із ч.ч.2, 3 ст. 53- у разі
народження дитини у батьків, які не
перебувають у шлюбі, при відсутності
спільної заяви батьків батьківство
може бути встановлене в судовому
порядку за заявою одного з батьків або
опікуна (піклувальника) дитини, особи,
на утриманні якої знаходиться дитина, а
також самої дитини після досягнення
нею повноліття. При встановленні
батьківства суд бере до уваги спільне
проживання та ведення спільного
господарства матір'ю дитини і
відповідачем до народження дитини, або
спільне виховання чи утримання ними
дитини, або докази, що з достовірністю
підтверджують визнання відповідачем
батьківства.

Недоречним є посилання
представника позивачів на ст. 135 СК
України, адже ця норма статті почала
діяти лише з 01.01.2004 року.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи було
встановлено, що мати позивачів ОСОБА_7
та ОСОБА_6 не перебували між собою у
шлюбі, разом з цим жодного доказу на те,
що вони вели спільне господарство і
проживали однією сім»єю суду надано не
було, як не доведено і те, що ОСОБА_6
піклувався про них них як про своїх
дітей, виховував них, надавав
матеріальної допомоги тощо.

З урахуванням викладеного, суд
доходить до висновку про
необгрунтованість та недоведеність
вимог з приводу того, що ОСОБА_6 є
батьком дитини, адже питання про
походження дитини суд вирішує на
підставі будь-яких доказів про це,
зокрема у постанові Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року N 16
"Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України", у п. 13
роз»яснювалося, що підставою для
встановлення батьківства (факту
батьківства) може бути не сам по собі
факт біологічного походження дитини, а
фактичні дані, які підтверджують
спільне проживання матері й особи, яку
та вважає батьком дитини, ведення ними
спільного господарства до народження
останньої, або спільне її виховання чи
утримання, або ж докази, що достовірно
підтверджують визнання особою
батьківства. Під спільним утриманням
дитини слід розуміти як перебування її
на повному утриманні матері й особи,
яку остання (або яка вважає себе)
батьком дитини, так і, як правило,
систематичне надання цією особою
допомоги в утриманні дитини незалежно
від розміру допомоги. Натомість
стороною не було надано жодного
беззаперечного, належного, достатнього
доказу, на підставі якого суд міг би
визнати померлого ОСОБА_6 батьком
дітей-позивачів.

Слід зазначити, що третя особа-
ОСОБА_4 також звертався до суду із
аналогічним позовом, за наслідками
розгляду якого було ухвалено
Ковпаківським районним судом м. Суми
рішення від 04.08.2014 року про відмову у
задоволенні позовних вимог, яке 02.09.2014
року апеляційною інстанцією залишено
без зміни. (а.с. 89-90).

Що ж стосується вимог про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_6 на будинок АДРЕСА_1,

такі вимоги також не підлягають
задоволенню, адже згідно довідки
Управління майна комунальної
власності від 28.08.2014 року,
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_17
(а.с. 64), жодних доказів того, що ОСОБА_6
був власником цього домоволодіння
надано суду не було, відповідно і
спадкоємці не можуть наслідувати те
майно, яке не було у власності
спадкодавця, тим паче, що судом не було
встановлено, що ОСОБА_6 був біологічним
батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Беручи до уваги вище викладене, суд не
знаходить підстав для задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 11-15, 60, 88, 174, 208, 209, 213, 214,
215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Сумської міської
ради, 3-ї особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
встановлення батьківства та визнання
права власності на майно в порядку
спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня проголошення рішення до
апеляційного суду Сумської області
через Ковпаківський районний суд м.
Суми. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні при оголошенні
рішення, можуть подати апеляцію
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Г.Ю. Корольова