Справа № 278/1095/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2014 року, Житомирський
районний суд Житомирської області в
складі:

головуючого судді - Мокрецького В.І.,

з участю секретаря судового засідання -
Фурман О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю
третя особи ОСОБА_3, про визнання майна
особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач в кінцевій редакції свого
позову (а.с. 135-136) просить суд визнати за
ним право особистої власності на 27/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1 та
згідно технічного паспорту
складається з приміщень 1-4, 1-5, 1-6, а
також на ? частину надвірних будівель
«Б», «Пг», «У», огорожі 1-3. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що на підставі
договору дарування від 16 липня 1988 року
він набув право власності на ? частину
вказаного будинку, яка складається з
вищевказаних приміщень, та ? частину
згаданих надвірних будівель і огорожі.
Водночас, під час перебування у шлюбі з
третьою особою він здійснив добудову
до наведеної половини будинку
приміщення 1-3, 1-1 та 1-2, у зв'язку із чим
йому вже стало належати 71/100 частин
цього будинку, а відповідачці
відповідно 29/100 частин. Враховуючи те,
що третя особа, тобто колишня дружина
позивача - ОСОБА_3, претендує на
визнання вищевказаної 71/100 частини
будинку об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, він просить
визнати за ним право особистої
власності на частину будинку, яку 16.07.1988
року йому було подаровано матір'ю та
розмір якої становить 27/100 частин.

В судовому засіданні позивач та
його представник позов підтримали з
тих же підстав.

Відповідачка в судове засідання
не з'явилась, проте звернулася до суду з
заявою, в якій просить справу
розглянути без її участі, позов визнає.

Третя особа та її представник
позов не підтримали, оскільки вважають,
що вказана спірна 71/100 частина будинку,
є спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1, а саме позивача ОСОБА_1 та
третьої особи ОСОБА_3, оскільки мати
подарувала позивачеві лише кімнату 1-4
будинку, а прибудова приміщень 1-5 та 1-6
до цієї кімнати була здійснена під час
їх шлюбу в середині вісімдесятих років
минулого століття.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що за
сторонами на праві спільної часткової
власності зареєстровано право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
тобто за позивачем зареєстровано 71/100
частини цього будинку, а за
відповідачкою 29/100 частини.

Даний факт підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житловий будинок від 19 жовтня 2006 року
та витягом з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності №727717 від 25.02.2013 року (а.с. 8-10).

Також судом встановлено, що з 19
лютого 1977 року по 15 травня 1995 року
позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3
перебували у шлюбі та проживали в
спірному будинку АДРЕСА_1

У відповідності до договору
дарування від 16 липня 1988 року, ОСОБА_4
подарувала своєму сину, позивачу по
справі ОСОБА_1, ? частину вищевказаного
будинку, до складу якої входили
приміщення 1-4, 1-5, 1-6, та ? частину
надвірних будівель «Б», «Пг», «У»,
огорожі 1-3.

Вказаний факт підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу
позивача та третьої особи від 15 травня
1995 року (а.с. 161), договором дарування
(а.с. 15), поясненнями позивача та третьої
особи, а також показами свідків, як з
боку позивача, так і з боку третьої
особи, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які в суді
підтвердили той факт, що ще до 16.07.1988
року, тобто до укладання договору
дарування матір'ю позивача ОСОБА_4 та її
сином ОСОБА_1, до кімнати 1-4, площею 18,5 м2,
було прибудовано ще два приміщення:
кухню 1-5, площею 8,7 м2, та ванну 1-6, площею
5,0 м2, які на той час складали половину
згаданого будинку. Після ж дарування
згаданої частини будинку позивачеві,
останній, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_3
(третьою особою), прибудував до
згаданої частини будинку ще дві
житлові кімнати 1-3, 1-2 та коридор 1-1.

У відповідності до висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №498/11.13 від 05.11.2013 року
кімната 1-4, кухня 1-5, ванна 1-6, а також ?
частина сараю «Б», погребу «Пг»,
уборної «У», огорожі 1-3, відповідно до
технічного паспорту будинку від 25.05.1995
року складають 27/100 ідеальної частки
будинку АДРЕСА_1 (а.с. 104-123).

Отже, судом встановлено, що між
сторонами діють цивільні
правовідносини.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до пунктів 2 та 3 ч. 1 ст.
57 СК України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно
набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування, а також майно
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, враховуючи той факт,
що позивач за договором дарування
отримав у власність 1/2 частину спірного
житлового будинку, до складу якої
входили приміщення 1-4, 1-5, 1-6, та ? частину
надвірних будівель «Б», «Пг», «У»,
огорожі 1-3, що на даний час становить
27/100 ідеальної частки цього будинку, є
підставою для повного задоволення
позову.

Суд критично оцінює пояснення
третьої особи та її представника, що
спірна ? частина будинку, яка до 16.07.1988
року належала ОСОБА_4 та складалась з
житлової кімнати 1-4, збільшилась за
рахунок здійснення подружжям ОСОБА_1,
тобто позивачем та третьою особою,
прибудов до цієї житлової кімнати 1-4
двох приміщень, а саме кухні 1-5 та ванни
1-6, виходячи з наступного.

Так, здійснюючи в середині 80-х
років минулого століття вказані
прибудови, подружжя ОСОБА_1 на свій
страх та ризик збільшило майно матері
позивача ОСОБА_4, у вигляді спірної
частини будинку (27/100 ідеальної частки),
яка станом на 16.07.1988 року дорівнювала ?
частину всього будинку та складалась з
житлової кімнати 1-4 і двох приміщень, а
саме кухні 1-5 та ванни 1-6. Після ж
збільшення належній частини будинку
матері позивача, остання 16.07.1988 року
подарувала її йому.

Таким чином, суд не може
застосувати наслідки ст. 62 Сімейного
кодексу України щодо істотного
збільшення майна позивача внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а тому згідно ст. 57 СК
України спірні 27/100 частини будинку та ?
частина надвірних будівель«Б», «Пг»,
«У», огорожі 1-3 є особистою власністю
позивача.

Керуючись ст. 368 ЦК України, ст. 57
СК України та ст. ст. 213, 215 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої
приватної власності на 27/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 що
відповідно до

технічного паспорту складається з
приміщень 1-4, площею 18,5 м2, 1-5, площею 8,7
м2, 1-6, площею 5,0 м2, та на 1/2 частину сараю
«Б», «Пг», «У», огорожі 1-3, згідно
договору дарування, укладеного 16 липня
1988 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

На рішення протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особами які не
були присутні під час проголошення
рішення з моменту отримання його копії,
може бути подана апеляційна скарга до
апеляційного суду Житомирської
області через Житомирський районний
суд.

Суддя: