Справа № 529/1130/14-ц
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

31 жовтня 2014 року смт Диканька

Суддя Диканського районного суду
Полтавської області Щабельська І. В
розглянувши позовну заяву Приватного
підприємства "Ісіда-Д" , ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробонус" про
визнання недійсним договору поставки, -

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2014 року до Диканського
районного суду Полтавської області
надійшла позовна заява Приватного
підприємства "Ісіда-Д" , ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробонус" про
визнання недійсним договору поставки.

З позовної заяви та доданих до неї
документів вбачається, що 23 січня 2013
року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агробонус" /далі - ТОВ
"Агробонус"/ та Приватним підприємством
"Ісіда-Д" /далі - ПП "Ісіда-Д"/ був
укладений договір поставки № П 3030 і
додаткова угода до нього № 1 від 15
листопада 2013 року, згідно яких
постачальник ТОВ "Агробонус"
зобов'язався поставити і передати у
власність покупцю ПП "Ісіда-Д" насіння
та міндобрива. Крім того 18 листопада 2013
року між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ТОВ "Агробонус" був
укладений договір поруки, згідно якого
позивач ОСОБА_1 поручився перед
відповідачем за виконання зобов'язань
ПП "Ісіда-Д" по договору поставки № П 3030
від 23 січня 2013 року в частині оплати ПП
"Ісіда-Д" заборгованості за поставлений
товар в сумі 273 105 грн. 60 коп., яка була
визначена додатковою угодою № 1 від 15
листопада 2013 року до договору поставки
від 23 січня 2013 року, штрафних санкцій,
збитків тощо, сплата яких передбачена
договором поставки.

Вказуючи на те, що договір поставки був
укладений з порушенням вимог діючого
законодавства, так як не містить
обов'язкових істотних умов, а саме -
предмета договору, так як в ньому не
конкретизований товар, ціни договору,
строку його дії, а пункти договору в
частині стягнення штрафних санкцій,
пені та інших платежів суперечить
вимогам діючого законодавства,
позивачі ПП "Ісіда-Д" та ОСОБА_1
звернулися до Диканського районного
суду із даним позовом та просять
визнати недійсним укладені між
позивачем ПП "Ісіда-Д" та ТОВ "Агробонус"
договір поставки № П3030 від 23 січня 2013
року та додаткову угоду № 1 від 15
листопада 2013 року до нього. При цьому в
позовній заяві позивачі вказують на те,
що позивач ОСОБА_1 є заінтересованою
особою, так як являється поручителем
позивача ПП "Ісіда-Д" перед
відповідачем згідно договору поруки,
укладеного 16 листопада 2013 року.

При цьому даний позов позивачами
поданий з посиланням на ч. 8 ст. 110 ЦПК
України, згідно якої позови, що
виникають з договорів, у яких зазначено
місце виконання або виконувати які
через їх особливість можна тільки в
певному місці, за вибором позивача
можуть пред'являтися за місцем
виконання цих договорів. Вказуючи на
те, що фактичним місцем виконання
договору поставки є с. Водяна Балка
Диканського району Полтавської
області, одним з позивачів є
заінтересована фізична особа, позивачі
з позовною заявою звернулися до
Диканського районного суду як до
загального місцевого суду для
вирішення спору в якості цивільного.
Позивачі послались ткож на те, що даний
спір є господарсько-правовим, а не
випливає з корпоративних відносин, і
суб'єктний склад сторін не відповідає
вимогам ст. 1 ГПК України, так як одним з
позивачів є фізична особа.

Розглянувши матеріали позовної заяви
та доданих до неї документів, приходжу
до висновку, що позивачами невірно
застосовані вимоги діючого
законодавства щодо визначення
підвідомчості та підсудності даного
спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
загальної юрисдикції розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
щодо захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ", вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, суди повинні
виходити з того, що відповідно до
статей 15, 16 ЦПК України у порядку
цивільного судочинства розглядаються
справи про захист порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ за Кодексом
адміністративного судочинтсва
України, Господарським процесуальним
кодексом України, Кримінальним
процесуальним кодексом України
віднесено до компетенції
адміністративних, господарських судів,
до кримінального провадження чи до
провадження в справах про
адміністративні правопорушення. У
зв'язку з наведеним суди мають виходити
з того, що критеріями відмежування
справ цивільної юрисдикції від інших є,
по-перше, наявність у них спору про
право цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі,
є, як правило, фізична особа). Згідно ст.
16 ЦПК України не допускається
об'єднання в одне провадження вимог,
які підлягають розгляду за правилами
різних видів судочинства, якщо інше не
встановлено законом.

Ст.ст. 1 та 2 ГК України визначають
основні засади господарювання в
Україні, а також регулюють
господарські відносини, що виникають у
процесі організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання.
Учасниками відносин у сфері
господарювання є суб'єкти
господарювання, споживачі, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, наділені
господарською компетенцією, а також
громадяни, громадські та інші
організації, які виступають
засновниками суб'єктів господарювання
чи здійснюють щодо них
організаційно-господарські
повноваження на основі відносин
власності.

Відповідно до п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 12 ГПК
України господарським судам
підвідомчі справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо
приватизації майна, та з інших підстав;
справи у спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником.

Із матеріалів позовної заяви видно, що
спір між сторонами виник з приводу
укладення, зміни та виконання
господарського договору - договору
поставки зернових культур та
агрохімікатів. Посилання позивачів у
позовній заяві на те, що даний договір
поставки є цивільно-правовим, так як не
містить передбачених ст. 180 ГК України
істотних умов договору поставки, не
можуть бути прийняті до уваги,
оскільки ст. 265 ГК України встановлює
вимоги до договору поставки.
Відсутність визначених ст. 265 ГК
України умов і є підставою для
звернення до суду із позовом про
визнання договору недійсним по суті
спору, а не ознакою такого договору як
цивільно-правового.

Із копії договору поставки № П3030 від 23
січня 2013 року та додаткової угоди № 1
від 15 листопада 2013 року до нього,
укладених між позивачем ПП "Ісіда-Д" та
відповідачем ТОВ "Агробонус",
вбачається суб'єктний склад спору, який
стосується виключно договору поставки,
і його складають дві юридичні особи -
суб'єкти господарювання. В той же час
позивач ОСОБА_1 є фізичною особою, яка
не є стороною договору поставки, так як
його не укладав і не підписував. З
доданих до позову документів
вбачається, що між ним та ТОВ
"Агробонус" був укладений лише договір
поруки від 16 листопада 2013 року, згідно
якого ОСОБА_1 як фізична особа
поручився перед ТОВ "Агробонус" за
виконання ПП "Ісіда-Д" зобов'язань по
договору поставки № П3030 від 23 січня 2013
року з додатковою угодою до нього № 1
від 15 листопада 2013 року в частині
оплати боржником ПП "Ісіда-Д"
заборгованості за поставлений товар
згідно із наявним договором поставки,
укладеним між ним та ТОВ "Агробонус",
тобто між двома юридичними особами.

Так як ОСОБА_1 як фізична особа не є
стороною договору поставки, то він не
може ставити питання про його
розірвання, зміну чи визнання його
недійсним, а у разі наявності такого
спору між сторонами цього договору - ПП
"Ісіда-Д" та ТОВ "Агробонус" - може
виступати лише третьою особою на боці
однієї із сторін, які уклали між собою
цей договір поставки.

Таким чином предметом спору щодо
визнання недійсним договору поставки,
є саме договір поставки № П3030 від 23
січня 2013 року, укладений між суб'єктами
господарювання - ПП "Ісіда-Д" та ТОВ
"Агробонус" з додатковою угодою до
нього, а не договір поруки, тому
наявність поручителя по договору
поставки - фізичної особи ОСОБА_1 - не
може бути підставою для визнання
даного спору цивільно-правовим.

Вказівка позивачів у змісті позовної
заяви на те, що суб'єктний склад сторін
спору не відповідає вимогам ст. 1 ГПК
України, не відповідає обставинам
справи. Твердження позивачів про те, що
даний договір не є корпоративним, також
не є підставою для розгляду його в
порядку цивільного судочинства,
виходячи з норм ст. 265 ГК України, так як
даний спір є господарським і укладеним
між двома суб'єктами господарювання -
юридичними особами.

На підставі викладеного приходжу до
висновку, що позовна заява ПП "Ісіда-Д",
ОСОБА_1 до ТОВ "Агробонус" про визнання
недійсним договору поставки не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства, а підвідомча
господарському суду.

Позивачі у позовній заяві також
вказують, що місцем виконання договору
поставки № П3030 від 23 січня 2013 року,
укладеного між ПП "Ісіда-Д" та ТОВ
"Агробонус", є с. Водяна Балка
Диканського району і саме тому з
посиланням на положення ч. 8 ст. 110 ЦПК
України позивачами позовна заява
віднесена до підсудності Диканського
районного суду. В той же час із
матеріалів позовної заяви вбачається,
що відомості про місце поставки товару
за договором поставки документально не
підтверджені, договір поставки № П3030
від 23 січня 2013 року та додаткова угода
№ 1 від 15 листопада 2013 року до нього,
укладені між ПП "Ісіда-Д" та ТОВ
"Агробонус", відомостей з приводу місця
поставки зернових культур та міндобрив
також не містять. Вказівка позивачів на
те, що фактично продукція поставлялась
відповідачем саме у с. Водяну Балку
Диканського району Полтавської
області, не є визначеною законом
підставою для звернення до Диканського
районного суду як до місцевого суду.
При цьому необхідно враховувати
положення п.п. 34, 39 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ", де вказано, що позови до
юридичних осіб пред'являються до суду
за місцезнаходженням юридичної особи.
Позови, що виникають із договорів, у
яких зазначене місце виконання або
виконувати які через їх особливість
можна тільки в певному місці, можуть
пред'являтися також за місцем
виконання цих договорів. Правила
визначення місця виконання
зобов'язання передбачені ст. 532 ЦК
України. При цьому слід ураховувати, що
правила цієї статті застосовуються до
зобов'язань, виконання яких з
урахуванням їх особливостей можливе
лише у певному місці. У разі якщо така
особливість не визначена і не
вбачається зі специфіки спірних
відносин, то підсудність справи
визначається за загальними правилами
підсудності.

При цьому у позові оспорюється не
питання неналежного виконання
договору поставки продукції, а
ставиться питання про визнання його
недійсним, що, в такому разі, ніяким
чином не стосується будь-якого місця
його виконання, бо виходячи із суті
спору, місця виконання недійсного
договору бути не може.

За вказаних обставин твердження
позивачів про фактичне місце виконання
договору поставки у с. Водяна Балка
Диканського району Полтавської
області не можу бути підставою для
звернення до Диканьского районного
суду як до місцевого суду у порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України
позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім місцем
знаходження. Як вбачається з
матеріалів позовної заяви, місце
знаходження відповідача - юридиної
особи ТОВ "Агробонус" - смт. Ворзель,
Київська область, вул. Крупської, 18.

Враховуючи те, що місце виконання
договору поставки документально не
підтверджене, договором поставки не
було визначене чітке місце його
виконання, позивачі не ставлять
будь-яких вимог про неналежне
виконання договору поставки, а
вимагають визнання його недійсним,
відповідач - юридична особа,
розташований за межами території
Диканського району, то у відповідності
до вимог чинного законодавства позовна
заява ПП "Ісіда-Д" та ОСОБА_1 до ТОВ
"Агробонус" про визнання недійсним
договору поставки продукції, яий за
своєю суттю є господарським договором
між двома суб"ктами господарювання -
юридичними особами, не підвідомча і не
підсудна Диканському районному суду, а
підлягає розгляду за правилами
господарської юрисдикції з подачею
позову до господарського суду за
місцем знаходження відповідача ТОВ
"Агробонус".

Відповідно до ст. 115 ЦПК України, якщо
при вирішенні питання про відкриття
провадження у справі буде встановлено,
що справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду, про що постановляється
ухвала. Ухвала суду разом із заявою та
всіма додатками до неї надсилаються
позивачеві.

За вказаних обставин позовна заява ПП
"Ісіда-Д", ОСОБА_1 до ТОВ "Агробонус" про
визнання недійсним договору поставки
підлягає поверненню позивачам у
зв'язку з її непідвідомчістю та
непідсудністю Диканському районному
суду для подачі її до належного
господарського суду відповідно до
підвідомчості. При цьому, відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", сума
сплаченого позивачем ОСОБА_2 судового
збору підлягає поверненню йому за
ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, 109, 110 ч. 8, 115, 121 ч. 3 п. 4 ЦПК
України, ст.ст. 1, 2, ст. 12 ч. 1 ГПК України,
ст. 265 ГПК України, Постановою Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 3 "Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ", -

УХВАЛИВ:

Повернути Приватному підприємству
"Ісіда-Д" та ОСОБА_1 позовну заяву до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробонус" про
визнання недійсним договору поставки,
у зв’язку з непідсудністю її
Диканському районному суду.

Зобов'язати Управління Державної
казначейської служби України у
Диканському районі Полтавської
області, , що
розташоване за адресою: вул. Леніна, 64,
смт Диканька Полтавської області,
повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243
/двісті сорок три/ грн. 60 коп., сплачений
через ПАТ "Полтава-банк" в м. Полтава
08.10.2014 року .

Роз'яснити позивачам, що з вказаним
позовом необхідно звернутися до
господарського суду відповідно до
визначеної діючим законодавством
підвідомчості та підсудності.

Ухвала в частині повернення позовної
заяви може бути оскаржена до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі через Диканський
районний суд апеляційної скарги
протягом п’яти днів з дня її
проголошення. Якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя

Диканського районного суду

І. В Щабельська