Справа №: 398/7132/13-цРІШЕННЯ
"28" жовтня 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
в складі: головуючого - судді
при секретарі - Соловйовій
Л.Є., Дудченко О.Ю.,
за участю представників: позивача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті ОСОБА_4
цивільну справу за позовом ОСОБА_5
про визнання права власності на
квартиру в порядку спадкування та
витребування квартири з чужого
незаконного володіння, -
Позивач звернулася до суду з
позовною заявою, де просить визнати
нікчемним договір купівлі - продажу
квартири від 05.01.2008 року, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1;
витребувати у ОСОБА_4 вищезазначену
квартиру та передати їй; визнати за нею
право власності на вищевказану
квартиру та стягнути судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 1 000 грн.
Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року у м. Олександрії померла ОСОБА_6,
яка доводилася їй двоюрідною сестрою
та постійно мешкала та була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
Сестра мешкала одна і не мала інших
родичів, крім позиваки.
Позивач зазначає, що вона мешкає у м.
Запоріжжі та підтримувала постійні
родинні зв'язки з померлою до квітня 2012
року, які втратила через перенесену у
квітні 2012 року операцію. У липні 2012 року
їй стало відомо про те, що ОСОБА_6
померла в червні 2012 року.
У жовтні 2012 року вона приїхала до м.
Олександрії, де знайшла місце
поховання сестри та навідалася до
вищезазначеної квартири, яка була
Після цього, вона звернулася до
Олександрійської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, де була заведена
спадкова справа № 53490217.
З довідки Олександрійського КМБТІ №
010619 від 13.12.2012 року їй стало відомо, що
квартира за адресою: АДРЕСА_1 - не
зареєстрована за померлою на праві
власності, а з 13.02.2008 року була
зареєстрована за відповідачем ОСОБА_7
та з квітня 2008 року по цей час
зареєстрована за відповідачем ОСОБА_4
Позивач вважає, що вказані особи
незаконно заволоділи вищезазначеною
квартирою, так як не входили до кола
родичів спадкодавця, а також не були
членами її сім'ї; в квартирі вони не
були зареєстровані та ніколи там не
мешкали; не сплачували за комунальні
платежі, оскільки не переоформили
особовий рахунок на своє ім'я після
набуття права власності на квартиру; а
також з метою унеможливити повернення
квартири здійснили декілька
правочинів щодо відчуження спірної
В лютому 2013 року вона звернулася до
прокурора м. Олександрії з заявою про
внесення відомостей до ЄРДР щодо
незаконного заволодіння спірною
квартирою. На час звернення до суду, їй
відомо, що кримінальне провадження
відкрите та здійснюється досудове
Зазначає, що право власності на
квартиру відповідач ОСОБА_7 отримав
шляхом укладення з ОСОБА_6 договору
купівлі-продажу від 05.01.2008 року, який не
пройшов державної реєстрації та був
визнаний дійсним рішенням
Третейського суду при Асоціації
«Українських виробників обладнання
для станцій технічного обслуговування
автомобілів» від 14.01.2008 року. Надалі
зазначене нерухоме майно ОСОБА_7
передав своєму сину ОСОБА_4 на підставі
договору дарування від 16.04.2008 року, що
був посвідчений приватним нотаріусом
Олександрійського міського
нотаріального округу ОСОБА_8
Позивач зазначає, що рішення
Третейського суду при Асоціації
«Українських виробників обладнання
для станцій технічного обслуговування
автомобілів» від 14.01.2008 року було нею
оскаржене до Олександрійського
міськрайонного суду.
Посилаючись на ст., ст. 215, 220, 388, 640, 657, 1212,
1213, 1218, 1219 ЦК України, позивач просить її
вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 28.03.2014 року
провадження у справі відносно
відповідача ОСОБА_7 в частині визнання
нікчемним договору купівлі-продажу
квартири за адресою: АДРЕСА_1, де
сторонами договору зазначені - ОСОБА_7
та ОСОБА_6 було закрите в зв'язку зі
смертю ОСОБА_7 (т.1 а.с.208).
Відповідач ОСОБА_4 та третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_8 на розгляд
справи не з'явилися, про день, час та
місце розгляду повідомлялись належним
чином, від нотаріуса надійшла заява
про розгляд справи у його відсутності.
Суд ухвалив, провести розгляд справи у
відсутність даних осіб.
В судовому засіданні позивач та її
представники підтримали позовні
вимоги у повному обсязі з підстав
зазначених в позові. Вважають, що
оскільки договір купівлі - продажу
квартири є нікчемним через
невідповідність вимогам закону, то і не
потребує визнання його таким судом.
ОСОБА_7 не набув у встановленому
законом порядку права власності на
спірну квартиру, то через це і не мав
права на її відчуження шляхом
дарування сину. Посилається на те, що в
п.10 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України №9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
майно може бути витребуване у особи,
яка не є стороною недійсного правочину,
шляхом подання віндикаційного позову,
зокрема від добросовісного набувача з
підстав, передбачених ст.388 ЦК. А крім
того, згідно ч.3 ст.388 ЦК України - якщо
майно набуте безвідплатно в особи, яка
не мала права його відчужувати, власник
має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках. Крім того, в правовій позиції
судової палати в цивільних справах
Верховного Суду України в справі № 6-25
цс 12 від 11.07.2012 року чітко зазначено -
не може бути застосована норма ч. 1 ст. 216
цього Кодексу щодо повернення майна
(реституції), переданого на виконання
недійсного правочину, яке було
відчужене третій особі. У цьому разі
майно може бути витребувано від особи,
яка не є стороною недійсного правочину,
шляхом віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК
України. Оскільки в матеріалах
цивільної справи є документи, що
підтверджують, що ОСОБА_5 є
спадкоємицею ОСОБА_6, а спірна квартира
на час укладення договору купівлі -
продажу від 05.01.2008 року належала її
сестрі ОСОБА_6, що не заперечується
сторонами, то відповідно до ст.61 ЦПК
України ці обставини не підлягають
доказуванню. Спірна квартира вибула з
володіння ОСОБА_6 поза її волею, бо
рішення третейського суду, яким було
визнано дійсним договір купівлі -
продажу спірної квартири від 05.01.2008
року та визнано право власності на
дану спірну квартиру за ОСОБА_7 -
скасовано, а тому немає необхідності
визнавати в подальшому недійсним
договір дарування укладений між ОСОБА_9
та його сином ОСОБА_10, так як в цьому
разі майно може бути витребуване від
особи, яка не є стороною недійсного
правочину, з підстав передбачених
статтею 388 ЦК України, про що зазначено
і в позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнає,
надав письмово викладену промову в
судових дебатах (т.2 а.с. 9), заперечує
проти позову, вважає, що неможливо
визнати право власності на спірну
квартиру, так як договір від 05.01.1008 року
не є нікчемним, а є неукладеним, а тому
застосування відносно нього наслідків
нікчемності правочину судом є
неможливим. Оскільки ОСОБА_7 на момент
розгляду справи помер, тому до ОСОБА_4Г
не можуть бути пред'явлені зазначені
позовні вимоги, він є добросовісним
набувачем і не порушував прав
позивачки.

Заслухавши пояснення осіб, які
приймають участь у справі, дослідивши
матеріали справи, суд зазначає, що
відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6 (т.1
а.с.121 - 123), яка проживала та була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та
доводилась двоюрідною сестрою
позивачки ОСОБА_5, що підтверджується
матеріалами спадкової справи (т.1 а.с. 104
- 150) та не оспорюється сторонами. 04.10.2012
року позивач звернулась до приватного
нотаріуса Олександрійського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 з заявою
про прийняття спадщини, яка відкрилась
після смерті ОСОБА_6 (т.1 а.с. 106). Таким
чином, позивач є спадкоємцем після
померлої ОСОБА_6 за правом
представлення. Інших спадкоємців за
законом чи за заповітом судом не
встановлено.

З довідки Олександрійського КМБТІ №
010619 від 13.12.2012 року - позивачці стало
відомо, що спірна квартира, де
проживала та була зареєстрована на
день смерті її сестра ОСОБА_6 - не
зареєстрована за померлою на праві
власності (т.1 а.с. 19).

За рішенням Третейського суду при
Асоціації «Українських виробників
обладнання для станцій технічного
обслуговування автомобілів» від 14.01.2008
року було визнано дійсним договір
купівлі-продажу квартири за адресою:
АДРЕСА_1 від 05.01.2008 року, укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та визнано за ОСОБА_7
право власності на вищезазначене
нерухоме майно та зареєстровано в
Олександрійському МБТІ (т.1 а.с.10 - 13, 15).

16 квітня 2008 року між батьком та сином
було укладено договір дарування
квартири, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 тобто між ОСОБА_7 та ОСОБА_4,
який посвідчений приватним нотаріусом
Олександрійського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 (т.1 а.с.14).

Ухвалою Олександрійського
міськрайонного суду від 22.05.2014 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 10.07.2014 року, було повністю
скасовано вищезазначене рішення
постійно діючого Третейського суду
при Асоціації «Українських виробників
обладнання для станцій технічного
обслуговування автомобілів» від 14.01.2008
року (т.1 а.с.228 - 235).

Крім того, суддю третейського суду
було обвинувачено у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст.358 КК України та
звільнено від кримінальної
відповідальності у зв'язку із
закінченням строків давності, що
підтверджується ухвалою
Олександрійського міськрайонного суду
від 27.02.2014 року (т.1 а.с.204)

За таких обставин, суд дійшов
висновку про те, що відповідач ОСОБА_7
не набув права власності на спірну
квартиру, так як рішення Третейського
суду при Асоціації «Українських
виробників обладнання для станцій
технічного обслуговування
автомобілів» від 14.01.2008 року, яким було
визнано дійсним договір
купівлі-продажу квартири між ним та
ОСОБА_6 - скасовано.

Оскільки в подальшому відповідач
ОСОБА_9 подарував вказану спірну
квартиру своєму синові - ОСОБА_10, то
право власності на квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
підлягає захисту в судовому порядку.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України
спадщина належить спадкоємцю
незалежно від часу її прийняття з часу
відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що
особа, яка має речове право на чуже
майно, має право на захист цього права
відповідно до положень глави 29 ЦК
України, в тому числі і на витребування
цього майна від добросовісного
набувача.

Зі змісту вказаної статті слідує, що
право на захист, відповідно до глави 29
ЦК України, в тому числі і на
витребування майна, має не тільки
власник, а й особа, яка має речове право
на майно.

Таким чином, оскільки спірна
квартира від імені ОСОБА_6, яка являлась
її власницею, була відчужена поза її
волею, то вона мала б право домагатися
відновлення свого права на неї. Але
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла.
Прийнявши в установленому законом
порядку спадщину, позивач ОСОБА_5, яка
04.10.2012 року подала до приватного
нотаріуса Олександрійського міського
нотаріального округу заяву про
прийняття спадщини (т.1 а.с.106), як
спадкоємиця за правом представлення, з
часу відкриття спадщини набула речові
права на успадковану квартиру - право
володіння та право користування нею і,
відповідно, і право на захист цих прав.

Таким чином, у позивачки виникло
право на захист свого порушеного права
шляхом звернення до суду із даним
позовом.

Права особи, яка вважає себе
власником майна, не підлягають захисту
шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
передбаченого статтями 215, 216 ЦК
України. У разі встановлення наявності
речово-правових відносин, до таких
відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України
якщо майно було набуте безвідплатно в
особи, яка не мала права його
відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_7
набув право власності на спірну
квартиру на підставі рішенням
Третейського суду при Асоціації
«Українських виробників обладнання
для станцій технічного обслуговування
автомобілів» від 14.01.2008 року, яке було
скасовано Ухвалою Олександрійського
міськрайонного суду від 22.05.2014 року та
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Кіровоградської області від 10.07.2014
року; але в подальшому - 16 квітня 2008
року подарував спірну квартиру своєму
сину - ОСОБА_10

Таким чином, між позивачкою, яка
прийняла спадщину та відповідачем
ОСОБА_10 - виникли речово-правові
відносини. А відповідно до норм ЦК
України захист права володіння та
користування спадковим майном
можливий лише шляхом звернення з
віндикаційним позовом, оскільки між
сторонами виникли речово - правові
відносини, то до таких відносин не
застосовується зобов'язальний спосіб
захисту, а саме пред'явлення позову з
використанням правового механізму
передбаченого статтями 215, 216 ЦК
України.

В постанові від № 6-164 цс 12 від 23.01.2012
року Верховний Суд України за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення із мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, висловив правову
позицію, згідно якої - в спадкоємця,
який у встановленому законом порядку
прийняв спадщину, права володіння та
користування спадковим майном
виникають з часу відкриття спадщини.
Такий спадкоємець може захищати свої
порушені права володіння та
користування спадковим майном
відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у
складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно, право
розпорядження нерухомим майном
виникає в нього з моменту державної
реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК
України). Спадкоємець, який прийняв у
спадщину нерухоме майно, ще до його
державної реєстрації має право
витребувати це майно від його
добросовісного набувача з підстав,
передбачених ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 34 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів», ч.1
ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

А тому, суд вважає, що вимоги
позивачки про витребування майна, а
саме спірної квартири у ОСОБА_10,
підлягають задоволенню.

Згідно ст.88 ЦПК України, оскільки
позовні вимоги підлягають задоволенню,
то судові витрати понесені позивачкою
підлягають відшкодуванню в повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 11, 59, 60, 61, 88, 209, 212 -
215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И
В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності
на квартиру АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за правом представлення.

Витребувати у ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_1 шляхом її витребування,
зобов'язавши його передати квартиру -
ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 - 1
000 (одну тисячу) грн. у відшкодування
сплаченого нею судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення може
бути подано протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя: