У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

Суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М., Умнової О.В.,
Фаловської І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
приватного підприємства «Комсервіс -
Безпека» про скасування наказу про
відсторонення від
роботи, стягнення заробітної плати за
час затримки виконання рішення суду,
компенсації за не використану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки остаточного розрахунку, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 05 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, вимоги якого уточнив в
ході розгляду справи та просив визнати
незаконним та скасувати наказ
відповідача № 30-к від 25 січня 2013 року,
стягнути на його користь середній
заробіток за весь час затримки
виконання рішення суду про поновлення
його на роботі, а також грошову
компенсацію за невикористану
відпустку за 2011-2013 роки.

Позов мотивовано тим, що рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 6 вересня 2012 року позивач
був поновлений на роботі на посаді
охоронника ПП «Комсервіс-Безпека» з 21
листопада 2011 року, на його користь з
відповідача стягнуто заробітну плату
за час вимушеного прогулу в сумі 10362,40
грн.

В порядку виконання рішення суду,
наказом відповідача №29-к від 25
січня 2013 року позивача поновлено на
роботі. При ознайомленні з даним
наказом 8 лютого 2013 року про поновлення
на роботі позивача ознайомлено з
наказом № 30-к від 25 січня 2013 року про
відсторонення від роботи без
збереження заробітної плати. В
обґрунтування відсторонення від
роботи у наказі було вказано, що
позивач не надав документи про те, що не
знаходиться на обліку у лікаря
нарколога та психіатра, раніше не
судимий, про відсутність обмежень
встановлених судом відносно його
функціональних обов'язків, довідку про
стан здоров'я. Вказані документи
відповідно до наказу позивач повинен
був надати у відділ кадрів в строк до 11
лютого 2013 року. З метою уникнення
подальших конфліктів з адміністрацією
відповідача, 11 лютого 2013 року позивач
подав заяву про звільнення за згодою
сторін. 12 лютого 2013 року його звільнено
за ч.1 ст. 36 КЗпП України, без здійснення
остаточного розрахунку.

Рішенням Червонозаводського
районного суду м. Харкова
від 19 липня 2013 року стягнуто з ПП
«Комсервіс - Безпека» на користь ОСОБА_5
11 433,64 грн., з яких: 5741,65 грн. - середній
заробіток за період з 6 вересня 2012 року
по 14 лютого 2013 року; 1005,04 грн. -
компенсація за невикористані
відпустки за 2011-2013 роки; 4465,43 грн. -
середній заробіток за час затримки
остаточного розрахунку за період з
15 лютого по 19 липня 2013 року. На
користь держави з відповідача стягнуто
114,33 грн. судового збору.

Ухвалою цього ж суду від 26 липня 2013
року виправлені описки і арифметичні
помилки, допущені в рішенні від 19 липня
2013 року і визнано вважати правильним
суму, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача 12524,42
грн., з яких середній заробіток за час
затримки остаточного розрахунку за
період з 15 лютого по 19 липня 2013 року -
5556,21 грн.

Додатковим рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 30 серпня 2013 року вирішено
застосувати негайне виконання рішення
суду від 19 липня 2013 року в частині
стягнення заробітної плати за один
місяць у розмірі 5556,21 грн.

Додатковим рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 7 жовтня 2013 року задоволені
позовні вимоги ОСОБА_5 про скасування
наказу.

Додатковим рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 29 листопада 2013 року
стягнуто з ПП «Комсервіс-Безпека» на
користь держави нестягнену частину
судового збору у розмірі 229,40 грн.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 5 лютого
2014 року апеляційну скаргу ПП
«Комсервіс-Безпека» на додаткове
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 7 жовтня 2013 року
відхилено, а вказане рішення залишено
без змін. Апеляційні скарги ПП
«Комсервіс-Безпека» на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 19 липня 2013 року, додаткове
рішення від 30 серпня 2013 року і ухвалу
цього ж суду від 26 липня 2013 року
задоволено частково. Рішення
Червонозаводського районного суду
м. Харкова від 19 липня 2013 року в
частині стягнення з ПП
«Комсервіс-Безпека» на користь
позивача 5741,65 грн. - середнього
заробітку за період з 6 вересня 2012 року
по 14 лютого 2013 року і ухвалу цього ж
суду від 26 липня 2013 року в
частині визначення загальної суми
стягнення скасовано. У задоволенні
вимог ОСОБА_5 про стягнення середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду про поновлення на роботі
відмовлено. Додаткове рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 30 серпня 2013 року змінено,
зменшено розмір стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_5
середнього заробітку за один місяць з
5556,21 грн. до 1090,78 грн., які мають
стягуватись в порядку негайного
виконання рішення.

Позивач, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанції
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального
права, просить його скасувати в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
та залишити в силі рішення місцевого
суду в частині з урахуванням
додаткових рішень.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення суду про поновлення
на роботі виходив з положень ст. 236
КЗпП України та дійшов висновку, що на
користь позивача підлягає стягненню
заробітна плата за період з 6 вересня 2012
року (з моменту поновлення на роботі) по
14 лютого 2013 року включно (по час
звільнення).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у цій частині з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні даних вимог суд
апеляційної інстанції виходив з
відсутності винних дій відповідача у
затримці виконання рішення суду про
поновлення ОСОБА_5 на роботі. Зокрема
послався на те, що виконання рішення
суду першої інстанції відбувається на
підставі виконавчого листа, який
видається стягувачеві за його заявою,
та подається останнім до відповідного
відділу державної виконавчої служби.
Постановою головного державного
виконавця ВДВС Оболонського районного
управління юстиції у м. Києві від 12
листопада 2012 року було відмовлено у
прийнятті до провадження виконавчого
документу та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа, виданого
Червонозаводським районним судом м.
Харкова 1 листопада 2012 року про
поновлення ОСОБА_5 на посаді охоронника
ПП «Комсервіс-Безпека» з тих підстав,
що у резолютивній частині виконавчого
листа не було зазначено з якого часу
ОСОБА_5 підлягає поновленню на посаді.
Ухвалою Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 27 грудня 2012 року за
заявою ОСОБА_5 було роз'яснено, що
відповідно до рішення цього ж суду від 6
вересня 2012 року ОСОБА_5 підлягає
поновленню на посаді охоронця
ПП «Комсервіс-Безпека» з 21 листопада
2011 року. Додатковим рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 27 грудня 2012 року за заявою
позивача заочне рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 6 вересня 2012 року в частині
поновлення ОСОБА_5 на роботі на посаді
охоронця ПП «Комсервіс-Безпека» з 21
листопада 2011 року допущено до
негайного виконання. 4 січня 2013 року
Червонозаводським районним судом м.
Харкова був виданий виконавчий лист
про поновлення ОСОБА_5 на посаді
охоронця ПП « Комсервіс- Безпека» з 21
листопада 2011 року. Заява про примусове
виконання вказаного виконавчого листа
була подана ОСОБА_5 до ВДВС
Оболонського РУЮ у місті Києві 16 січня
2013 року.

17 січня 2013 року головним державним
виконавцем вказаного відділу
державної виконавчої служби була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа, виданого Червонозаводським
районним судом міста Харкова 4 січня
2013 року, а боржнику встановлено
строк для добровільного виконання - до
24 січня 2013 року. 25 січня 2013 року
відповідачем видано наказ №29-к про
поновлення ОСОБА_5 на роботі на посаді
охоронника.

Згідно висновків суду апеляційної
інстанції вказані обставини свідчать
про відсутність винних дій відповідача
у виконанні судового рішення про
поновлення позивача на роботі, тому
правові підстави для стягнення
середнього заробітку на користь
останнього за час невиконання цього
рішення відсутні.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони зроблені без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, без належної
оцінки наявних у матеріалах справи
доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ст.ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП
України, ст. 77 Закону України
«Про виконавче провадження», негайне
виконання рішення суду означає
обов'язок, а не право власника не
пізніше наступного дня після
проголошення судового рішення видати
наказ (розпорядження) про поновлення на
роботі і фактично допустити його до
виконання попередніх обов'язків.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Таким чином, за затримку виконання
судового рішення про поновлення
працівника на роботі законодавством
передбачено відповідальність.

Вирішуючи даний спір та ухвалюючи
рішення про відмову задоволенні
позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час
невиконання рішення суду про
поновлення позивача на роботі,
апеляційний суд не врахував, що негайне
виконання рішення суду означає
обов'язок, а не право власника не
пізніше наступного дня після
проголошення судового рішення видати
наказ про поновлення на роботі
незалежно від відкриття виконавчого
провадження, а тому дійшов до
передчасного висновку про те, що вини
відповідача у затримці виконання
рішення про поновлення позивача на
роботі немає, оскільки останній не
скористався своїм правом та не вчинив
всіх необхідних дій, передбачених
чинним законодавством для отримання
виконавчого листа та виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі в
примусовому порядку

Апеляційним судом не надано належної
оцінки фактичним обставинам справи,
правам та обов'язкам сторін, з
урахуванням правовідносин, що між ними
виникли та вимог чинного
законодавства, яким останні
регулюються. Належним чином не
перевірено висновків місцевого суду
щодо наявності правових підстав для
стягнення середнього заробітку за час
невиконання рішення суду про
поновлення на роботі.

Зазначене вище свідчить про
порушення судом апеляційної інстанції
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, що в свою
чергу призвело до поверхового
вирішення спору.

Під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
належним чином не перевірив законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги. Свої висновки належним чином не
мотивував.

За таких обставин, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення в
частині вирішення позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
невиконання рішення суду про
поновлення на роботі не може вважатися
законним і обґрунтованим, у зв'язку із
чим, відповідно до ст.338 ЦПК
України його слід скасувати у цій
частині з передачею справи до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд.

В іншій частині рішення суду
апеляційної інстанції не оскаржується
тому не переглядається колегією суддів
на предмет законності і
обґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Харківської області від 5 лютого 2014
року в частині вирішення позовних
вимог ОСОБА_5 про стягнення середнього
заробітку за час затримки виконання
судового рішення про поновлення на
роботі скасувати.

Справу у цій частині передати до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. судді Висоцька
В.С. Колодійчук В.М. Умнова О.В.
Фаловська І.М.