У х в а л а

іменем україни

04 червня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»,
третя особа - Бишівська сільська рада
Макарівського району Київської
області, про усунення перешкод у
здійсненні права власності на земельну
ділянку шляхом відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав,

та зустрічним позовом Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
встановлення права користування чужою
земельною ділянкою (земельного
сервітуту),

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
в особі представника за довіреністю
Бондаренка Олександра Івановича на
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 28 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 12 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком»),
в якому просили зобов'язати
відповідача усунути перешкоди у
здійсненні ними права власності на
належну їм на праві спільної сумісної
власності земельну ділянку площею 0,188
га із цільовим призначенням для
ведення особистого підсобного
господарства, яка розташована на
території Бишівської сільської ради,
шляхом винесення волокно-оптичної
лінії зв'язку (далі - ВОЛЗ)
«Макарів-Васильків-Обухів-Бишів» за
межі вказаної земельної ділянки
протягом двох місяців з дня набрання
законної сили судовим рішенням у цій
справі.

На обґрунтування позовних вимог
посилалися на те, що їм на праві
спільної сумісної власності належить
земельна ділянка площею 0,188 га, яка
розташована на території Бишівської
сільської ради Макарівського району
Київської області із цільовим
призначенням для ведення особистого
підсобного господарства.

У травні 2011 року їм стало відомо, що на
їх земельній ділянці відповідачем було
прокладено ВОЛЗ
«Макарів-Васильків-Обухів» без їх
погодження та відома.

Позивачі зазначили, що на численні
звернення до відповідача щодо
демонтажу вказаної лінії зв'язку та
приведення земельної ділянки у стан, що
існував до порушення їх прав, їм було
відмовлено з підстав того, що
проведення таких робіт потребує
значних витрат.

Вказали, що відповідно до Правил
охорони ліній електрозв'язку,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 135 від 29 січня
1996 року (далі - Правила), на трасах
підземних кабельних ліній
електрозв'язку встановлюються
охоронні зони у вигляді смуги землі,
яка обмежена паралельними лініями,
віддаленими від траси підземних
кабелів на відстані 2 метри з
кожного боку.

У межах охоронних ліній електрозв'язку
і навколо випромінюючих споруд
електрозв'язку без письмової згоди
операторів телекомунікацій, а також
без присутності їх представників
забороняється виконувати різного виду
будівельні, монтажні, вибухові і
земляні роботи, а також розрівнювати
грунт за допомогою бульдозера,
екскаватора, скрепера, грейдера та
іншої землерийної техніки; проводити
сільськогосподарські роботи на
глибині більш як 0,3 метри; саджати
дерева, розташовувати польові стани
(табори), утримувати худобу, складати
матеріали, корми, добрива, розпалювати
вогнища, влаштовувати стрільбища.

Враховуючи той факт, що ширина їхньої
земельної ділянки становить 10
метрів, то з урахуванням обмежень
використання ділянки за цільовим
призначенням є неможливим.

Посилаючись на вищевикладене, просили
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

У квітні 2013 року ПАТ «Укртелеком»
звернулося до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в
якому просило встановити постійний
безоплатний земельний сервітут на
право розміщення та експлуатації під
землею ВОЛЗ.

На обґрунтування зустрічних позовних
вимог посилалося на те, що ВОЛЗ
«Макарів-Васильків-Обухів-Бишів»
прокладена згідно з проектом без
відхилень від проектної документації
на підставі дозволу Макарівської РДА
Київської області, акта обстеження
земельної ділянки, погодження про
вилучення земельних ділянок за рахунок
угідь землекористувачів та земель
комунальної власності.

Зазначило, що вказаною лінією
надаються послуги зв'язку державним
установам, що, в свою чергу, може
вплинути на якість зв'язку на всій
території країни; перенесення лінії
зв'язку або забезпечення надання
послуг зв'язку в інший спосіб, ніж через
використання цієї лінії, є неможливим,
у зв'язку з чим позивач просив
задовольнити зустрічні позовні вимоги
у повному обсязі.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 28
серпня 2013 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Укртелеком» усунути
перешкоди у здійсненні ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на
належну їм на праві спільної сумісної
власності земельну ділянку площею 0,188
га із цільовим призначенням для
ведення особистого підсобного
господарства, яка розташована на
території Бишівської сільської ради
(згідно з державним актом на право
приватної власності на землю серії РЗ
№ 368337, який зареєстровано в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю № 907 від
24 грудня 2003 року), шляхом
винесення ВОЛЗ
«Макарів-Васильків-Обухів-Бишів» за
межі земельної ділянки позивачів у
строк протягом трьох місяців з дня
набрання законної сили рішенням у цій
справі.

Зустрічний позов ПАТ «Укртелеком»
залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 12 лютого 2014 року апеляційну
скаргу ПАТ «Укртелеком» відхилено,
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 28 серпня 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«Укртелеком» - Бондаренко О.І.,
мотивуючи свої доводи порушенням
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій і
ухвалити нове рішення про задоволення
зустрічних позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_4
і ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на касаційну скаргу,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про задоволення первісних
позовних вимог та про залишення
зустрічних позовних вимог без
задоволення, дослідивши докази у
справі й надавши їм належну оцінку,
керувалися положеннями ст. 41
Конституції України, ст. 317 ЦК України,
ст. ст. 78, 98, ч. 2 ст. 152, ст. ст. 321,
391 ЗК України, ст. ст. 20, 29 Закону України
«Про землеустрій», п. 6 Правил,
врахували роз'яснення, викладені у
п. 22-2 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року
№ 7 «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», та дійшли висновку,
що права позивачів, які є
співвласниками земельної ділянки
площею 0,188 га, розташованої на
території Бишівської сільської ради
Макарівського району Київської
області, порушені саме діями ПАТ
«Укртелеком», а не сільрадою, яка
вказала на належність спірної
земельної ділянки до комунальної
власності, оскільки предметом спору є
усунення перешкод у користуванні
власною земельною ділянкою саме
позивачами, ПАТ «Укртелеком» не надав
доказів про неможливість перенесення
ВОЛЗ по земельних ділянках інших
землевласників.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_5, ОСОБА_4
та ОСОБА_3 на підставі державного акта
на право приватної власності на землю
серії РЗ № 368337, виданого 24 грудня 2003
року, є співвласниками земельної
ділянки площею 0,396 га, яка розташована у
с. Бишів Макарівського району
Київської області, із яких: 0,208 га для
обслуговування житлового будинку, а 0,188
га - ведення особистого підсобного
господарства (а.с. 9).

29 вересня 2006 року комісією
Макарівської РДА з розгляду питань і
пропозицій, пов'язаних із вибором
земельних ділянок під будівництво,
було складено акт обстеження земельної
ділянки довжиною 9 км, яка
рекомендується для прокладки
волокно-оптичної лінії зв'язку
«Макарів-Васильків-Обухів-Бишів»
Відкритим акціонерним товариством
«Укртелеком» в межах Макарівського
району Київської області (а.с. 32, 33).

10 жовтня 2006 року Бишівською сільською
радою народних депутатів
Макарівського району Київської
області розглянуто матеріали
попереднього погодження місця
розташування та вибору траси ВОЛЗ в
межах Бишівської сільської ради
Макарівського району, відповідно до
яких остання не заперечувала вилучення
у тимчасове користування на період
будівництва ВОЛЗ земельних ділянок за
рахунок угідь землекористувачів
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
та земель комунальної власності
загальною площею 2 га (а.с. 34).

Актом робочої комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта для пред'явлення державній
приймальній комісії від 25
грудня 2006 року було встановлено
черговість реконструкції зонової
первинної мережі зв'язку Київської
області (а.с. 45-48).

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що на належній
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельній
ділянці ПАТ «Укртелеком» було
прокладено ВОЛЗ
«Макарів-Васильків-Обухів» без їх
погодження, оскільки їх земельна
ділянка не була предметом розгляду
сільською радою щодо її вилучення у
тимчасове користування на період
будівництва ВОЛЗ, проте сільська рада
надала дозвіл на таке будівництво,
зазначивши про належність земельної
ділянки позивачів до комунальної
власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з користуванням
права володіння земельною ділянкою і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Згідно із ч. 1 ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

Одним із видів земельних сервітутів є
право прокладання та експлуатації
ліній електропередачі, зв'язку,
трубопроводів, інших лінійних
комунікацій (п. «в» ч. 1 ст. 99 ЗК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки (ч. 2 ст. 402 ЦК України).

Частиною 6 статті 10 Закону України «Про
телекомунікації» визначено, що
оператори телекомунікацій, які
відповідно до цього Закону внесені до
реєстру операторів, провайдерів
телекомунікацій, мають право вимагати
від власників земельних ділянок або
землекористувачів установлення
земельних сервітутів до категорії
земель, визначених Земельним кодексом
України, для прокладання під землею
телекомунікаційних мереж та/або
усунення їх пошкоджень. Розмір плати
(тарифи) за встановлення земельного
сервітуту для прокладання під землею
та/або усунення пошкоджень
телекомунікаційних мереж для
власників або землекористувачів
установлює Кабінет Міністрів України.

Таким чином, право земельного
сервітуту по суті є можливістю
обмеженого використання чужої
земельної ділянки (ділянок) в певних
цілях.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з
аналізу вказаних норм матеріального
права, власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, а особа, яка бажає
користуватися чужою земельною
ділянкою, має право вимагати
встановлення земельного сервітуту.

При цьому, п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від
16 квітня 2004 року № 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» роз'яснено, що, розглядаючи
позови про захист прав власників
земельних ділянок і землекористувачів
(про усунення перешкод у користуванні
ними тощо), суд має перевіряти
законність рішення органу виконавчої
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки іншій особі без вилучення
(викупу) її в позивача в установленому
порядку і за наявності для цього
підстав ухвалювати рішення про його
недійсність.

З огляду на викладене колегія суддів
касаційного суду вважає, що, вирішуючи
спір, місцевий суд на порушення вимог
ст. ст. 212-214 ЦПК України на вказані
вимоги закону та обставини справи
уваги не звернув, не врахував
роз'яснень вищезгаданої п останови
Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7, не
перевірив законності рішення
сільської ради, яке не оскаржувалося та
є чинним; пославшись лише на листи ПАТ
«Укртелеком» (а.с. 10-12), не навів
обґрунтованих належних доказів
перенесення ВОЛЗ або забезпечення
надання послуг зв'язку в інший спосіб,
передбачений вищенаведеними
Правилами.

Також слід зазначити, що суди
попередніх інстанцій не з'ясували
питання щодо існуючих тарифів за
встановлення земельного сервітуту,
пославшись на пояснення ПАТ
«Укртелеком» про відсутність таких
тарифів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовано норми
матеріального й процесуального права,
досліджувати докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями
цивільного процесуального
законодавства на апеляційний суд
покладено обов'язок перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, встановлені
судом фактичні обставини і усувати
недоліки, допущені судом першої
інстанції.

Переглядаючи рішення місцевого суду,
апеляційний суд у порушення вимог ст. 303
ЦПК України на вищезазначені положення
закону та обставини справи уваги не
звернув, не перевірив доводів
апеляційної скарги та законність
ухваленого рішення в межах заявлених
вимог та у межах своїх повноважень не
усунув допущених місцевим судом
недоліків.

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що рішення Макарівського
районного суду Київської області від 28
серпня 2013 року та ухвала апеляційного
суду Київської області від 12 лютого 2014
року підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
в особі представника за довіреністю
Бондаренка Олександра Івановича
задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 28 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 12 лютого
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк