АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8294/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нізік О. В. Доповідач - Котушенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року
за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа: Третя дніпропетровська державна
нотаріальна контора про встановлення
факту належності домоволодіння,
визнання права власності на частину
домоволодіння в порядку спадкування за
законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулись до суду з позовом до
Дніпропетровської міської ради про
встановлення факту належності
домоволодіння та визнання права
власності на частину домоволодіння в
порядку спадкування за законом.
Позивачі вказували на те, що рішенням
виконкому Дніпропетровської районної
ради депутатів трудящих №486 від 06
вересня 1956 року їх батькові ОСОБА_4 була
виділена в користування земельна
ділянка по АДРЕСА_1 для будівництва
житлового будинку з господарськими
спорудами. В період з 1956 року по 1962 рік
батьком був побудований житловий
будинок за вказаною адресою, після чого
було розпочато прийомку
індивідуального домоволодіння в
експлуатацію, але по невідомим
причинам документа про право власності
на зведені будови у ного не було.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько помер.

Посилаючись на прийняття ними спадщини
у передбаченому порядку та на відмову
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину, позивачі просили
встановити факт належності ОСОБА_4
домоволодіння по АДРЕСА_1, та визнати за
кожною з них право власності на 1/2
частину вказаного домоволодіння
порядку спадкування за законом.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м.Дніпропетровська від
14 серпня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ставлять
питання про скасування рішення, як
ухваленого при неправильному
тлумаченні норм матеріального права і
неповному з'ясуванні обставин справи
та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Зі справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер батько позивачів ОСОБА_4
Позивачі в передбаченому законом
порядку прийняли спадщину але
постановами нотаріуса Третої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 19 березня 2014
року їм відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом на
будинок по АДРЕСА_1 у зв'язку з
неподанням правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві (а.с.34,35).

Відмовляючи у задоволенні позову про
встановлення факту належності будинку
спадкодавцеві, визнання права
власності на цей будинок в порядку
спадкування за законом, суд виходив з
доведеності факту відведення у
встановленому порядку ОСОБА_4
земельної ділянки по АДРЕСА_1 під
забудову та отримання дозволу на
будівництво але вважав, що будівництво
вказаного будинку є незавершеним,
оскільки його не введено в
експлуатацію.

Погодитись з обгрунтованістю таких
висновків не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення вважається
обґрунтованим, якщо воно ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

В матеріалах справи відсутнє рішення
виконкому про відведення ОСОБА_4
земельної ділянки по АДРЕСА_1 під
забудову, договір на право забудови та
наданий виконавчим комітетом дозвіл на
будівництво, а копія плану земельної
ділянки та проекту будинку, що
знаходяться у справі (а.с12) не є такими
доказами, тим більше, що спірний
будинок не відповідає зазначеному в
проекті будинку.

Докази тому, що будівництво вказаного
будинку є незавершеним також у справі
відсутні. А наявність у справі не
оформленого належно акту прийняття
будинку в експлуатацію, не свідчить про
те, що його будівництво є незавершеним.

Ухвалюючи рішення, суд залишив поза
увагою роз'яснення, викладені в п.17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №5 «Про
судову практику у справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» стосовно того, що суди
повинні мати на увазі, що факт
володіння громадянином жилим будинком
на праві власності встановлюється
судом, якщо у заявника був
правовстановлюючий документ на цей
будинок, але його втрачено і немає
можливості підтвердити наявність
права власності не в судовому порядку.
А заяви про встановлення факту
володіння будинком на праві власності
не підлягають розгляду в суді, якщо
будівництво не було закінчено, будинок
не був прийнятий в експлуатацію або
його було збудовано самовільно чи
зареєстровано за іншою особою.

Невірно обраний спосіб захисту
порушеного права є підставою для
відмови в задоволенні пред'явлених
особою вимог, а тому в задоволенні
позову слід відмовити саме з цих
підстав.

Враховуючи те, що суд не взяв до уваги
наведені обставини, постановлене
судове рішення підлягає зміні в
частині обґрунтування відмови в
задоволенні позову, а апеляційна
скарга - частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що
вказаний будинок не підлягав введенню
в експлуатацію є безпідставними з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
будинок по АДРЕСА_1 збудовано у 1963 році,
а житлова прибудова до нього - у 1988 році.

У 1963 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» (далі Указ від 26
серпня 1948 року), що був визнаний таким,
що втратив чинність, Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988
року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до
Указу від 26 серпня 1948 року постановою
Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948
року «Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» (далі Постанова від
26 серпня 1948 року), які, зокрема,
визначали умови та правові наслідки
будівництва.

Згідно зі ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року
кожен громадянин і кожна громадянка
мали право купити або збудувати для
себе на праві особистої власності
жилий будинок на один або два поверхи з
числом кімнат від однієї до пяти як у
місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року
визначав, що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків відводяться за рахунок земель
міст, селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та
Постановою від 26 серпня 1948 року
підставою виникнення у громадянина
права власності на жилий будинок був
сам факт збудування ним його з
додержанням вимог цих актів
законодавства.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
була затверджена Міністерством
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції
підлягали реєстрації всі будинки і
домоволодіння, у тому числі належні
громадянам на праві особистої
власності, і здійснювалась вона на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку
такими правовстановлюючими
документами про право власності на
жилий будинок є нотаріально
посвідчені договори про право
забудови, складені до видання Указу
Президії Верховної Ради УРСР від 14
травня 1949 року «Про внесення змін у
законодавство Української РСР у
зв'язку з виданням Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948
року «Про право громадян на купівлю та
будівництво індивідуальних жилих
будинків» та затверджений виконкомом
місцевої Ради депутатів трудящих акт
державної комісії про прийняття
будинку в експлуатацію.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного
суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2014
року змінити в частині обґрунтування
відмови в задоволенні позову
відповідно з даним рішенням, а в іншій
частині - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Котушенко С.П.

Судді
Петренко І.О.

Романюк М.М.