СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/8286/14-ц
пр. № 2/759/3580/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Зайця Т.О. при
секретарі Ковтун М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: Служба у справах дітей
Святошинської в м. Києві районної
державної адміністрації про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення з житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

14.05.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося
з позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки, а саме: квартиру,
загальною площею 45,50 кв.м., житловою
площею 29,90 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
шляхом проведення прилюдних торгів,
виселення відповідачів без надання
іншого житла, стягнення витрат по
сплаті судового збору в розмірі 3 897,60
грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що 30.01.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір №
800003057, відповідно до умов якого
відповідач отримав кредит в сумі 106 000
дол. США, терміном повернення кредиту
до 30.01.2028 року. 30.12.2009 року сторони
уклали договір про внесення змін і
доповнень №1/НОМЕР_1, відповідно до
якого банк збільшив розмір кредиту та
додатково надав ОСОБА_1 51 201,98 грн. В
якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
відповідач передав в іпотеку спірну
квартиру. У зв'язку з неналежним
виконанням зобов'язань за договором №
800003057 від 30.01.2008 року, станом на 24.03.2014
року, утворилась заборгованість за
договором , а саме: за кредитом - 103 259,89
дол. США (1 052 889,47 грн.), за відсотками -
44 326,36 дол. США (451 973,73 грн.), пеня - 671
967,95 дол. США (6 851 721,20 грн.), пеня за
останні 12 міс. становить 500 369,82 дол. США
(5 102 020,87 грн.). Заборгованість за
договором №1/НОМЕР_1 від 30.12.2009 року,
станом на 25.03.2014 року, становить 21 892,32
грн. - за кредитом, 9 626,75 грн. - відсотки,
106 634,63 грн. - пеня, за останні 12 міс. пеня
становить 106 634,63 грн. Через неналежне
виконання зобов'язань, позивач набув
право стягнення заборгованості, шляхом
продажу предмету предмета застави, у
зв'язку з чим просить задовольнити
позовні вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідачі і третя особа в судове
засідання не з'явилися.

Заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.01.2008 року між
ЗАТ «Альфа-Банк» (далі - Кредитор або
Банк), правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_1 (Позичальник)
укладено кредитний договір №800003057 (а. с.
9 - 14), відповідно до п. 2 якого банк надає
у тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання кредит, а
позичальник приймає його на наступних
умовах: сума кредиту - 106 000 дол. США (п.
2.1 договору), процентна ставка - 14,00 % (п.2.2
договору), дата повернення - 30.01.2028 року
(п. 2.3 договору). Цільове використання
кредиту - оплата вартості квартири за
№153, що знаходиться у будинку №5,
розташованому на пр. Л. Курбаса, у м.
Києві і, яка придбавається
позичальником у власність за договором
купівлі-продажу (п. 2.4 договору).

Пунктом 3 договору зазначено,
позичальник зобов'язується в порядку
та на умовах, що визначенні даним
договором повертати кредит,
виплачувати банку проценти за
користування кредитом, сплачувати
неустойки та інші передбачені платежі.

30.12.2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» і
ОСОБА_1 укладено договір про внесення
змін і доповнень №1/800030004 до кредитного
договору №800003057 від 30.01.2008 року (а. с. 27 -
31). В силу п. 2 якого, банк збільшує
розмір кредиту та додатково надає
позичальнику, а позичальник приймає у
тимчасове користування на умовах,
визначених кредитним договором,
грошові кошти у сумі 51 201,98 грн., які
надаються позичальнику шляхом
безготівкового перерахування на
відкритий в банку рахунок
позичальника. Розмір процентів за
користування сумою грошових коштів,
становить 19 % річних (п. 3 договору). Сума
грошових коштів надається
позичальнику по 30.12.2012 року включно (п. 4
договору).

Договором про внесення змін і
доповнень від 30.12.2009 року, змінено
базові умови кредитування, процентна
ставка для частини кредиту №1 з 30.01.2008
по 29.12.2009 року складає 14 % річних.
Процентна ставка з 30.12.2009 по 29.12.2010 року
складає 6,75 % річних, з 30.12.2010 року - 18,6 %
річних. Тимчасові процентні ставки
застосовуються за умови відсутності
прострочення повернення кредиту чи
його частини та/або сплати процентів за
його користування позичальника за
договором (п. 2.2 договору).

Проценти за користування кредитом
нараховується на залишок
заборгованості щомісячно за фактичний
строк користування кредитом, виходячи
з 30 днів у місяці на 360 у році. Банк
здійснює кінцевий розрахунок
процентів, що підлягають оплаті, на
день здійснення остаточного
повернення кредиту (п. 10 договору).

З метою забезпечення вимог банку за
вказаними кредитними договорами, 30.01.2008
року між ЗАТ «Альфа-Банк»
(Іпотекодержатель) та ОСОБА_1
(Іпотекодавець) укладено іпотечний
договір №800003057-И, посвідчений
приватним нотаріусом КМНО,
зареєстрований в реєстрі за №1295 (а. с.
34-37), відповідно до п. 1.1 якого
іпотекодавець у забезпечення
виконання зобов'язання, передає
іпотекодержателю у іпотеку нерухоме
майно, а іпотекодержатель приймає його
у іпотеку та набуває право одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки у повному обсязі
переважно перед іншими кредитами
іпотекодавця.

Предметом іпотеки є квартира, що
складається з двох кімнат, загальною
площею, 45,50 кв.м., житловою площею - 29,90
кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, на належить іпотекодавцю на
підставі договору купівлі-продажу (п. 3.1
договору іпотеки).

Позивач свої зобов'язання за кредитним
договором №800003057 від 30.01.2008 року та
договору про внесення змін і доповнень
№1/800030004 до кредитного договору №800003057
від 30.12.2009 року виконав, надав ОСОБА_1
кредит в сумі 106 000 дол. США та 51 201,98
грн.

В порушення наведених положень
кредитного договору, ОСОБА_1 належним
чином не виконує взяті на себе
зобов'язання згідно затвердженого
графіку (а. с. 15 - 26, 32-33), у зв'язку з чим,
станом на 24.03.2014 року існує
заборгованість за кредитним договором
№800003057 від 30.01.2008 року, а саме по кредиту
- 103 259,89 дол. США (1 052 889,47 грн.), по
відсотках - 44 326,36 дол. США (451 973,73 грн.),
пені - 671 967,95 дол. США (6 851 721,20 грн.).
Заборгованість по пені за останній
календарний рік становить 500 369,82 грн. (а.
с. 50 - 51). Заборгованість за договором
про внесення змін і доповнень №1/800030004
до кредитного договору №800003057 від
30.01.2008 року, станом 25.03.2014 року за
кредитом становить 21 892,32 грн.,
відсотки - 9 626,75 грн., пеня - 175 677,07 грн.
Заборгованість по пені за останній
календарний рік становить 106 634, 63 грн.
(а. с. 54 - 55).

26.03.2014 року позивач на адресу
відповідачів направив вимогу про
усунення порушень за кредитними
зобов'язаннями на протязі 30 днів з
моменту отримання даного повідомлення,
а в разі невиконання - добровільно
звільнити житлове приміщення, яке є
предметом іпотеки, а саме, квартиру №153,
що знаходиться в м. Києві по пр. Л.
Курбаса, 5 зі зняттям з реєстраційного
обліку (а .с. 58 - 62 - копія вимоги).

Відповідачі заборгованість за
кредитним договором, станом на момент
звернення ПАТ «Альфа-Банк» до суду, а
саме, 14.05.2014 року, не погасили, а тому,
позивач вважає, що набув право
стягнення заборгованості, шляхом
продажу предмета застави.

Відповідно до п. 6.1 іпотечного договору,
іпотекодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет іпотеки
у будь-якому з наступних випадків: у
випадку невиконання основного
зобов'язання; у випадку невиконання або
неналежного виконання іпотекодавцем
умов цього договору; у інших випадках,
передбачених законодавством. У разі
порушення іпотекодавцем основного
договору та/або умов цього договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю письмову вимогу про
усунення порушення, в якій
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
30-денний строк та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання цієї вимоги. Якщо
протягом встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до умов
цього договору. Документом, що
підтверджує відправлення
іпотекодавцем письмової вимоги про
усунення порушення та виконання
порушеного зобов'язання , є квитанція
поштового відділення про відправлення
відповідного рекомендованого листа
іпотекодавцю за адресою його
фактичного проживання (реєстрації).
Звернення стягнення на предмет іпотеки
може бути здійснено іпотекодержателем
на підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно із
договором про задоволення вимог
іпотеко держателя (п. 6.2 іпотечного
договору).

Стаття 526 ЦК України встановлює, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1. ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 575 ЦК України, ст. 1
Закону України «Про іпотеку» іпотека -
це вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 33 Закону
України «Про іпотеку» передбачено, що у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

У разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки (ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про іпотеку).

Таким чином, відповідно до аналізу
зазначених норм права, звернення
стягнення на предмет іпотеки є
можливим у разі невиконання боржником
зобов'язання. Факт невиконання
зобов'язання підтверджується
матеріалами справи.

Проте, в силу Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» (далі -
Закон), який містить спеціальні норми
щодо спірних правовідносин, на даний
час неможливим є вирішення питання
звернення стягнення на предмет іпотеки
без згоди власника, а протягом дії
вказаного Закону інші закони України з
питань майнового забезпечення
кредитів діють з урахуванням його норм
(ч. ч. 1, 4 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону, протягом
дії вказаного Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника / майнового поручителя
або є об'єктом незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна, яке перебуває в іпотеці, за
умови, що у позичальника або майнового
поручителя у власності не знаходиться
інше нерухоме житлове майно; загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Спірна квартира виступає як
забезпечення зобов'язань відповідачів
за споживчим кредитом, наданим в
іноземній валюті, квартира
використовується як місце постійного
проживання відповідачів і
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується відповіддю
адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС
України в м. Києві (а. с. 78-79) та доводами
самого позивача, який просить їх
виселити з квартири, тобто він сам
визнає факт їхнього проживання у
спірній квартирі. Загальна площа
предмета іпотеки становить 45,5 кв. м., що
не перевищує встановлених 140 кв. м.
Доказів наявності у відповідачів у
власності іншого нерухомого житлового
майна надано не було.

На підставі наведеного, предмет
іпотеки, на який позивач просить
звернути стягнення, підпадає під дію
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» та не може бути
примусово стягнутий (відчужений) без
згоди власника, а згоди власника на
звернення стягнення надано не було.
Враховуючи, що протягом дії вказаного
Закону інші закони України з питань
майнового забезпечення кредитів діють
з урахуванням його норм, у суду
відсутні підстави для задоволення
позову на даний час.

В пояснювальній записці до Закону щодо
обґрунтування необхідності його
прийняття зазначено, що: «Внаслідок
різких курсових коливань на валютному
ринку України, знецінення національної
валюти громадяни України втратили
значну частину своїх коштів. Через
знецінення національної валюти
десятки тисяч людей не мають
можливості обслуговувати кредитні
зобов'язання за споживчими кредитами в
іноземній валюті. Банки та інші
фінансові установи масово звертають
стягнення і примусово вилучають у
таких боржників рухоме і нерухоме
майно. В тому числі, викидаючи людей із
неповнолітніми дітьми з житла на
вулицю і забираючи засоби до існування.
Це викликає гостре незадоволення у
людей і напруження у суспільстві. З
метою підтримки громадян України, які
мають невиконані зобов'язання за
договорами споживчого кредиту в
іноземній валюті (валютних кредитів),
укладеними з фінансовими установами та
банками України шляхом встановлення
порядку і умов конвертації зобов'язань
за кредитними договорами в іноземній
валюті в національну валюту України
пропонується мінімалізувати негативні
наслідки інфляції національної валюти
для громадян України та убезпечити
зазначених громадян від виникнення
скрутної фінансової ситуації. До
прийняття і набуття чинності
законодавством у цій сфері, з метою
зменшення напруги в суспільстві і
знаходження компромісу, необхідно
ввести мораторій (заборону) на
примусове відчуження рухомого і
нерухомого майна позичальників
(боржників), які мають кредитні
зобов'язання за договорами споживчого
кредиту в іноземній валюті».

Отже, Закон приймався з метою підтримки
громадян України, які вже мали
невиконані зобов'язання за договорами
споживчого кредиту в іноземній валюті
(валютних кредитів) ще до прийняття
зазначеного Закону, а тому його дія
поширюється на спір, що розглядається
судом.

На підставі зазначеного, враховуючи
вимоги Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову на час дії
вказаного закону.

Керуючись Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», ст. ст. 208,
209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги та може бути
оскаржене до апеляційного суду м. Києва
через районний суд, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.08.2014
року.

СУДДЯ:
Т.О. ЗАЄЦЬ