Справа №751/2497/14
Провадження №2/751/647/14
Рішення

Іменем України

12 листопада 2014 року
м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с
у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Косач І.
А.

при секретарі
Летяга М. О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду м.
Чернігова цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні будинку шляхом
виселення, -

Встановив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 де
просить усунути перешкоди в
користуванні належного йому будинку
шляхом виселення громадянина ОСОБА_2 з
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
приміщення та стягнення судових
витрат.

Заявлені вимоги мотивує тим, що він є
власником та постійно мешкає в будинку
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом після
смерті дружини - ОСОБА_5.

В належному позивачу будинку до 25.02.2014
року був зареєстрований ОСОБА_2, який не
є членом його сім'ї і з яким він не веде
спільного господарства.

Відповідач не приймає участі у сплаті
комунальних послуг, самовільне
користування ним житловою площею
суттєво погіршує житлові умови
позивача. Відповідач на власний розсуд
користується приміщеннями та
кімнатами, що створює значні побутові
та етичні незручності для позивача та
порушує право власника на свій розсуд
володіти, користуватись та
розпоряджатись належним майном.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю та
просив його задовольнити з підстав,
зазначених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, суду пояснив,
що проживає в спірному будинку з 2000
року. Приймав участь в утриманні
будинку, робив поточний ремонт,
обробляв город, сплачував комунальні
послуги. З 2000 року і до розірвання
шлюбу 02.06.2011 року з ОСОБА_6 - донькою
позивача, з позивачем вели спільне
господарство, а після розірвання шлюбу
спільне господарство з позивачем не
ведуть.

Представник відповідача в судовому
засіданні просила в задоволенні позову
відмовити.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіванні
пояснив, що ОСОБА_2 - колишній чоловік
рідної сестри його дружини. Відповідач
вселився в будинок з дозволу власника
будинку - ОСОБА_5 до вирішення своїх
житлових потреб. Після смерті ОСОБА_5,
власником будинку став ОСОБА_4, який
неодноразово звертався до відповідача
з вимогою виселитися з будинку. ОСОБА_2
проживає сам в великій кімнаті, а
позивач разом з ОСОБА_6 проживають в
маленькій кімнаті. ОСОБА_2 чинить
перешкоди позивачу в користуванні
будинком, вчиняє сварки, ображає його.
Відповідач з позивачем спільне
господарство не ведуть, утриманням
будинку не займається. У матері
відповідача в м. Києві є трьохкімнатна
квартира, де мати проживає одна.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що позивач її батько. В 2000
році відповідач вселився в будинок з
дозволу матері за умови вирішення
житлових потреб в подальшому. Сестра в
2011 році розлучилась з відповідачем.
ОСОБА_2 поводиться непристойно, ображає
батька, перешкоджає в користуванні
майном. Ігор користується великою
кімнатою, батько вимушений разом з
сестрою проживати в маленькій кімнаті,
позбавлений вільно користуватись
кухнею та іншими приміщеннями. Спільне
господарство ОСОБА_2 з батьком не веде
і ніколи не вів, витрат з утримання
будинку не несе. Батько неодноразово
пропонував ОСОБА_2 виїхати з будинку,
також це було і в її присутності в осені
2013 року.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснив, що відповідач його батько. З 2000
року по 2008 рік він проживав з батьками в
будинку, а з 2010 року постійно проживає в
м. Києві. Після розлучення з матір'ю,
дідусь неодноразово просив батька
виїхати з будинку. Батько на дідуся
постійно оказував моральний тиск з
погрозами фізичної розправи. Дідусь не
може вільно користуватись будинком.
Дідусь ніколи з батьком спільного
господарства не вів, сам утримував
будинок. Батько ніколи гроші на
утримання будинку не давав. Йому
відомо, що під час проживання в будинку,
робився ремонт, пристроїли прибудову,
встановлювали паркан, клали асфальт,
але за чиї кошти, не знає. В його
присутності дідусь неодноразово
просив батька виїхати з будинку, але
батько заперечував. Кожен раз, коли він
приїжджав до м. Чернігова, коли батько
знаходився в стані алкогольного
сп'яніння, в його присутності батько
ображав діда, виказував в його адресу
непристойності.

Вислухавши представника позивача,
представника відповідача, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
розглядаючи позов в межах заявлених
вимог та на підставі наявних доказів,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право на спадщину за законом від
10.03.2011 року та витягу про державну
реєстрацію прав від 28.03.2011 року, ОСОБА_4
є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.9,10), в
якому проживає, а до 25.02.2014 року був
зареєстрований ОСОБА_2.

Відповідно до статей 317, 321 Цивільного
кодексу України, власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ст.386 Цивільного кодексу
України, держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

В силу ст. 391 Цивільного кодексу
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 155 Житлового Кодексу
України жилі будинки (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством.

Відповідач вселився в спірний будинок
за згодою колишнього власника будинку -
ОСОБА_5, не є членом сім'ї наступного
власника - ОСОБА_4, договір найму житла
з ним не укладав, а отже будь-які
правові підстави для набуття права
користування житловою площею будинку
у відповідача відсутні.

Виходячи з наведеного вище, враховуючи,
що ОСОБА_4 на даний час є власником
спірного будинку і в порушення ст.ст. 317,
319, 321, 383 ЦК України не може
використовувати належне йому житло на
власний розсуд, тому відповідно до
ст.ст. 386, 391 ЦК України його порушене
право підлягає захисту заявленим
способом - шляхом виселення ОСОБА_2 з
спірного будинку без надання іншого
житлового приміщення.

За правилами ст. 88 ЦПК України про
розподіл судових витрат, суд вважає
необхідним стягнути з відповідача на
користь позивача 243 грн. 60 коп. судового
збору.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.
3, 10-11, 60, 88, 209, 213, 215, 218, 292 ЦПК України,
ст.ст.317, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 150,
155 ЖК України, суд , -

Вирішив:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4
належного йому будинку АДРЕСА_1, шляхом
виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 243
грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новозаводський районний
суд міста Чернігова, шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
І. А. Косач