Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/4440/14
Головуючий у 1 інстанції: Ковальова
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 05 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження нерухомим майном та
виселення з приватного будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, в якому
зазначав, що у зазначеному будинку
прописана відповідач, але 18.10.2007 року
шлюб між сторонами розірвано і
відповідач більше не є членом його
сім'ї, отже фактично вона є наймачем
житла у його будинку після припинення
сімейних відносин з власником будинку,
угода про безоплатне користування
жилим приміщенням між сторонами
відсутня. Вказує, що відповідач
постійно створює перешкоди у
здійсненні ним права володіння,
користування та розпорядження
вказаним житловим будинком, який є
фактичним власником зазначеного
будинку. Спір в досудовому порядку
врегулювати між сторонами неможливо.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив суд, зобов'язати відповідача не
перешкоджати йому вселитись у належний
йому на праві приватної власності
житловий будинок АДРЕСА_1 з метою
здійснення ним володіння, користування
та розпорядження будинком та виселити
відповідача з зазначеного житлового
будинку, який належить йому.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 05 вересня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, по суті
позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині виселення відповідачки з
будинку, належного позивачеві на праві
приватної власності, суд першої
інстанції правильно виходив з
положень ст. 47 Конституції України та
ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР
за якими ніхто не може бути виселений
із займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

За ст. 405 ЦК України, члени сім"ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону.
Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу
Української РСР члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу, в якій також зазначено,
що припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Сторонами не оспорювалося та
встановлено судом, що відповідачка
відноситься до колишніх членів сім'ї
власника будинку а отже не може бути
виселена лише з підстав припинення
шлюбних відносин. Суд зробив
правильний висновок, що після
припинення шлюбних відносин з
позивачем відповідач продовжує
проживати у вказаному житловому
будинку, будь-якої угоди про порядок
користування цим приміщенням між
сторонами не укладалося, а отже її
право користуватися вказаним житловим
будинком не заперечувалося, а
припинення сімейних відносин з
власником житлового будинку не
позбавляє відповідача права
користування займаним приміщенням.

Посилання позивача на ст. ст. 162, 168, 169 ЖК
України із зазначенням того, що
виселення зумовлено несплатою
орендної плати, судом правильно були
розцінені як безпідставні, оскільки
розмір квартирної плати не
встановлювався, договір найму жилого
приміщення між сторонами не укладався,
будь-які відомості, що підтверджують
протилежне позивачем не надано.

Тому в цій частині позовних вимог
оскаржуване рішення узгоджується з
законом та підстав для його скасування
судова колегія не вбачає.

Разом з тим, суд відмовив позивачеві у
задоволенні позову про вселення з
посиланням на недоведеність позовних
вимог в цій частині.

При цьому суд не врахував, що сторонами
не оспорюється той факт, що позивач не
проживає у спірному приміщенні, між
сторонами склалися неприязні стосунки.

За ст. 316 ЦК правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Житлове приміщення для відповідачки,
як колишнього члена сім'ї позивача,
відповідно до положень ст. 405 ч.2 ЦК не
визначалося.

Між сторонами існували численні
суперечки з приводу користування
будинком, про що свідчить наявність
судових рішень в суперечках між
сторонами, на яки послався і суд першої
інстанції.

З урахуванням зазначених обставин у їх
сукупності, судова колегія вважає, що
позивач має право на вселення до
належного йму на праві власності
будинку, а його позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 05 вересня 2014 року в цій
справі скасувати в частині відмови у
задоволенні позову про вселення.

Ухвалити в цій частині позовних вимог
нове рішення.

Вселити ОСОБА_3 до будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: