Справа № 456/6393/13
Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/5914/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ПАТ
«Діамантбанк» - Решетняка П.Є., ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ПАТ «Діамантбанк»
на рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 15 квітня
2014 року в справі за позовом ПАТ
«Діамантбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ПАТ
«Діамантбанк», яке є правонаступником
АБ «Діамант», звернулося з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Представник
позивача посилався на те, що 9.01.2008 року
між сторонами укладений кредитний
договір, відповідно до якого банк надав
позичальнику кредит у розмірі 35000 грн.
зі сплатою 26% річних до 8.01.2010 року.
Зазначав, що умови договору
відповідачем неодноразово
порушувалися. Просив стягнути з
відповідача в користь банку
заборгованість за кредитним договором,
включаючи неустойку, яка станом на
18.11.2013 року становить 31 446,15 грн.

Оскаржуваним рішенням суду у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ
«Діамантбанк». В апеляційній скарзі
представник стверджує про порушення
норм матеріального та процесуального
права, неповне з»ясування обставин, що
мають значення для справи. На думку
представника, суд належним чином не
дослідив обгрунтовані розрахунки
заборгованості за кредитним договором
і виписки з позичкового рахунку, не
надав їм належної оцінки. Зазначає, що
8.07.2009 року Галицьким районним судом
м.Львова виданий судовий наказ про
стягнення з відповідача 19004,52 грн.
заборгованості, такий набрав законної
сили та виконаний відповідачем лише
21.02.2012 року, тобто через 3 роки після
його видачі. Посилається на те, що
внаслідок того, що погашення
заборгованості здійснювалося
боржником частинами і з порушенням
строку виконання, на протязі періоду з
27.07.2009 року по 21.02.2012 року апелянтом
здійснювалося нарахування процентів
на залишок заборгованості за кредитом.
Крім того, стверджує, що судовим
наказом не припинено правовідносини
між сторонами за кредитним договором,
який розірваний не був. Вважає, що є
законні підстави для стягнення з
відповідача неустойки за період з
20.02.2011 року по 19.02.2012 року у сумі 14 880,95
грн., з яких заборгованість по сплаті
пені у сумі 5 751,30 грн., заборгованість по
сплаті штрафу у сумі 9 129,65 грн. Зазначає,
що станом на 18.11.2013 року заборгованість
за кредитним договором по тілу кредиту
становить 9372,18 грн., а загальна
заборгованість - 29 343,51 грн. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника ПАТ
«Діамантбанк» - Решетняка П.Є. на
підтримання апеляційної скарги, які
аналогічні її доводам, пояснення
ОСОБА_3 про заперечення доводів скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

9 січня 2008 року АТ «Діамант»,
правонаступником якого є ПАТ
«Діамантбанк», та ОСОБА_3 уклали
кредитний договір, відповідно до умов
якого кредитодавець відкрив
позичальнику кредитну лінію з
встановленням ліміту кредитування у
розмірі 35000 грн. зі сплатою 26% річних з
терміном повернення 8 січня 2010 року.
(а.с.5-8)

Відповідно до розрахунку
апелянта заборгованість відповідача
за простроченим кредитом з штрафними
санкціями станом на час подання позову
складає 29343,51 грн., з яких
заборгованість по сплаті тіла кредиту -
13415,20 грн., заборгованість по сплаті
процентів з 28.07.2009 року до 20.02.2012 року -
1047,36 грн., неустойка за несвоєчасне
повернення кредиту з 20.02.2011 року до
19.02.2012 року - 14 880,95 грн. (а.с.54, 58, 59)

8 липня 2009 року Галицьким районним
судом м.Львова видано судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_3 в користь АБ
«Діамант» 19004 грн. 52 коп. заборгованості
за кредитним договором та 95,05 грн.
судового збору. (а.с.35)

11.08.2009 року Франківським ВДВС ЛМУЮ
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження з виконання
вказаного судового наказу.

21 лютого 2012 року державним виконавцем
ВДВС Стрийського МУЮ винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження при примусовому виконанні
судового наказу №2н-610 виданого 27.07.2009
року Галицьким районним судом м.Львова
про стягнення заборгованості в сумі
19143,02 грн. з ОСОБА_3 в користь АБ
«Діамант». (а.с.25)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач повністю виконав свої
зобов»язання по кредитному договору,
погасив заборгованість, а відтак
відсутні підстави для стягнення такої
заборгованості по кредиту, відсотків
та неустойки.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції в
зв»язку з наступним.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ст.526 ЦК України
зобов"язання має виконуватись належним
чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК
України, зокрема ст. 559 ЦК України
передбачає, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Отже, за відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбаченого
договором або законом, припиняється
його виконанням, проведеним належним
чином. Таким слід вважати виконання з
додержанням визначених законодавством
чи договором певних умов, якими щодо
кредитних договорів є, зокрема,
повернення, платність та строковість.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов»язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України, оскільки зобов»язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог статей 526, 599
ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи
та не заперечується сторонами судовим
наказом від 8 липня 2009 року, виданого
Галицьким районним судом м.Львова, з
відповідача стягнуто заборгованість,
яка утворилась станом на липень 2009
року.

Проте відповідач не здійснив своєчасне
погашення заборгованості за судовим
наказом, а здійснював його протягом
2009-2012 року, і постанова про закінчення
виконавчого провадження винесена лише
21 лютого 2012 року. (а.с.25)

Таким чином, відсутність реального
виконання боржником свого зобов'язання
не свідчить про припинення договірних
правовідносин сторін і не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання ним грошового зобов'язання
та не позбавляє кредитора права на
отримання процентів за користування
кредитом, передбачених договором.

А відтак, колегія суддів приходить
висновку про стягнення з відповідача в
користь позивача 1047 грн. 36 коп.
заборгованості по сплаті процентів за
період з 28 липня 2009 року по 20 лютого 2012
року.

Посилання апелянта на підставність
вимог про стягнення пені та штрафу,
колегією суддів не приймається до
уваги з наступним.

Статтею 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов»язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.257 ЦК
України позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч.4 ст.267 сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що
зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо).

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Як безспірно вбачається з
матеріалів справи, строк дії договору
між сторонами по справі з 9.01.2008 року по
8.01.2010 року. (а.с. 5)

ПАТ «Діамантбанк» звернувся з
позовом про стягнення заборгованості
2.12.2013 року. (а.с.2)

Розрахунок неустойки (пені та
штрафу) позивачем здійснений за
період з 20 лютого 2011 по 19 лютого 2012 року.
(а.с.54, 59)

А відтак, апелянтом проведено
розрахунок неустойки поза межами
річного строку позовної давності до
вимог про стягнення неустойки, та поза
межами позовної давності до основної
вимоги.

Тому колегія суддів приходить до
висновку, що оскільки законом обмежено
позовну давність для стягнення
неустойки, та заяви відповідача для її
застосування не потрібно, то
безпідставними є вимоги апелянта про
стягнення пені та штрафу.

Крім того, так як з судового наказу
від 8.07.2009 року та розрахунку
заборгованості станом на 9.06.2009 року
вбачається, що в загальну
заборгованість, стягнуту судовим
наказом - 19004,52 грн., входить
заборгованість по тілу кредиту - 16013, 43
грн. (а.с.35, 38), і заборгованість по тілу
кредиту погашена станом на 21.02.2012 року,
колегія суддів вважає, що вимога
позивача про стягнення заборгованості
по тілу кредиту в сумі 13415,20 грн. не
ґрунтується на положеннях закону та
досліджених доказах, а відтак є
безпідставною.

У зв»язку з вищенаведеним рішення
суду першої інстанції слід скасувати з
ухваленням нового рішення, яким
стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ
«Діаманбанк» заборгованість по сплаті
процентів за користування кредитом за
період з 28.07.2009 року по 20.02.2012 року у
розмірі 1 047,36 грн., та відмовити в
задоволенні решти позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.316
ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Діамантбанк»
задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 15 квітня
2014 року скасувати. Ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити
частково. Стягнути з ОСОБА_3 в користь
ПАТ «Діаманбанк» заборгованість по
сплаті процентів за користування
кредитом за період з 28.07.2009 року по
20.02.2012 року у розмірі 1 047,36 грн. (тисяча
сорок сім гривень тридцять шість
копійок). В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.