Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Запорізького
міжрайонного екологічного прокурора в
інтересах держави в особі Державного
підприємства «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство», Запорізького
обласного управління лісового та
мисливського господарства до
Енергодарської міської ради, ОСОБА_1
про визнання незаконним та скасування
рішення Енергодарської міської ради,
визнання недійсним виданого на його
підставі державного акту на право
власності на землю та повернення
земельної ділянки за касаційною
скаргою заступника Дніпровського
екологічного прокурора на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 31 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 3 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Запорізький
міжрайонний екологічний прокурор в
інтересах держави в особі Державного
підприємства «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство», Запорізького
обласного управління лісового та
мисливського господарства звернувся
до суду з указаним позовом, в якому
просив визнати незаконним та скасувати
рішення Енергодарської міської ради
від 16 червня 2010 року № 249 в частині
надання у приватну власність ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0,0923 га
(АДРЕСА_1) для ведення садівництва;
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 934812, виданий ОСОБА_1,
зареєстрований Державним земельним
кадастром 15 липня 2010 року; скасувати в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі запис № 13
від 15 липня 2010 року; повернути земельну
ділянку площею 0,0923 га, ринковою
вартістю 1 089,14 грн, що розташована в
адміністративних межах м. Енергодара з
кадастровим номером :11:053:0078 у
державну власність, а саме: постійному
користувачу ДП "Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство".

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
спірна земельна ділянка належить до
земель лісогосподарського призначення
та знаходиться в постійному
користуванні ДП
"Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство". Крім того, спірна
земельна ділянка входить до складу
земель ландшафтного заказника
місцевого значення "Іванівський бір" і
відноситься до земель
природно-заповідного фонду. Зазначав,
що спірна земельна ділянка перебуває у
постійному користуванні ДП
"Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство" та відноситься до земель
лісового фонду, а її передача у
власність здійснена всупереч вимогам
Земельного та Лісового кодексів
України, а тому рішення Енергодарської
міської ради від 16 червня 2010 року № 249 у
частині надання у приватну власність
ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення
садівництва слід визнати незаконним та
скасувати. Враховуючи, що державний акт
на право власності на земельну ділянку
виданий на підставі незаконного
рішення, цей державний акт підлягає
визнанню недійсним, а спірна земельна
ділянка поверненню до державної
власності і передачі у користування ДП
"Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство". При цьому, посилаючись
на ч.1 ст. 155 ЗК України, зазначав, що у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 31 травня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 3 грудня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
Дніпровського екологічного прокурора,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що надана у власність ОСОБА_2
спірна земельна ділянка площею 0,0923 га
не належить до земель
лісогосподарського призначення,
розташована в межах м. Енергодара та
знаходиться в комунальній власності
Енергодарської міської ради
Запорізької області. Прокурором не
доведено, що вона входить до меж
державного ландшафтного заказника
місцевого значення «Іванівський бір»,
у ДП «Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» відсутні документи, що
посвідчують право користування цією
земельною ділянкою, тому рішення
Енергодарської міської ради
Запорізької області від 16 червня 2010
року № 249 прийнято в межах наданих
міській раді повноважень, з
дотриманням чинного законодавства та
не порушує права ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» й інтереси держави.

Проте погодитись з такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що рішенням
Енергодарської міської ради
Запорізької області від 16 червня 2010
року № 249 громадській організації
садово-городницьке товариство «Волна»
(далі - СГТ «Волна») затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення садівництва площею
3,71 га, вилучено цю земельну ділянку з
земель СГТ «Волна» та затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельні ділянки
членам СГТ «Волна». Вказаним рішенням
передано у власність члену СГТ «Волна»
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0923 га
для ведення садівництва, на підставі
якого останній отримав державний акт
на право власності на земельну ділянку,
зареєстрований Державним земельним
кадастром 15 липня 2010 року.

Згідно зі ст. 13 Конституції України
земля є об'єктом права власності
Українського народу. Від імені
Українського народу права власника
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції
України до матеріальної основи органів
місцевого самоврядування належить,
зокрема, земля, управління якою
здійснюють територіальні громади
через органи місцевого самоврядування
в межах їх повноважень шляхом
прийняття рішень.

Статтею 116 Земельного кодексу України
(далі - ЗК України) встановлено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом, зокрема, із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

З матеріалів справи убачається, що
відповідно до листа відділу
Держкомзему в м. Енергодарі
Запорізької області від 29 квітня № 294
щодо розгляду проекту землеустрою
земельна ділянка СГТ «Волна» (за
рахунок якої ОСОБА_1 надана спірна
земельна ділянка) згідно з матеріалами
лісогосподарського устрою знаходиться
в постійному користуванні ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» та відноситься до земель
лісогосподарського призначення. Також
відповідно до листа Запорізького
обласного управління лісового та
мисливського господарства від 24 липня
2012 року № 01-08/898 земельна ділянка СГТ
«Волна» площею 3,71 га входить до складу
лісового фонду та знаходиться в
кварталі 3 Іванівського лісництва ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» та є земельною ділянкою
лісового фонду.

Крім того, спірна земельна ділянка
відноситься до складу земель
ландшафтного заказника місцевого
значення «Іванівський бір», створеного
на підставі рішення Запорізької
обласної ради від 27 листопада 1998 року №
10.

Так, згідно з охоронним зобов'язанням
від 21 лютого 2011 року № 430 межі
ландшафтного заказника «Іванівський
бір» накладаються, у тому числі, на
землі кварталу 3 Іванівського
лісництва ДП «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство».

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЗК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, до земель
комунальної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать, зокрема, землі під об'єктами
природно-заповідного фонду,
історико-культурного та оздоровчого
призначення, що мають особливу
екологічну, оздоровчу, наукову,
естетичну та історико-культурну
цінність, якщо інше не передбачено
законом; землі лісогосподарського
призначення, крім випадків, визначених
цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 Лісового кодексу
України в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
зміна цільового призначення земельних
лісових ділянок з метою їх
використання в цілях, не пов'язаних з
веденням лісового господарства,
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земельних ділянок у власність або
надання у постійне користування
відповідно до Земельного кодексу
України.

Зміна цільового призначення земельних
лісових ділянок здійснюється за
погодженням з органами виконавчої
влади з питань лісового господарства
та з питань охорони навколишнього
природного середовища Автономної
Республіки Крим, територіальними
органами центральних органів
виконавчої влади з питань лісового
господарства та охорони навколишнього
природного середовища.

Проте, в порушення вказаних приписів,
відповідного погодження Запорізьке
обласне управління лісового та
мисливського господарства не надавало.

Частинами 1, 2 ст. 150 ЗК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, передбачено, що
землі природно-заповідного фонду
відносяться до особливо цінних земель
та можуть вилучатися (викуплятися) для
будівництва об'єктів
загальнодержавного значення, доріг,
ліній електропередачі та зв'язку,
трубопроводів, осушувальних і
зрошувальних каналів, геодезичних
пунктів, житла, об'єктів
соціально-культурного призначення,
нафтових і газових свердловин та
виробничих споруд, пов'язаних з їх
експлуатацією, за постановою Кабінету
Міністрів України або за рішенням
відповідної місцевої ради, якщо
питання про вилучення (викуп) земельної
ділянки погоджується Верховною Радою
України.

Отже, законодавством не передбачено
можливість передачі особливо цінних
земель природно-заповідного фонду для
садівництва.

Відповідно до положень ст. 9 Закону
України від 17 червня 2004 року «Про
державну експертизу землевпорядної
документації (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
особливо цінних земель, земель
лісогосподарського призначення, а
також земель водного фонду,
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення підлягають обов'язковій
державній експертизі.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
22 травня 2013 року № 6-11цс13, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Прокурорською перевіркою встановлено,
що затверджений рішенням
Енергодарської міської ради
Запорізької області від 16 червня 2010
року № 249 проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
громадській організації СГТ «Волна»
для ведення садівництва площею 3,71 га
державну експертизу землевпорядної
документації не пройшов.

Відповідачі зазначені твердження
позивача не спростували, що є їх
обов'язком згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, та висновку державної
експертизи не надали.

Суди, ухвалюючи рішення, не врахували,
що передача спірної земельної ділянки
була здійснена Енергодарською міською
радою Запорізької області з грубим
порушенням вимог законодавства та в
порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не
надали вказаним обставинам належної
оцінки, обмежившись лише посиланням на
відсутність у ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» державного акта на право
постійного користування вказаною
земельною ділянкою.

Водночас згідно з п. 5 Прикінцевих
положень Лісового кодексу України до
одержання в установленому порядку
державними лісогосподарськими
підприємствами державних актів на
право постійного користування
земельними лісовими ділянками,
документами, що підтверджують це право
на раніше надані землі, є
планово-картографічні матеріали
лісовпорядкування.

Крім того, у матеріалах справи наявні
копії планово-картографічних
матеріалів лісовпорядкування та
висновки контролюючих органів, згідно
з якими спірна земельна ділянка
належить до земель лісогосподарського
призначення і віднесена до земель ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство».

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник або землекористувач може
вимагати усунення порушень його прав
на землю.

Проте суди на викладене уваги не
звернули, в порушення ст. ст. 212-214 ЦПК
України не дали належної правової
оцінки доказам, на які посилався
позивач в обґрунтування своїх вимог; не
врахували, що відсутність у
лісогосподарського підприємства
державного акта на право постійного
користування землею не спростовує
доводи прокурора про віднесення
земельної ділянки до земель
лісогосподарського призначення,
природно-заповідного та водного фонду
та дійшли передчасного висновку про
відмову в задоволенні позову.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника
Дніпровського екологічного прокурора
задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 31 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 3 грудня 2013
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко