Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4892/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кутявіна
Суддя-доповідач: Ломейко В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької с області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі: Остащенко О.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Костянтинівського міськрайонного
суду Донецької області від 23 вересня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
третя особа: Комунальне підприємство
«Служба єдиного замовника
Костянтинівської міської ради», про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої залиттям,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 р. ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування завданої залиттям
квартири майнової шкоди в сумі 27089,00
грн. та моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

В позові зазначала, що 05 жовтня 2013 року
відбулося залиття, належної їй на праві
власності, квартири АДРЕСА_1. Згідно з
даними акту комісії КП «СЄЗ
Костянтинівської міської ради»
залиття її квартири сталося з вище
розташованої квартири АДРЕСА_2, яка
належить ОСОБА_3, яка відмовилась в
добровільному порядку відшкодувати
завдану матеріальну та моральну шкоду.

Розмір завданої матеріальної шкоди
вона обґрунтовує кошторисом, складеним
ПП «СИВ і партнери», який с невід'ємною
частиною договору № 12 від 12.10.2013 року на
капітальний ремонт її квартири.
Моральну шкоду вона обґрунтовує тим, що
їй були завдані значні моральні
страждання внаслідок залиття, тому що
тільки влітку у квартирі було зроблено
ремонт, а після залиття виникла
необхідність робити його знову. Вона з
дитиною вимушена була виїжджати на цей
час з квартири. Тим більш, що такі
залиття відбуваються майже щорічно.
Згідно акту встановлена лише вірогідна
причина залиття належної йому
квартири, однак с очевидним той факт, що
винуватцем залиття є власник квартири
АДРЕСА_2, у якій знаходилось джерело
залиття.

Посилаючись на викладені обставини,
просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її
користь майнову шкоду у розмірі 27 089
грн., завдану внаслідок залиття
квартири, стягнути моральну шкоду у
розмірі 5 000 грн., та витрати пов'язані з
розглядом справи та витрати за послуги
експертного дослідження у розмірі 950
грн.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 вересня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 у
відшкодування завданої матеріальної
шкоди 11 050 грн., спричинену моральну
шкоду в розмірі 2 000 грн., витрати по
проведенню судової
інженерно-будівельної експертизи в
сумі 950 грн., судовий збір в сумі 110,50
грн., а всього 14 110 грн. В решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
в особі представника ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновку суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволені
позовних вимог відмовити.

Відповідно до розпорядження ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну
територіальної підсудності судових
справ, підсудність даної справи
визначено саме апеляційному суду
Запорізької області.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскаржуючи рішення суду першої
інстанції апелянт посилається на те,
позивачка в суді не довела свій позов
та чи має квартира відповідачки якесь
відношення до залиття квартири
позивачки.

Однак з такими доводами не може
погодитися колегія суддів, оскільки
вони не відповідають фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим майновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1166 ЦК України
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне
законодавство в деліктних
зобов'язаннях передбачає презумпцію
вини. Якщо в процесі розгляду справи
зазначена презумпція не спростована,
то вона є юридичною підставою для
висновку про наявність вини
заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з
урахуванням визначених цивільним
процесуальним законом принципів
змагальності й диспозитивності
цивільного процесу, саме на
відповідача покладено обов'язок
доведення відсутності його вини в
завданні шкоди позивачу.

Судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_5, є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3, є власником
квартири № 60 в цьому ж будинку, що
розташована поверхом вище над
квартирою позивача.

Згідно з даними акту комісії КП
«СЄЗ Костянтинівської міської ради»,
поясненням свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
допитаних в суді першої інстанції,
залиття квартири позивачки № 57
сталося з вище розташованої квартири
АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3, та яка
відмовилась в добровільному порядку
відшкодувати завдану матеріальну та
моральну шкоду.

Комісією також встановлено, що
ймовірною причиною залиття квартири
№57 може бути недотримання мешканцями
квартири №60 правил користування
сантехнічного обладнання та
незадовільний стан цього
обладнання(а/с 40).

Крім того встановлено, що опадів
у м.Константинівка, які могли б
проникнути в квартиру № 60 та
відповідно до квартири №57 не було,
покрівля житлового будинку
знаходиться в задовільному стані.

На час обстеження квартири №57 в ній
було залито: туалет - стеля біля
каналізаційного стояка і двері не що
закривались; кухня - стеля, частково
стіни; вітальня - стеля, стіни
гіпсокартона конструкція по периметру
кімнати пошкоджена; спальня- стеля,
стіни(а/с 40).

За експертним висновком
судово-будівельного дослідження,
вартість ремонтно-відновлювальних
робіт в квартирі АДРЕСА_1, внаслідок
залиття квартири складає 11050гр(а/с 13-30).

Пунктом 1 частини 2 ст. 22 ЦК України
передбачено, що збитками є витрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрат, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі відповідно до реальної вартості
на час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювача шкоди.

Колегія суддів вважає, що висновок
експертизи про розмір заподіяних
позивачці збитків та акт про залиття її
квартири, пояснення свідків є
належними та допустимими доказами на
підтвердження вини відповідача в
залитті квартири та заподіяння збитків
позивачу.

Суд першої інстанції обґрунтовано
взяв до уваги саме висновок
експертного дослідження, а не кошторис,
складеним ПП «СИВ і партнери», яким
визначено вартість відновлювальних
робіт після залиття квартири позивачки
та задовольнив частково позов у
розмірі 11050гр.

За змістом ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач, окрім заперечення
позову,не надав суду жодного доказу на
спростування своє вини в залитті
квартири позивача.

Отже, відповідачем не було доведено
належними та допустимими доказами,
відповідно до ст.ст.57-59 ЦПК України,
відсутності його вини у затопленні
квартири позивачки.

Також, у відповідності до вимог ст.
1167 ЦК України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявністю її вини,
крім випадків, встановлених ч. 2 цієї
статті.

У зв"язку з наведеним, місцевим судом
обгрунтовано частково задоволено
позовні вимоги ОСОБА_5, в частині
стягнення з відповідача на її користь
моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Таким чином колегія суддів дійшла
висновку, що доводи апеляційної скарги
про недоведеність позову позивачем не
відповідають матеріалам справи,
встановленим обставинам, тому не є
доказовими та такими, що дають підстави
для зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції, яке ухвалено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 вересня 2014 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: