Справа №489/3066/14-ц 26.11.2014 26.11.2014 26.11.2014
Провадження №22-ц/784/2178/14
Суддя першої інстанції: Губницький Д.Г.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів - Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання -
Свіщуком О.В.,

за участю: представника позивача -
Свічкарьова О.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 травня 2014 року
постановлену за заявою Публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
про скасування заходів забезпечення
позову по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк»)
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
, -

в с т а н о в и л а:

28 квітня 2014 року ПАТ «Енергобанк»
звернувся до суду із заявою про
скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1,
накладеного ухвалою Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 16
березня 2010 року, яка належала на праві
власності ОСОБА_3

Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що
рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 1 грудня 2010
року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на корись ПАТ
«Енергобанк» в солідарному порядку
стягнуто 167184 грн. 49 коп. кредитної
заборгованості

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 квітня 2011 року
вказане рішення Апеляційного суду
Миколаївської області залишено без
змін.

Посилаючись на те, що в ході
примусового виконання рішення суду
квартира, що належить ОСОБА_3 була
реалізована з прилюдних торгів в
рахунок погашення кредитної
заборгованості, а тому подальше
існування заходів забезпечення позову
є недоцільне, оскільки рішення суду
виконане, ПАТ «Енергобанк» просив
скасувати арешт на зазначену квартиру.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 травня 2014 року заходи
забезпечення позову у вигляді арешту
на квартиру АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_3, накладеного ухвалою
Ленінського районного суду м.
Миколаєва 16 березня 2010 року скасовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просив ухвалу
суду скасувати та повернути справу до
місцевого суду для нового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, перевіривши
наведені в скарзі доводи та дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Забезпечення позову - слід розуміти як
вжиття судом заходів для охорони
матеріально-правових інтересів
позивача, які гарантують реальне
виконання прийнятого за його позовом
позитивного рішення, у зв'язку з чим
скасування цих заходів судом може мати
місце у разі виконання судового
рішення або відмови у задоволенні
вимог позивача.

В силу положень ст. 154 ЦПК України
заходи забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає
справу. Якщо у задоволенні позову було
відмовлено, провадження у справі
закрито або заяву залишено без
розгляду, вжиті заходи забезпечення
позову застосовуються до набрання
судовим рішеннями законної сили. Проте
суд може одночасно з ухваленням
судового рішення або після цього
постановити ухвалу про скасування
заходів забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 2006 року № 9
"Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" Заходи
забезпечення позову мають тимчасовий
характер і діють до виконання рішення
суду, яким закінчується розгляд справи
по суті. Зважаючи на це, суд при
задоволенні позову не вправі
скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення або зміни способу його
виконання, за винятком випадків, коли
потреба в забезпеченні позову з тих чи
інших причин відпала або змінились
обставини, що зумовили його
застосування.

З матеріалів справи вбачається, що 15
липня 2008 року ПАТ «Енергобанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором в солідарному
порядку (а.с.182-186).

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 16 березня 2010 року в
забезпечення позову накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3,
заборонивши здійснення відносно неї
будь - яких угод, пов'язаних з її
відчуженням (т. 1 а.с.160).

Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 1 грудня 2010
року, залишеним без змін ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 квітня 2011 року задоволено
позов ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Стягнуто з
відповідачів на користь ПАТ
«Енергобанк» солідарно 167 184 грн. 49 коп.
заборгованості за договором кредиту
(а.с.369-370, 434).

В ході примусового виконання вказаного
рішення суду квартира, що належала
боржнику ОСОБА_3 була реалізована на
прилюдних торгах, які відбулися 14
листопада 2013 року, за ціною 98 400 грн.
переможцем, яких визнано ОСОБА_5 (т.2
а.с.104).

Постановою державного виконавця
примусового відділу виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управляння юстиції у
Миколаївської області виконавчий лист
про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
кредитної заборгованості на користь
ПАТ «Енергобанк» повернуто на
підставі на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження».

З вказаної постанови вбачається, що
спірну квартиру було реалізовано за
ціною 98 4000 грн., з яких кошти у сумі 76736,33
грн. перераховано на користь стягувача
(т. 2 а.с.155).

Наведене свідчить, що квартира, яка
була предметом забезпечення позову в
порядку виконання рішення суду
реалізована та рішення суду частково
виконане.

Таким чином, суд першої інстанції,
враховуючи положення зазначених
процесуальних норм дійшов вірного
висновку про те, що відпали причини, які
зумовили потребу в застосуванні
заходів забезпечення позову та
правомірно скасував їх.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують обґрунтованих висновків
суду та не можуть бути підставою для
скасування ухвали суду, постановленої
відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 30 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: