Справа № 761/854/14-ц
Провадження №2/761/2085/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Сіромашенко Н.В.,

при секретарі
Грищенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочинів
недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить визнати
недійсними: довіреність від 13.05.2008 р.,
видану ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2 та
посвідчену Приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5; довіреність від 13.05.2008 р.,
видану ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3 та
посвідчену Приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5; заповіт від 11.08.2008р.,
підписаний ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
посвідчений 11 серпня 2008 року Приватним
нотаріусом Київського нотаріального
округу ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 13 травня 2008р
ОСОБА_4 видав довіреність на
представництво його інтересів у суді
на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

На підставі вказаної довіреності 02
червня 2008р. ОСОБА_2 звернувся від імені
ОСОБА_4 до Шевченківського суду м. Києва
з позовом про визнання недійсним
Договору купівлі-продажу жилого
будинку від 11.12.2007 р., укладений між нею
та ОСОБА_4 При розгляді даної справи
судом була призначена 22.02.2010 року
посмертна судово-психіатрична
експертиза, за результатами проведення
якої був складений Акт посмертної
судово-психіатричної експертизи №1165,
яким встановлено, що на момент
складання Договору купівлі-продажу
квартири 11.12.2007р. ОСОБА_4 страждав
стійким хронічним психічним розладом:
Судинна деменція (MKB-10:F-01) і за своїм
психічним станом не міг розуміти
значення своїх дій і керувати ними.

11 серпня 2008р. ОСОБА_4 підписав Заповіт,
яким все належне йому майно заповів
ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 помер.

22 березня 2010р. на підставі Заповіту
ОСОБА_3 отримав у Першій державній
нотаріальний конторі Свідоцтво про
право на спадщину за заповітом після
смерті ОСОБА_4

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 06.09.2012р. було
задоволено позов ОСОБА_3 (який є
правонаступником ОСОБА_4.) про визнання
недійсним Договору купівлі продажу
майна від 11.12.2007 р. Вказане Рішення було
залишене без змін Ухвалою апеляційного
суду м. Києва від 18.12.2012р.

Оскільки спірні довіреності та заповіт
були підписані ОСОБА_4 після того як він
за висновком експертизи, страждав
стійким хронічним психічним розладом:
Судинна деменція (MKE-10:F-01) і за своїм
психічним станом не міг розуміти
значення своїх дій і керувати ними, то
при їх підписанні він також не міг
усвідомлювати свої дії. .

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги та просила
їх задовольнити.

Відповідачі та представник
відповідача проти задоволення позову
заперечували посилаючись на те, що
позов безпідставний та
необґрунтований, оскільки ОСОБА_1 є
неналежним позивачем.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи приходить
до наступного.

Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року
відповідно до договору купівлі-продажу
квартири ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купила
житловий будинок АДРЕСА_1.

13 травня 2008 року ОСОБА_4 уповноважив
ОСОБА_2 вести його цивільні,
господарські, кримінальні,
адміністративні справи у в сіх судових
установах, з усіма правами, які надані
законом позивачеві, відповідачеві,
третій особі та потерпілому, про що
видана довіреність, посвідчена
Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрована в реєстрі за № 2711.

13 травня 2008 року ОСОБА_4 видана
довіреність, посвідчена Приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрована в реєстрі за № 2710, на ім'я
ОСОБА_3, якою він уповноважив його бути
його представником з усіма необхідними
повноваженнями з питань придбання на
його ім'я , відчуження, здачі в оренду,
передачі в заставу або іпотеку
належного йому рухомого або нерухомого
майна та інше.

11 серпня 2008 року ОСОБА_4 заповів
все своє майно, яке буде належати йому
на день смерті та на що за законом він
матиме право - ОСОБА_3, що
підтверджується копією заповіту,
посвідченого приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_5, зареєстрованим в реєстрі
за № 5021.

22.03.2010 року ОСОБА_3 видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, яка складалась з вкладів.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 лютого 2014 року, яке
набрало законної сили 11.06.2014 року, було
задоволено частково позов ОСОБА_3 та
визнано за ним право власності в
порядку спадкування на будинок АДРЕСА_1
та витребувано вказаний будинок із
володіння ОСОБА_7 на його користь.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 06.09.2012 року було
задоволено позов ОСОБА_3 та визнано
недійсним договір купівлі-продажу від
11.12.2007 року будинку АДРЕСА_1, яке набрало
законної сили 18.12.2012 р.

Вказаним рішенням встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. Станом
на 02.04.2012 рік єдиною особою, яка
прийняла спадщину після його смерті є
ОСОБА_3 Відповідно до Акту № 1165 від
16.11.2011 року посмертної
судово-психіатричної експертизи,
проведеної за ухвалами
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28.07.2009 року та 22.02.2010 року
Київським міським центром
судово-психіатричної експертизи,
ОСОБА_4 страждав стійким хронічним
психічним розладом:… За своїм
психічним станом не міг усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними.

Так на момент підписання спірного
договору ОСОБА_4 не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними .

За положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України
передбачено, що за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

В якості заінтересованих осіб,
повноважних пред'являти позовні вимоги
про визнання заповіту недійсним
відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК, можуть
розглядатися виключно особи,
суб'єктивні спадкові права яких, що
виникають відповідно до норм книги
шостої ЦК (спадкоємців за законом,
спадкоємців за іншим заповітом,
відказоодержувачів) порушені у зв'язку
із вчиненням заповіту.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачка не входить до числа
спадкоємців майна після смерті ОСОБА_4,
а тому її суб'єктивні спадкові права
оскаржуваним заповітом не порушені, а
відтак у неї відсутні правові підстави
для звернення до суду з вимогою про
визнання недійсним заповіту
складеного на ім'я ОСОБА_3

Крім того, позивачкою не надано
доказів, що заповідач ОСОБА_4 у момент
складання оспорюваного заповіту не
усвідомлював значення своїх дій та
(або) не міг керувати ними.

Посилання позивачки на те, що ОСОБА_4 на
момент укладання Договору
купівлі-продажу жилого будинку від
11.12.2007 р. не усвідомлював значення своїх
дій та не міг керувати ними, а тому
підписуючи в 2008 р. спірний заповіт та
довіреності, теж не усвідомлював своїх
дій, не впливають на сутність вирішення
спору, оскільки висновок експертизи, на
який вона посилається, стосується
моменту саме укладання Договору
купівлі-продажу жилого будинку від
11.12.2007 р., в установленому законом
порядку ОСОБА_4 недієздатним не
визнавався.

Також суд приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
визнання недійсним довіреностей,
виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 244 ЦК України,
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України
представництво за довіреністю
припиняється у разі: смерті особи, яка
видала довіреність, оголошення її
померлою, визнання її недієздатною або
безвісно відсутньою, обмеження її
цивільної дієздатності.

У зв'язку з тим, що особа, яка видала
довіреності померла, в розумінні ст.. 248
ЦК України, представництво за ними
припиняється на підстав закону.

За таких, обставин суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав, для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
правочинів недійсними.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ: