АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі:
судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника третьої особи
Кот О.В.

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою позивачів
Михайлова ВолодимираВолодимировича,
який діє особисто та представляє
інтереси Товариства з обмеженою
відповідальністю АПФ «Агроділо»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 21 серпня 2014
року в справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю АПФ
«Агроділо», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 до
Держави Україна в особі Державної
казначейської служби України, за
участі третіх осіб: Верховної Ради
України, Адміністрації Президента
України про відшкодування завданої
шкоди судовою владою України,
компенсацію моральної та матеріальної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №757/18240/2014 № апеляційного
провадження:22-ц-796/12398/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Середа К.О.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. Позивачі ТОВ
АПФ «Агроділо», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до
Держави Україна в особі ДКС України, за
участю третіх осіб: Верховної Ради
України, Адміністрації Президента
України про відшкодування завданої
шкоди судовою владою України,
компенсацію моральної та матеріальної
шкоди.

В обґрунтування позовних вимог,
позивачі посилались на те, шо суди
Кіровоградської області, Київської
області, м. Києва, м. Дніпропетровська
та інші інстанції, їх заяви не вирішили
в світлі вимог закону, а саме ст..ст. 8,5,
19, 41, 47, 55, 56, 124, 129 Конституції України,
ст. 1 Протоколу Першого, ст.ст. 1,6, 13
Протоколу Одинадцятого до
Європейської конвенції та не
застосовано судову практику згідно з
ст. 17 Закону України № 3477-VІ від 23 лютого
2006 року, рекомендації Постанови
Пленуму Верховного Суду України за № 14
від 18 грудня 2009 року, ст.ст. 321, 328 ЦК
України, в зв'язку з чим вони потерпілі,
мають значні матеріальні втрати,
перенесли та переносять значні
моральні страждання від неможливості
їм, як носіям єдиного джерела влади в
Україні, мати доступ до суду та
можливість отримати від суду
правосудне рішення.

Вказують на те, що за тривале моральне
знущання судової влади, вони мають
право отримати від гаранта Держави
Україна компенсацію моральної шкоди
відповідно до вимог ст. 56 Конституції
України в розмірі 51000 гривень кожному з
позивачів, на загальну суму 204 000
гривень.

Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 21 серпня 2014 року в
позові Товариства з обмеженою
відповідальністю АПФ «Агроділо»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Держави
Україна в особі Державної
казначейської служби України, за
участю третіх осіб: Верховної Ради
України, Адміністрації Президента
України про відшкодування завданої
шкоди судовою владою України,
компенсацію моральної та матеріальної
шкоди - відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивачами ОСОБА_3, який діє особисто та
представляє інтереси ТОВ АПФ
«Агроділо», ОСОБА_4, ОСОБА_5 подано
апеляційну скаргу, в якій вони просили
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального права.

В судовому засіданні
представник третьої особи Кот О.В., яка
діє на підставі довіреності в
інтересах Верховної Ради України,
проти доводів апеляційної скарги
заперечувала, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду.

Позивач ОСОБА_3, який діє в своїх
інтересах та в інтересах ТОВ АПФ
«Агроділо», ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явився, суду надав заяву,
в якій просив розглянути справу за його
відсутності (а.с.127).

Відповідач Державна
казначейська служба України в судове
засідання не з'явилася, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином (а.с.122).

Третя особа - Адміністрація
Президента України надала суду заяву, в
якій просили розглянути справу за
відсутності їх представника (а.с.129).

За таких обставин колегія суддів
вважає можливим розглянути справу за
відсутністю осіб у відповідності до
вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши обґрунтованість та
законність оскаржуваного рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що позивачі неодноразово
звертались до судів першої,
апеляційної та касаційної інстанцій. В
позовній заяві позивачі посилаються на
те, що жодна судова інстанція не
дотрималась Конституції України,
Цивільного кодексу України та інших
нормативних актів, внаслідок чого були
прийняті неправосудні судові рішення,
що, в свою чергу, завдало моральної
шкоди позивачам.

Посилаючись на зазначену обставину, як
на підставу для задоволення своїх
позовних вимог, позивачі просять
стягнути з Держави Україна в особі ДКС
України моральну шкоду в розмірі 204 000
гривень.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності,
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння п заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору
(п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»).

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову,
судом першої інстанції надано вірну
оцінку обставинам справи, оскільки
позивачами та їх представником не
надано жодного доказу який би
підтверджував порушення прав
позивачів, завдання позивачам
моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру діями чи
бездіяльністю відповідача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діяннями відповідача та
вини відповідача в її заподіянні, які б
мали підтвердити викладені обставини,
оскільки, відповідно до ст. 59 ЦПК
України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності
підстав для відмови в задоволенні
позовних вимог сторін, відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність, а тому не
можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та
процесуального права, які призвели б до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість постановленого по
даній справі рішення та відсутність
підстав для його скасування та
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
324, 325ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_3,
який діє особисто та представляє
інтереси Товариства з обмеженою
відповідальністю АПФ «Агроділо»,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 21 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: