Справа № 127/1691/14-ц Провадження №
22-ц/772/1473/2014Головуючий в суді першої
інстанції Дернова В. В.Категорія 34
Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Шемети Т.М., Медяного В.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача
ОСОБА_1; представника відповідача
Рябова С.Г.; третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за апеляційною скаргою Управління
державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України у
Вінницькій області

на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 1 квітня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України у Вінницькій
області, Приватного акціонерного
товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут», за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_2, про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

В с т а н о в и л а:

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом до Управління державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України у Вінницькій
області, ПрАТ «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яким
просив стягнути на його користь з ПрАТ
«Народно-фінансова страхова компанія
«Добробут» невиплачене страхове
відшкодування в сумі 50 000 грн. та з
Управління державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України у Вінницькій
області - матеріальні збитки в сумі 45
108,94 грн.; а також стягнути в рівних
частках з відповідачів на його користь
судовий збір в розмірі 951,09 грн. та
витрати за надання правової допомоги в
сумі 2 000 грн., мотивуючи свої вимоги
тим, що 9 квітня 2013 року біля 15 години 10
хвилин у місті Вінниці по вул.
Київській, з вини водія ОСОБА_2, який
керував автомобілем ЗАЗ-1102 державний
номерний знак НОМЕР_1, сталася
дорожньо-транспортна пригода у
результаті якої був пошкоджений
автомобіль марки «Фольксваген Кадді»
державний номерний знак НОМЕР_2, за
кермом якого він знаходився, а
власником являється ОСОБА_4.

Звітом № 13/140 оцінки майна по
визначенню розміру матеріального
збитку, завданого власникові
транспортного засобу марки
«Фольксваген Кадді» внаслідок
пошкодження під час ДТП складеного 17
травня 2013 року оцінювачем -
експертом-товарознавцем ФОП ОСОБА_5
вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу марки
«Фольксваген Кадді» складає 105 676,60 (з
урахуванням ПДВ).

Вина водія ОСОБА_2 підтверджена
постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 14.06.2013 року.

Вина водія ОСОБА_3 підтверджена
постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 23.07.2013 року.

Позивач вважає, що в його діях
міститься 10 % вини, а в діях ОСОБА_2 є 90 %
вини. Тому розмір причиненої йому шкоди
буде 95 108,94 гр. ( 105 676,60 гр. - 10 %).

На час пригоди цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
ЗАЗ-1102 - Управління державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України у Вінницькій
області була застрахована згідно
Полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/0087026 від 7.11.2011 року, із
строком дії: з 10.05.2012 року до 9.05.2013 року,
за умовами якого страхова сума (ліміт
відповідальності) на одного
потерпілого, за шкоду заподіяну майну
складала 50 000 гр., розмір франшизи - 510
гр.

12 серпня 2013 року позивач повідомив про
страховий випадок і з метою отримання
відшкодування звернувся до ПрАТ «НФСК
«Добробут» із відповідною заявою і
документами. Страхове відшкодування не
виплачено. В зв'язку з чим він просив
стягнути із страхової компанії 50 000 гр.
не виплаченого страхового
відшкодування.

Також просив стягнути із власника
автомобіля ЗАЗ-1102 матеріальний збиток
в сумі 45 108,94 гр. з урахуванням
стягнення страхового відшкодування (95
108,94 гр. - 50 000 гр.).

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 10 лютого 2014 року
залучено до участі у справі третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача ОСОБА_2.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 1 квітня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» на користь ОСОБА_3 49 490,00
грн., а також судовий збір в сумі 494,90
грн.

Стягнуто з Управління державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України у Вінницькій
області на користь ОСОБА_3 29 767,45 грн., а
також судовий збір в сумі 297,67 грн.

В іншій частині позовних вимог у
задоволенні відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
Управління державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України у Вінницькій
області просить рішення суду в частині
стягнення з Управління на користь
позивача 29 767,45 грн. скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні
позову.

Зазначив, що рішення суду вважає
незаконним і необґрунтованим через
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також через порушення норм
матеріального і процесуального права.

В частині стягнення з ПрАТ «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» на користь ОСОБА_3 49 490 грн.
рішення суду не оскаржено.

В судовому засіданні представник
відповідача Управління державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації України у Вінницькій
області підтримав апеляційну скаргу,
просить її задовольнити.

Представник позивача заперечив
апеляційну скаргу, просить її
відхилити і залишити без змін рішення
суду першої інстанції.

Представник відповідача ПрАТ «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут», будучи належним чином
повідомленим про час і місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явився і
не надав письмових заперечень на
апеляційну скаргу.

Третя особа ОСОБА_2 просив задовольнити
апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
матеріали адміністративної справи №
5632 (№ 127/8944/13-п) за фактом вчинення
ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого
ст. 124 КпАП України і матеріали
адміністративної справи № 10169 (№
127/16393/13-п) за фактом вчинення ОСОБА_3
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України, прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення за таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд під час розгляду справи в
апеляційному порядку перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що
9 квітня 2013 року близько 15.10 год. у місті
Вінниці по вул. Київській водій ОСОБА_2,
керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-1102»,
державний номерний знак НОМЕР_1,
власником якого являється Управління
державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України у
Вінницькій області, не переконавшись у
безпеці своїх дій і не надав переваги в
русі автомобілю марки «Фольксваген
Кадді» державний номерний знак НОМЕР_2
під керуванням ОСОБА_3, що рухався по
головній дорозі, в результаті чого
здійснив зіткнення з останнім. В той же
час водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем
марки «Фольксваген Кадді», державний
номерний знак НОМЕР_2, рухаючись із
швидкістю 69 км/год., перевищив
максимально дозволену швидкість, що
встановлена в населених пунктах на 9
км/год., що призвело до зіткнення з
автомобілем марки «ЗАЗ-1102», державний
номерний знак НОМЕР_1, під керуванням
водія ОСОБА_2, який виїжджав із
прилеглої території на проїзну
частину. Внаслідок зіткнення сталося
пошкодження транспортних засобів.

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 червня 2013 року
визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, та призначено йому
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в сумі 340 грн. на користь держави
(а. с. 11).

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 23 липня 2013 року
провадження по адміністративній
справі про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито в зв'язку
із закінченням строків накладення
адміністративного стягнення. По справі
судом встановлено, що водій ОСОБА_3,
перевищивши встановлену швидкість в
населеному пункті та маючи технічну
можливість попередити зіткнення з
іншим автомобілем, свідомо його
допустив, а тому в його діях наявний
склад адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП (а. с. 12).

Згідно висновку судової авто-технічної
експертизи № 157а від 22.05.2013 року,
отриманого в ході розгляду
адміністративної справи №127/8944/13-п за
фактом вчинення ОСОБА_2
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП України
(оригінал висновку експерта
знаходиться в адміністративній справі
на аркушах 18-22), швидкість руху
автомобіля «Фольксваген Кадді»
державний номер НОМЕР_2 перед ДТП була
більшою за 69 км/год. В даній дорожній
обстановці дії водія автомобіля ЗАЗ-1102
державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 з
технічної точки зору регламентувались
вимогами п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього
руху, зміст яких викладений в
дослідницькій частині, а саме: «П.10.1.
Перед початком руху, перестроюванням
та будь-якою зміною напрямку руху водій
повинен переконатися, що це буде
безпечним і не створить перешкод або
небезпеки іншим учасникам руху. П. 10.2.
Виїжджаючи на дорогу з житлової
території, водій повинен перед
проїзною частиною чи тротуаром дати
дорогу пішоходам і транспортним
засобам, що рухаються по ній, а
з'їжджаючи з дороги - велосипедистам і
пішоходам, напрямок руху яких він
перетинає». В даній дорожній
обстановці дії водія автомобіля
«Фольксваген Кадді» державний номер
НОМЕР_2 ОСОБА_3 з технічної точки зору
регламентувалися вимогами п. п. 12.3, 12.4
Правил дорожнього руху, зміст яких
викладений в дослідницькій частині, а
саме: «П. 12.3. У разі виникнення
небезпеки для руху або перешкоди, яку
водій об'єктивно спроможний виявити,
він повинен негайно вжити заходів для
зменшення швидкості аж до зупинки
транспортного засобу або безпечного
для інших учасників руху об'їзду
перешкоди. П. 12.4. У населених пунктах
рух транспортних засобів дозволяється
із швидкістю не більше 60 км/год.». В
ситуації, яка склалася, з технічної
точки зору можливість попередження
виникнення дорожньо-транспортної
пригоди у водія автомобіля ЗАЗ-1102
ОСОБА_2 полягала у виконанні ним вимог
п. п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху. В
ситуації, яка склалася, водій
автомобіля «Фольксваген Кадді» ОСОБА_3
буде мати технічну можливість
попередити зіткнення, при виконанні
вимог п.12.4 Правил дорожнього руху.
Оскільки під час огляду місця ДТП не
виявлено та не зафіксовано слідів руху
автомобіля ЗАЗ-1102 до місця зіткнення,
тому експертним шляхом не видається за
можливе дати відповідь на таке
поставлене питання: «Чи достовірні з
технічної точки зору свідчення водія
автомобіля «Фольксваген Кадді»
державний номер НОМЕР_2 у тій частині,
що він при швидкості руху до 50 км/год.
побачив, як автомобіль ЗАЗ-1102
державний номер НОМЕР_1 призупинитися,
потім знову прибавив швидкості і все
таки не зміг уникнути з ним зіткнення?».
В ситуації, яка склалася, в діях водія
автомобіля ЗАЗ-1102 ОСОБА_2 вбачається
невідповідність вимогам п.п. 10.1, 10.2
Правил дорожнього руху, а в діях водія
автомобіля «Фольксваген Кадді» ОСОБА_3
вбачається невідповідність вимогам п.
12.4 Правил дорожнього руху.

Наведені докази свідчать про те, що
обидва водії мали технічну можливість
попередити зіткнення шляхом виконання
вимог ПДР, тому в діях водія автомобіля
марки «ЗАЗ-1102» ОСОБА_2 вбачається
невідповідність вимогам п. 10.1., 10.2. ПДР,
а в діях водія автомобіля марки
«Фольксваген Кадді» ОСОБА_3 вбачається
невідповідність вимогам п. 12.4. ПДР.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 6
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013
року № 4 особою, яка зобов'язана
відшкодувати шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, є фізична або
юридична особа, що на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Не вважається
особою, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, і не
несе відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення.

З урахуванням обставин
дорожньо-транспортної пригоди,
характеру вчиненого кожним із
учасників ДТП правопорушення, зокрема
того, що обидва водії мали можливість
попередити зіткнення, при цьому водій
ОСОБА_3 рухався по головній дорозі та
перевищив максимально дозволену
швидкість, що встановлена в населених
пунктах більше ніж на 9 км/год., а водій
ОСОБА_2 не надав переваги в русі
автомобілю під керуванням ОСОБА_3, що
рухався по головній дорозі, колегія
суддів вважає, що вина обох водіїв є
взаємною, оскільки обидва допустили
порушення Правил дорожнього руху в
Україні, і обидва є потерпілими,
ступінь вини кожного із них
визначається у рівних частках.

По справі встановлено, що відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3
власником автомобіля «Фольксваген»,
державний номерний знак НОМЕР_2, є
ОСОБА_4 (а. с. 7).

Позивач ОСОБА_3 керував автомобілем на
підставі довіреності, виданої йому
ОСОБА_6, посвідченої приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу 6 жовтня 2011 року
та зареєстрованої в реєстрі за № 2228,
якою позивачу надано в тому числі право
отримувати страхове відшкодування у
разі виникнення ДТП (а. с. 8).

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у п. 13
постанови «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4,
враховуючи, що відповідно до ст. 386, 395, 396
ЦК України положення щодо захисту
права власності поширюються також на
осіб, які хоч і не є власниками, але
володіють майном на праві
господарського відання, оперативного
управління або на іншій підставі,
передбаченій законом чи договором
(речове право), такі особи також мають
право вимагати відшкодування шкоди,
завданої цьому майну.

Тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що ОСОБА_3 є належним
позивачем у даній справі.

Третя особа ОСОБА_2 працює водієм в
Управлінні державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України у Вінницькій
області, тобто перебуває з ним у
трудових відносинах.

Власником джерела підвищеної
небезпеки - автомобіля марки ЗАЗ-1102,
державний номерний знак НОМЕР_1, є
відповідач Управління державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації України у Вінницькій
області.

7 листопада 2011 року між Управлінням
державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України у
Вінницькій області та ПрАТ «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» укладено поліс № АВ/0087026
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, строк дії якого з 10 травня 2012
року по 9 травня 2013 року. За вказаним
полісом забезпеченим транспортним
засобом є автомобіль марки ЗАЗ-1102,
номерний знак НОМЕР_1; страхова сума
(ліміт відповідальності) за шкоду
заподіяну майну - 50 000,00 грн.; розмір
франшизи - 510 грн. (а. с. 64).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

За правилами статті 988 ЦК України
страховик зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором. Страхова виплата за
договором страхування
відповідальності (страхове
відшкодування) не може перевищувати
розміру реальних збитків.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно висновку судового експерта № 75
від 30.06.2014 року розмір матеріального
збитку, завданий власнику автомобіля
марки Volkswagen Caddy 1.6, д.н. НОМЕР_2, 2008 року
випуску, в результаті його пошкодження,
з ПДВ складає: 112 021 гр. 50 коп.

З урахуванням рівності часток вини
обох водіїв, розмір матеріальних
збитків становить 56 010,75 гр. (112 021,50 гр. :
2).

Оскільки полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності встановлено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну - 50 000,00 грн., а розмір франшизи -
510,00 грн., тому суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
стягнення на користь позивача із
відповідача ПрАТ «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» страхового відшкодування в
сумі 49 490,00 грн.,

З урахуванням цього решта суми 6 520,75 гр.
(56 010,75 гр. - 49490,00 гр.) підлягає до
стягнення із відповідача Управління
державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України у
Вінницькій області що дорівнює різниці
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає до скасування в
частині стягнення з відповідача
Управління державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України у Вінницькій
області із ухваленням у цій частині
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог в сумі 6 520,75
гр.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення і
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 979, 988, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. 307, 309,
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Управління
державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України у
Вінницькій області задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 1 квітня 2014 року
в частині стягнення з Управління
державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України у
Вінницькій області, скасувати.

Позов ОСОБА_3 до Управління державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації України у Вінницькій
області про відшкодування
матеріальної шкоди задовольнити
частково.

Стягнути з Управління державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України у Вінницькій
області на користь ОСОБА_3 6 520,75 гр. і
243,60 гр. судового збору.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: /підпис/
М.В. Матківська

Судді: /підпис/
Т.М. Шемета

/підпис/
В.М. Медяний

Згідно з оригіналом:

Суддя:
М.В. Матківська