У х в а л а

іменем україни

8 травня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_1,
заінтересовані особи: ОСОБА_2,
товариство з обмеженою
відповідальністю «Аран-Буд», ОСОБА_3,
про скасування рішення постійно
діючого Третейського суду
Українського національного комітету
міжнародної торгової палати від 19
березня 2009 року, за касаційною скаргою
ОСОБА_2, поданою його представником
ОСОБА_4, на ухвалу Залізничного
районного суду м. Львова від 4 грудня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 7 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вищезазначеною заявою,
посилаючись на те, що рішенням постійно
діючого Третейського суду
Українського національного комітету
міжнародної торгової палати від 19
березня 2009 року, ухваленим у справі за
позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Аранд-Буд»,
визнано недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку від
17 вересня 2008 року, укладений між
сторонами, зобов'язано відповідача
повернути позивачеві житловий будинок
по АДРЕСА_1 і визнано за ОСОБА_2 право
власності на цей будинок. Про це
рішенням вона дізналася під час
розгляду справи за позовом прокурора
Франківського району м. Львова, який
діяв в інтересах ОСОБА_3, до Львівської
міської ради, ОСОБА_1 про визнання
недійсними і скасування рішень
Львівської міської ради від 16 березня
2009 року № 3593 та від 29 березня 2007 року №
698 в частині надання ОСОБА_1 в оренду
земельної ділянки площею 0,0604 га по
АДРЕСА_1; визнання недійсним укладеного
між Львівською міською радою та ОСОБА_1
договору оренди земельної ділянки від
25 травня 2007 року; визнання недійсним та
скасування державного акта на право
власності на земельну ділянку, яка
розташована по АДРЕСА_2, виданого
ОСОБА_1; визнання за ОСОБА_3 права
власності на земельну ділянку площею
0,10 га по АДРЕСА_1.

Просила скасувати рішення постійно
діючого Третейського суду
Українського національного комітету
міжнародної торгової палати від 19
березня 2009 року, оскільки цим рішенням
визнано за ОСОБА_3 право власності на
неіснуючий будинок, ніби розташований
на земельній ділянці, частина якої
належить їй на праві власності, а інша
частина - перебуває у неї в оренді.

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 4 грудня 2012 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 7 жовтня 2013 року,
заяву задоволено.

Скасовано рішення постійно діючого
Третейського суду Українського
національного комітету міжнародної
палати від 19 березня 2009 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аранд-Буд», третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- обласне комунальне підприємство
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», про визнання
недійсним договору та визнання права
власності.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати ухвалу Залізничного
районного суду м. Львова від 4 грудня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 7 жовтня 2013 року,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи заяву, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, керувався
положеннями ст.
ст. 389-1, 389-5 ЦПК України та обґрунтовано
дійшов висновку про вирішення
Третейським судом питання про права та
обов'язки ОСОБА_1, яка участі у справі не
брала, що за ч. 3 ст. 51 Закону України
«Про третейські суди» є підставою
скасування рішення постійного діючого
Третейського суду від 19 березня 2009
року.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
ухвала Залізничного районного суду м.
Львова від 4 грудня 2012 року та ухвала
апеляційного суду Львівської області
від 7 жовтня 2013 року постановлені з
додержанням норм матеріального права
та норм процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.
Львова від 4 грудня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 7 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко Судді:
В.І.Амелін В.П.Гончар