НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/9013/13-ц
№ 2/183/1344/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І.О.,

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя
особа - Приватне підприємство «МПП
Вибір» про визнання договору
купівлі-продажу автомобіля недійсним,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - Приватне
підприємство «МПП Вибір», в якому
просить визнати недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказує, що перебуваючи в шлюбі
з ОСОБА_3 з 09.02.1990 року, вони 10.08.2007 року
придбали автомобіль HYUNDAI TTUCSON,
державний номер НОМЕР_1, 2007 року
випуску, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3.

01.10.2013 року ОСОБА_3 без її згоди продав
спірний автомобіль ОСОБА_5

Посилаючись на норми Сімейного кодексу
України, просила визнати недійсним
зазначений договір, оскільки
автомобіль є спільним майном подружжя
і ОСОБА_3 не мав прав без її згоди, його
відчужувати.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, підтримала
позовні вимоги у повному обсязі,
мотивуючи їх обставинами, викладеними
у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 проти задоволення позову
заперечувала в повному обсязі, надавши
письмові заперечення (а.с.44), мотивуючи
свою позицію наступним. ОСОБА_3 пішов з
родини ще в 2009 році, однак шлюб
розірвано не було. Тобто, ОСОБА_3 продав
спірний автомобіль в той час, коли вже
майже 4 роки не мешкав разом з ОСОБА_1
Крім того, ОСОБА_3 погодив з дружиною
продаж вказаного автомобіля, і за їх
спільним рішенням з коштів, отриманих
за спірний автомобіль, ОСОБА_3 придбав
автомобіль «Мазда» для їх спільного
сина. Зокрема, автомобіль було придбано
у кредит, який з 2009 року ОСОБА_3
самостійно погашав. ОСОБА_1 усно
погодилась на продаж автомобіля, а
письмова згода законодавством не
передбачена, виходячи з чого просила
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 проти задоволення позову
заперечувала в повному обсязі,
мотивуючи свою позицію тим, що ОСОБА_5
добросовісний набувач. Під час продажу
автомобіля ОСОБА_3 завірив її про те, що
його дружина усно погоджується на
вчинення угоди, а тому вона є, по суті,
потерпілою у даному спорі.

Відповідача ОСОБА_3, будучи допитаним у
якості свідка, в судовому засіданні
зазначив, що під час отримання кредиту,
перший платіж було ним здійснено з
коштів, які він отримав при звільненні
зі збройних сил України. Кредит
сплачував самостійно, не з сімейного
бюджету. Крім того, з кінця 2009 року він
не мешкає в родині, хоча шлюб розірвано
в 2014 році. Коли він пішов з родини, з
ОСОБА_1 вони домовились, що він їй з
дітьми лишає квартиру та все в
квартирі, а йому лишається машина. Тому,
коли він зателефонував ОСОБА_1 і сказав,
що він бажає продати машину, зокрема,
для того, щоб з цих коштів купити авто
їх спільному сину, вона не
заперечувала. І, хоча доказів
домовленості про поділ майна він не
має, однак, на його думку,
підтвердженням даного факту є те, що з
2009 року, він одноособово користується
спірним авто, і ОСОБА_1 претензій йому з
цього приводу не пред'являла. Просив
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

В судовому засіданні також були
допитані ряд свідків.

Свідок ОСОБА_7, будучи допитаною в
судовому засіданні, зазначила, що вона
є матір'ю відповідача. Дійсно
наприкінці 2009 року від онука їй стало
відомо, що її син пішов з родини. 2 тижні
він мешкав у них, потім став винаймати
кватиру. Під час цього періоду, коли син
у них мешкав, він їм повідомив про те, що
пішов з родини лише з валізою з
особистими речами, лишивши все дружині.
Щодо спірного автомобіля, то їй відомо,
що син продав автомобіль з метою купити
інший для онука, який закінчив вищий
навчальний заклад. Чи погоджував син
продаж автомобіля з ОСОБА_1, їй не
відомо.

Свідок ОСОБА_8, будучи допитаною в
судовому засіданні, зазначила, що вона
є співмешканкою відповідача. Дійсно з
кінця 2009 року вони мешкають разом. Коли
вони почали мешкати разом, у ОСОБА_3 вже
був автомобіль Хюндай. Від ОСОБА_3 їй
стало відомо про те, що він вирішив
продати автомобіль з метою купити авто
для його сина, який закінчив вищий
навчальний заклад. До цього моменту,
будь-яких питань з приводу автомобіля
Хюндай, не виникало.

Свідок ОСОБА_9, будучи допитаним в
судовому засіданні, зазначив, що ОСОБА_3
його давній знайомий, з яким він
тривалий час не бачився. Наприкінці 2009
року вони зустрілись в
м.Дніпрпетровську, де ОСОБА_3 повідомив
йому про те, що йому нема де жити, на що
він запропонував йому квартиру на
Тополі, де ОСОБА_3 разом зі своєю
співмешканкою мешкали до квітня 2010
року.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, кожен окремо,
будучи допитаними в судовому
засіданні, зазначили, що ОСОБА_3 їх
сусід. Їм відомо, що ОСОБА_3 пішов з дому
наприкінці 2009 року.

Свідок ОСОБА_12, будучи допитаним в
судовому засіданні, зазначив, що він
допомагав ОСОБА_3 оформляти документи в
МРЕО під час купівлі-продажу
автомобіля Мазда. Під час оформлення
автомобіля ОСОБА_3 був зі своїм сином.

Суд, вислухавши сторін по справі,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, дійшов до такого
висновку.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з
09.02.1990 року (а.с.10) по 17.02.2014 року (а.с.45).

Під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_3
придбав автомобіль HYUNDAI TTUCSON, державний
номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, кузов
НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3 (а.с.51-52), уклавши
кредитний договір, по якому ОСОБА_1
виступила поручителем (а.с.53-55).

01.10.2013 року ОСОБА_3 продав автомобіль
HYUNDAI TTUCSON, державний номер НОМЕР_1, 2007
року випуску, кузов НОМЕР_2, двигун
НОМЕР_3, ОСОБА_5 (а.с.9, 32-33).

Дані обставини підтверджуються
матеріалами справи, а також не
заперечувались сторонами у судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Відповідно до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

У відповідності зі ст. 368 ч. 3 Цивільного
Кодексу (ЦК) України, ст. 60 Сімейного
Кодексу (СК) України дружина має право
на майно, яке було набуте подружжям за
час шлюбу та яке належать їм на праві
спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 369 ч.2 ЦК України, 65 ч.1 СК
України розпорядження майном, що є у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою всіх
співвласників (тлумачення ст. 65 ч. 1 СК
України наведено в рішенні
Конституційного суду від 19.09.2012 р. за №
17-рп/2012).

У відповідності зі ст. 65 ч.2,3 СК дружина
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її згоди, якщо
цей договір виходить за межі дрібного
побутового. Для укладення одним з
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода іншого з подружжя має бути подана
письмово.

Відповідно до Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
договір купівлі - продажу автомобіля
підлягає державної реєстрації в МРЕВ
ДАІ і є вчиненим лише з моменту його
державної реєстрації.

Сторонами не заперечувалось в судовому
засіданні того факту, що письмової
згоди ОСОБА_1 не надавала, а тому
посилання представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на той факт, що ОСОБА_1
надавала усну згоду, не можуть бути
прийняті судом у якості доказу
виконання ОСОБА_3 вимог ст.65 Сімейного
кодексу України, оскільки в даному
випадку письмова згода є обов'язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам (ч. 1), особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч.2), волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч. 3),
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом (ч. 4), правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч. 5).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне задовольнити позов в цій
частині і визнати договір
купівлі-продажу автомобіля HYUNDAI TTUCSON,
державний номер НОМЕР_1, 2007 року
випуску, кузов НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3,
укладений 01 жовтня 2013 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_5, оформлений
довідкою-рахунком ААВ 257947, виданої
Приватним підприємством «МПП Вибір» -
недійсним.

Згідно з ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення, тобто, в даному випадку, з
01.10.2013 року, а тому суд вважає за
необхідне скасувати державну
реєстрацію спірного автомобіля за
ОСОБА_5.

Щодо відновлення державної реєстрації
за ОСОБА_3, то в цій частині позову, суд
вважає за необхідне відмовити,
виходячи з наступного.

Ст.3 ЦПК України визначено, що кожна
особа має право, в порядку,
встановленому Цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.30 ЦПК України,
сторонами в цивільному процесі є
позивач та відповідач. Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_3 є
відповідачем по справі, будь-яких вимог
до ОСОБА_5, ним заявлено не було, а тому
позовні вимоги ОСОБА_1, заявлені, по
суті, в інтересах відповідача ОСОБА_3,
(оскільки реєстрацію вона просить
відносити за ним), задоволенню не
підлягають.

Судом також дослідження квитанції, які
свідчать про сплату ОСОБА_3 коштів,
відповідно умов кредитного договору,
однак дані квитанції, так само, як і
свідчення свідків, допитаних в
судовому засіданні, не спростовують
обставин, встановлених в судовому
засіданні.

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає,
що позов обґрунтований, однак підлягає
частковому задоволенню.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК
України з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача належить стягнути
судові витрати, що складаються з
судового збору у розмірі 229,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 203, 215, 234, 626, 627, 628 ЦК України, ст. ст. 3,
10, 11, 60, 212-215, ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя
особа - Приватне підприємство «МПП
Вибір» про визнання договору
купівлі-продажу автомобіля недійсним -
задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу
автомобіля HYUNDAI TTUCSON, державний номер
НОМЕР_1, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2,
двигун НОМЕР_3, укладений 01 жовтня 2013
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, оформлений
довідкою-рахунком ААВ 257947, виданої
Приватним підприємством «МПП Вибір» -
недійсним.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір у розмірі 229,40
грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суду в
десятиденний термін після його
проголошення. Особи, які брали участь у
судовому засіданні, але не були
присутніми під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В. Березюк