ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Артекс-Агро Південь», треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю «БНТ-Фінанси»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Страхова компанія
«Нова», ОСОБА_4, про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Харківської області від 12 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернулась
до суду із зазначеним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 26 грудня
2008 року на автодорозі
Київ-Харків-Довжанський внаслідок
взаємодії належного Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Артекс-Агро Південь» автомобіля
«Шевроле Авео» під керуванням ОСОБА_4
та належного їй автомобіля «Toyota Land Cruiser
120 Prado» останній зазнав пошкоджень.
Оскільки ОСОБА_4, з вини якого сталася
дорожньо-транспортна пригода, керував
автомобілем «Шевроле Авео» в силу
трудових відносин з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Артекс-Агро Південь», просила суд
стягнути з товариства на її користь 266
354 грн на відшкодування майнової шкоди
та 25 000 грн - у відшкодування моральної.

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 20 червня 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Артекс-Агро Південь» на
користь ОСОБА_3 235 864 грн на
відшкодування майнової шкоди та 5 000 грн
- у відшкодування моральної.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 12 грудня
2013 року рішення Чугуївського
міського суду Харківської області від
20 червня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить суд
касаційної інстанції скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 26 грудня 2008 року
ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Шевроле
Авео», державний номер НОМЕР_1, на
автодорозі Київ-Харків-Довжанський
здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota
Land Cruiser 120 Prado», держаний номер НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_5, власником якого
є ОСОБА_3, внаслідок чого автомобіль
позивача зазнав пошкоджень.

Власником автомобіля марки «Шевроле
Авео» є Товариство з обмеженою
відповідальністю «Артекс-Агро
Південь».

Вироком Чугуївського міського суду
Харківської області від 20 липня 2010 року
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК
України, та призначено покарання у
вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Із поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 31 жовтня 2008 року
№ ВС/0467490 суди встановили, що
відповідальність Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Артекс-Агро Південь» застрахована в
Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Страхова компанія
«Нова» з лімітом відповідальності за
шкоду, завдану майну, у розмірі 25 500
грн.

Страхова компанія сплатила ОСОБА_3
страхове відшкодування в розмірі 24 990
грн в межах страхової суми за
виключенням франшизи.

Із наряду-заказу від 10 лютого 2012 року, а
також з квитанції до прибуткового
касового ордера № 3 суди встановили, що
ОСОБА_5 було здійснено ремонт
автомобіля «Toyota Land Cruiser 120 Prado», за який
він сплатив 31 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 в частині відшкодування
майнової шкоди, апеляційний суд
виходив з недоведеності вартості
транспортного засобу після
дорожньо-транспортної пригоди та
ненадання нею належних доказів на
підтвердження оплати відновлювального
ремонту в сумі 31 000 грн.

Проте із такими висновками
апеляційного суду повністю погодитись
не можна.

Враховуючи зміст ст. 12 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами підпункту 12.1
цієї статті.

Встановивши, що страховик, визнавши
вказану дорожньо-транспортну пригоду
страховим випадком, відповідно до
лімітів відповідальності відшкодував
шкоду, заподіяну майну позивача,
апеляційний суд зазначене вище не
врахував і передчасно відмовив у
стягненні 510 грн франшизи.

Крім того, представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237
ЦК України).

Відповідно до ст. 244 ЦК України
представництво, яке грунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами.

Із матеріалів справи вбачається, що 6
грудня 2008 року ОСОБА_3 видала
довіреність, якою уповноважила ОСОБА_5,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 користуватися,
керувати та розпоряджатися належним їй
на праві власності автомобілем «Toyota Land
Cruiser 120 Prado». Зокрема, надала їм право
представляти її інтереси в будь-яких
установах, підприємствах, організаціях
з усіх питань, пов'язаних з
експлуатацією і ремонтом зазначеного
автомобіля.

На зазначене апеляційний суд уваги не
звернув, не врахував, що відомості про
скасування позивачем довіреності від 6
грудня 2008 року, матеріали справи не
містять.

Пленум Верховного Суду України у п. 11
постанови від 18 грудня 2009 року №
14 «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК
України).

У цій частині рішення має міститися
обґрунтування щодо кожного доводу
сторін по суті позову, що є складовою
вимогою частини першої ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод.

Однак рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам, встановленим до
змісту судового рішення, адже у ньому
взагалі не міститься обґрунтування
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 в частині відшкодування
моральної шкоди.

Викладене вище свідчить, що суд
апеляційної інстанції припустився
порушень норм матеріального та
процесуального права, котрі згідно зі
ст. ст. 336, 338 ЦПК України є
підставою для скасування судового
рішення з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 12 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І.Мартинюк

Судді:
В.І.Амелін

Т.П.Дербенцева

С.О.Карпенко

М.І.Наумчук