Номер провадження: 22-ц/785/4918/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Драгомерецького
М.М., Панасенкова В.О.

при секретарі - Орловій С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
додаткове рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від 06
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна,

встановила:

26 червня 2013 року Іллічівським
міським судом Одеської області було
ухвалено рішення по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
знесення самочинно збудованого
нерухомого майна, яким у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
самочинним об'єкту нерухомого майна у
вигляді гаражу, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, збудованого ОСОБА_3 та
зазначеному на технічному паспорті
виготовленому КП «БТІ» м.Іллічівська 11
жовтня 2011 року під літерою «Б» та
зобов'язання ОСОБА_3 за свої власні
кошти знести об'єкт нерухомого майна -
гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1
та зазначеному на технічному паспорті
виготовленому КП «БТІ» м.Іллічівська 11
жовтня 2011 року, під літерою «Б» -
відмовлено у повному обсязі. Рішення
суду набрало законної сили.

25 листопада 2013 року до
Іллічівського міського суду Одеської
області надійшла заява представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про ухвалення
додаткового рішення по цивільній
справі, в якій заявник стверджує, що при
ухваленні рішення судом не було
вирішено питання про судові витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката у сумі 1100,00 грн.

Заява розглянута у відсутності
сторін.

Рішенням суду заява була
задоволена, було стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 витрати, що були
понесені ОСОБА_3 з оплатою правової
допомоги адвоката у розмірі 1100 грн.

Не погодившись з вказаним
рішенням позивач подала апеляційну
скаргу в якій просить постановити нове
рішення, яким в задоволенні вказаної
заяви відмовити в повному обсязі,
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарг, судова колегія дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.2 постанови від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Задовольняючи заяву про
стягнення на користь відповідача
витрат понесених ним на правову
допомогу, суд першої інстанції вважав,
що такі вимоги законні та обґрунтовані,
а тому підлягають повному задоволенню.

Проте, з таким висновком суду
першої інстанції погодитися неможливо
за таких підстав.

У частині 1 ст. 56 ЦПК України
зазначено, що правову допомогу може
надавати особа, яка є фахівцем у галузі
права і за законом має право на надання
правової допомоги, ч. 2 цієї ж статті
встановлено, що особа, зазначена в
частині першій цієї статті, має право:
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії
долучених до справи документів, бути
присутнім у судовому засіданні. Особа,
яка має право на надання правової
допомоги, допускається ухвалою суду за
заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Частиною 4 ст. 42 ЦПК України
встановлено, що повноваження адвоката
як представника можуть також
посвідчуватись ордером, який виданий
відповідним адвокатським об'єднанням,
або договором. До ордера адвоката
обов'язково додається витяг із
договору, у якому зазначаються
повноваження адвоката як представника
або обмеження його прав на вчинення
окремих процесуальних дій. Витяг
засвідчується підписом сторін
договору.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» гонорар є формою
винагороди адвоката за здійснення
захисту, представництва та надання
інших видів правової допомоги клієнту.
При встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час (ч. 3 ст. 30 Закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
і адміністративних справах" від 20
грудня 2011 року № 4191-ІУ, який набрав
чинності з 01 січня 2012 року, розмір
компенсаційних витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, не може
перевищувати 40 відсотків встановлених
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи, що визначається у
відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається,
що інтереси відповідача ОСОБА_3 в суді
представляв адвокат ОСОБА_4 на підставі
ордеру та договору про надання
юридичних послуг (а.с. 29-34).

Статтею 179 ЦПК України
встановлено, що предметом доказування
під час судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи (причини пропуску
строку позовної давності тощо) і
підлягають встановленню при ухваленні
судового рішення. Для встановлення у
судовому засіданні фактів, зазначених
у частині першій цієї статті,
досліджуються показання свідків,
письмові та речові докази, висновки
експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці данні встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема звуко
- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних
з оплатою правової допомоги, входить до
предмету доказування по справі. На
підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін.), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних із наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку (квитанція до
прибуткового касового ордеру, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки,
посвідчення про відрядження).

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув та, стягуючи на
користь відповідача ОСОБА_3 1100 грн. на
відшкодування її витрат по оплаті
правової допомоги, не обґрунтував її
розмір та не перевірив чи не перевищує
така сума граничного розміру
компенсації витрат, встановленого
законом України від 20 грудня 2011 року №
4191-ІУ, переконливих мотивів з цього
приводу не навів.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, надав суду першої інстанції
квитанцію на отримання коштів та акт
виконаних робіт (а.с. 34-35), з яких
вбачається, що 05.03.2013р. адвокат ОСОБА_4
отримав від ОСОБА_3 1100 грн., при цьому
адвокат в той же день склав акт
виконаних робіт на цю суму.

Таким чином, наданий
представником відповідача акт
виконаних робіт не є розрахунком
витрат на правову допомогу, не
відповідає вимогам закону, дійсним
обставинам й не може бути прийнятий до
уваги.

Відомості про те, що представник
був допущений до участі в розгляді
справи ухвалою суду як особа, яка надає
правову допомогу, відсутні.

Колегія суддів також звертає свою
увагу, що дійсно, в своїх запереченнях
на позов від 05.03.2013р. (а.с.27-28) адвокат
ОСОБА_4 просив стягнути з позивача на
користь відповідача судові витрати в
сумі 1100 грн. у зв'язку з оплатою
правової допомоги адвоката згідно ч. 3
ст.89 ЦПК України.

Ст.89 ЦПК України передбачений
розподіл витрат у разі відмови від
позову і укладення мирової
угоди, а саме:

Ч.1 У разі відмови позивача від
позову понесені ним витрати
відповідачем не відшкодовуються, а
витрати відповідача за його заявою
стягуються з позивача. Однак якщо
позивач не підтримує своїх вимог
унаслідок задоволення їх
відповідачем після пред'явлення
позову, суд за заявою позивача
присуджує стягнення всіх понесених ним
у справі витрат з відповідача.

Ч.2. Якщо сторони під час укладення
мирової угоди не передбачили порядку
розподілу судових витрат, кожна
сторона у справі несе половину судових
витрат.

Ч.3. В інших випадках закриття
провадження у справі, а також у разі
залишення заяви без розгляду
відповідач має право заявити вимоги
про компенсацію здійснених ним витрат,
пов'язаних з розглядом справи,
внаслідок необґрунтованих дій
позивача. В інших випадках закриття
провадження у справі, а також у разі
залишення заяви без розгляду
відповідач має право заявити вимоги
про компенсацію здійснених ним витрат,
пов'язаних з розглядом справи,
внаслідок необґрунтованих дій
позивача.

Таким чином, по цій справі
посилання адвоката на ч.3 ст.89 ЦПК
України для стягнення судових витрат є
необґрунтованим та не основаним на
законі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що у суду першої інстанції не
було підстав для ухвалення додаткового
рішення про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судових витрат,
пов'язаних з оплатою правової допомоги
адвоката у розмірі 1100 грн.

Розглядаючи справу, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим є
підстави для скасування додаткового
рішення суду першої інстанції в
повному обсязі з відмовою у
задоволенні заяви про винесення
додаткового рішення.

Відповідно до ч.5 ст.220 ЦПК України,
про відмову в ухваленні додаткового
рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 220 ч.5, 303, 304, 307, 309
ч. 1 п. 4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України
судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Додаткове рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від 06
грудня 2013 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про
ухвалення додаткового рішення по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
знесення самочинно збудованого
нерухомого майна - відмовити.

Рішення вступає в законну силу з
моменту оголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили рішення апеляційного суду.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
М.М.
Драгомерецький

В.О. Панасенков