АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2468/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 39 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. РІШЕННЯ
10 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоСкіця М. І.суддівОхріменко
Н. І. , Качана О. В. при секретаріЖуравель
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 18 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_9 про
стягнення боргу за договором позики, -
в с т а н о в и л а :
В листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернулась
до суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_6
27 травня 2013 року був укладений договір
У відповідності до п. 1 договору позики ,
ОСОБА_6 позичила у позивачки, строком з
27 травня 2013 року по 27 травня 2018 року,
включно, без сплати відсотків за
користування грошовими коштами,
грошові кошти в сумі 243 600 грн., що є
встановленому Національним банком
України на момент укладення договору
Згідно п. 3 договору позики, сторони
домовились, що ОСОБА_6 повертатиме
позивачу позичену ним суму грошових
коштів рівними частинами до десятого
числа кожного місяця, який слідує за
місяцем укладення договору, у розмірі,
що є еквівалентом 500 доларів США, до
моменту повного погашення позичених
Відповідно до п. 5 договору позики,
сторони досягли згоди, що у день
повернення грошових коштів ( частково
або в повному об'ємі) буде здійснений
перерахунок грошових коштів з
врахуванням валютного (обмінного)
У п. 4 договору позики зазначено, що у
разі прострочення термінів повернення
позиченої грошової суми на несвоєчасно
сплачену грошову суму нараховується
пеня у розмірі 10 % за кожен день
Починаючи з 10 червня 2013 року
відповідачка ОСОБА_6 не виконує взяті
на себе зобов'язання та за період з 10
червня по 19 листопада (день звернення з
заявою до суду) не повертає позивачу
грошові кошти у розмірі та в порядку
передбаченому договором позики.
З урахуванням викладеного вище, станом
на 19 листопада 2013 року, у ОСОБА_6 виникла
заборгованість перед позивачем , у
вигляді сплати пені у розмірі 205 420 грн.
01 червня між позивачкою та
відповідачем ОСОБА_8, був укладений
договір поруки у простій письмовій
формі, відповідно до якого ОСОБА_8
поручився перед позивачем за виконання
ОСОБА_6 свого обов'язку за договором
ОСОБА_6 борг не сплатила, уникає з нею
зустрічі та не реагує на пропозиції
добровільно повернути кошти.
Таким чином, заборгованість ОСОБА_6
перед позивачкою становить у розмірі
основної частини боргу - позиченої
грошової суми у розмірі 243 600 грн. та у
вигляді сплати пені у розмірі 205 420 грн.
Відповідачі зобов'язання свої не
виконали, гроші не повернули. В зв'язку
з чим позивачка вимушена була
звернутися до суду.
В ході розгляду справи позивачка
уточнила позовні вимоги, а саме у
зв'язку з тим, що відповідачка ОСОБА_6
взяті на себе зобов'язання по
поверненню коштів не виконує, то станом
на 21 травня 2014 року її заборгованість
перед позивачем складає: основний борг
349 600 грн., що є еквівалентом 30 000 доларів
США, пеня 963 341 грн. 60 коп.
Заборгованість відповідача ОСОБА_8
перед позивачкою складає сума боргу
відповідно до договору поруки у
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 18 липня 2014 року позов
задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу,
вважаючи, що рішення суду першої
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та просить скасувати рішення і
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити частково, стягнути на
користь ОСОБА_7 з ОСОБА_6 239 600 грн. та з
ОСОБА_8 2 000 грн., основного боргу, в решті
позову відмовити.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Так згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає
вказаним вимогам в повній мірі.

За загальними правилами ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 27 травня 2013 року
між сторонами було укладено
нотаріально посвідчений договір
позики, який було зареєстровано в
реєстрі за №187, згідно умов якого
позивачка надала відповідачці грошові
кошти в сумі 243 600 грн., що є еквівалентом
30 000 доларів США , по курсу,
встановленому Національним банком
України на момент укладення договору
позики.

Пунктом п. 3 договору позики,
передбачено, що сторони домовилися, що
ОСОБА_6 повертатиме позивачу позичену
ним суму грошових коштів рівними
частинами до десятого числа кожного
місяця, який слідує за місяцем
укладення договору, у розмірі, що є
еквівалентом 500 доларів США, до моменту
повного погашення позичених грошових
коштів.

Пунктом п.4 договору позики
передбачено, що у разі прострочення
термінів повернення позиченої
грошової суми на несвоєчасно сплачену
грошову суму нараховується пеня у
розмірі 10% за кожен день прострочення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачка порушила взяті на себе
зобов'язання по договору, а саме з 10
червня 2013 року не повертає позивачеві
грошові кошти у розмірі та в порядку
передбаченому договором позики.

Оскільки сума основного боргу за
договором позики становить 30 000 доларів
США, то в гривневому еквіваленті , на
час ухвалення рішення, борг становить
351 600 грн.

Фактично відповідачкою визнається
наявність боргового зобов»язання і
оспорюється лише розмір суми боргу та
розрахунок пені за борговим
зобов»язанням .

Зокрема вона вважає, що боргове
зобов»язання становить 243 600 грн., що
становило еквівалент 30 000 доларів США ,
по курсу, встановленому Національним
банком України на момент укладення
договору позики. Тобто оспорюється
розрахунок суми боргу.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги щодо визначення
суми боргу в еквіваленті до курсу,
встановленому Національним банком
України на час звернення до суду, а не
на момент укладення договору позики не
ґрунтуються на приписах чинного
законодавства і не спростовують
висновків суду першої інстанції
ураховуючи положення ч.2 ст. 533 ЦК
України, де зазначено, що якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором
(частина перша стаття 1049 ЦК України).

Щодо доводів апеляційної скарги щодо
розміру стягнутої пені за прострочення
виконання грошового зобов'язання,
колегія суддів вважає, що вони
заслуговують на увагу і в цій частині
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

За правилами ст. ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, завдатком.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно положень договору ( п. 4 договору
позики ) у разі прострочення термінів
повернення позиченої грошової суми за
несвоєчасно сплачену грошову суму
нараховується пеня у розмірі 10% за
кожен день прострочення. Суд правильно
визначив, що пеня ( п. 4 договору)
повинна нараховуватися.

Проте, колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції не враховано як
приписи чинного законодавства так і
клопотання та доводи відповідачки щодо
наявності підстав для зменшення
розміру пені.

Колегія суддів частково погоджується з
доводами апеляційної скарги стосовно
можливості зменшення розміру пені
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Місцевий суд встановивши, що сума боргу
становить 30000 доларів США, що
еквівалентно 351 600 грн., а розмір пені -
963 341 грн., виходив з обґрунтованості
вимог про необхідність стягнення
неустойки у вищезазначеній сумі і не
дав оцінки всім доводам відповідачки
про наявність підстав для зменшення
розміру неустойки, що передбачено ст. 551
ЦК України.

Ураховуючи, що розмір неустойки значно
перевищує суму боргу, виходячи з засад
розумності виваженості і
справедливості та врахувавши сімейний
і матеріальний стан відповідача,
колегія суддів вважає за можливе,
відповідно до приписів ст. 552 ЦК України
зменшити розмір неустойки до 350 000 грн.
ураховуючи наявність на утриманні
відповідача неповнолітнього сина
ІНФОРМАЦІЯ_1, котрий потребує
посиленого догляду і постійного
лікування, та матері, яка має
інвалідність 11-ї групи ( а.с. 109-116).

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують і не дають підстав для
висновку щодо порушення судом
матеріального і процесуального
законодавства, а є лише суб»єктивною
думкою і не можуть бути підставою
скасування рішення з ухваленням нового
про відмову у задоволенні позову.

Згідно вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування або зміни
постановленого судом першої інстанції
рішення є невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення справи, постановлення
рішення із порушенням вимог
матеріального або процесуального
права.

За таких обставин, ухвалене у справі
судове рішення підлягає до зміни в
частині стягнення пені із зменшенням
суми з 963 341 грн. до 350 000 грн.

В решті рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстав
для скасування рішення за наведеними в
апеляційній скарзі доводами, колегія
суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст.303, 307, 309, 314, 316, 218 ЦПК України,
колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити
частково.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 18 липня 2014 року по даній
справі змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_7 суми пені з 963 341
гривень до 350 000 гривень.

В решті рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 18 липня 2014 року по
даній справі залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :