Справа № 654/2840/14-ц
Провадження № 2/654/882/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2014 року
м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд
Херсонської області в складі:

головуючого
суддіФранцішка Ю.В.,
при секретаріТерещенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Гола Пристань
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вимогами
усунути йому перешкоди в користуванні
житловим приміщенням шляхом визнання
такою, що втратила право на
користування житлом його колишньої
дружини - ОСОБА_4. Позивач зазначає, що
відповідач з серпня 2011 року не проживає
в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1,
яке належить одноособово ОСОБА_3 Шлюб
між сторонами розірвано з 30 серпня 2011
року та з того моменту відповідачка за
вищезазначеною адресою не проживає,
ніякої участі у господарських витратах
не приймає, добровільно з'явитися до
ГІРФО Голопристанського РВ УМВС та
знятися з реєстрації відповідач
відмовляється, тому позивач просить
визнати її такою, що втратила право
користування житлом.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав на підставах
зазначених в позові та просив суд їх
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з'явилася, проте надала суду заяву, в
якій просила розглянути справу за її
відсутності, позовні вимоги визнала та
проти задоволення позову не
заперечувала.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши та перевіривши матеріали
справи, оцінивши представлені
документи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з таких підстав.

Правовідносини сторін, щодо
користування будинком регулюються
Житловим Кодексом та Цивільним
кодексом України.

Відповідно до ст.150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3,
що підтвердужється записом в домовій
книзі.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
«Про ратифікацію конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України)

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України, та
ст. 150 Житлового Кодексу України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
має право на захист права власності
від порушень, не пов'язаних із
позбавленням володіння, а саме, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Отже, закон встановлює пріоритет прав
власника житла над правами інших осіб
щодо нього.

Згідно записів у домовій книзі, в
домоволодінні, яке належить позивачу,
окрім неї та інших осіб також
зареєстрований відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Як вбачається з свідоцтва про
розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 був розірваний 30 серпня 2011 року.

В судовому засіданні встановлено, що
після розірвання шлюбу сторони
припинили спільне проживання, ОСОБА_4
переїхала з домоволодіння позивача на
постійне проживання до іншого будинку.
Даний факт також підтверджується
довідкою Новософіївської сільської
ради, згідно якої ОСОБА_4 зареєстрована
в будинку АДРЕСА_1, але з серпня 2011 року
проживає за адресою АДРЕСА_2.

Зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України слідує, що
особу може бути визнано такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням лише внаслідок
відсутності цієї особи без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або законом.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено,
що ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Також згідно п.10 Постанови №2 від 12
квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду
України "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України", якщо особа
була відсутньою понад встановлені
строки без поважних причин, то суд
вправі визнати його таким, що втратив
право на жилплощу.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням проводиться в
судовому порядку.

Беручи до уваги встановлений в
судовому засіданні термін відсутності
в будинку відповідача, який становить
понад один рік, останній втратив право
на користування житловим приміщенням
будинку АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 72, 150, 156 ЖК
України, ст.ст.10, 11, 15, 60, ч. 2 ст. 158, 208, 213-215,
224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням -
будинком АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: Ю. В. Францішко