Справа № 333/5831/14-ц
Провадження № 2/333/2379/14
У Х В А Л А

Іменем України

25 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, про встановлення
додаткового строку для прийняття
спадщини та виділення частки
спадкового майна в натурі, -

В С Т А Н О В
И В:

23.07.2014 року до Комунарського районного
суду м. Запоріжжя надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
про встановлення додаткового строку
для прийняття спадщини та виділення
частки спадкового майна в натурі.

23.07.2014 року зазначену справу передано у
провадження судді Дмитрієвої М.М.

У вказаному позові ОСОБА_1 просить суд:
«Визнати поважною причину пропущення
строку подання заяви на спадщину;
надати додатковий строк на право
прийняття спадщини на виявлене майно
спадкодавця, не охоплене заповітом за
ст. 1245 ЦК України; зобов'язати нотаріуса
зробити опис та вимагати від
спадкодавців вжити всі заходи щодо
збереження спадкового майна;
витребувати у приватного нотаріуса
ОСОБА_3 всі матеріали спадкової справи
№ 1/2014 та надати право і час для
ознайомлення з документами;
призупинити видачу Свідоцтва на право
спадщини всім спадкоємцям ОСОБА_4,
визнати за позивачем право на спадщину
та виділити позивачу в натурі спадкове
майно, яке належить позивачу на праві
спільної сумісної власності та за
законом; витребувати у відповідача із
незаконного володіння належне
позивачу майно, допустити до судової
справи та судових засідань
представника позивача по довіреності
ОСОБА_5»

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав. Як
визначено у ст. 4 ЦПК України суд
здійснює правосуддя у спосіб
визначений Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав, тому суддя,
вивчивши матеріал вказаної позовної
заяви, вважає за потрібним
запропонувати позивачу привести
позовну заяву у відповідність до вимог
ст. 119 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

Однією з позовних вимог позивача є
визначення додаткового строку для
прийняття нею спадщини.

Відповідно до роз'яснення Вищого
Спеціалізованого суду України з
приводу цивільних і кримінальних справ
від 10.07.2012 року № 6-47/0/9/12 щодо деяких
спірних питань застосування норм
цивільного процесуального права, що
містяться у п. 1, на позови спадкоємця
про визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
поширюються правила виключної
підсудності і позови пред'являються за
місцем знаходження майна або основної
його частини, якщо такі позови
виникають з приводу нерухомого майна.

Як роз'яснено в Постанові Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» № 3 від
01.03.2013 року, виключну підсудність
встановлено для позовів, що виникають з
приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК
України). Відповідно до ст. 181 ЦК України
до нерухомого майна належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
них, переміщення яких є неможливим без
їх знецінення та зміни їх призначення.
Наприклад, це позови про право
власності на таке майно; про право
володіння і користування цим (ст. 358 ЦК
України), про поділ нерухомого майна, що
є у спільній частковій власності та
виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367
ЦК України); про поділ нерухомого майна,
що є у спільній сумісній власності та
виділ частки із цього майна (ст.ст. 370, 372
ЦК України); про право користування
нерухомим майном (визначення порядку
користування майном); про право, яке
виникло з договору найму жилого
приміщення, оренди тощо; про визнання
правочину з нерухомості недійсним; про
звернення стягнення на нерухоме майно -
предмет іпотеки чи застави; розірвання
договору оренди землі; стягнення
орендної плати, якщо спір виник з
приводу нерухомого майна; про усунення
від права спадкування та визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Проте, позивачем не конкретизоване
майно, яке входить до спадкової маси,
тому у суду відсутня можливість
перевірити чи підсудній вказаний спір
Комунарському районному суду м.
Запоріжжя.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЦПК України, суддя
відкриває провадження у цивільній
справі не інакше як на підставі заяви,
поданої і оформленої в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Вивчивши матеріали позовної заяви,
суддя приходить до наступного
висновку.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом. До
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України,
позовна заява повинна містити зміст
позовних вимог.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.
Під підставами позову, як вказує
Верховний Суд України, слід розуміти
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги. Виклад обставин
підстави також необхідний для
визначення тотожності позову, захисту
відповідача від позову, зміни позову
позивачем і, найголовніше, - для
визначення предмета доказування по
даній справі.

Як роз'яснено в п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» № 2 від 2009 року, позовна
заява за змістом повинна відповідати
вимогам статті 119 ЦПК України. У зв'язку
з цим суди мають звертати особливу
увагу, зокрема, на те, що у позовній
заяві повинні не лише міститися
позовні вимоги, а й бути викладені
обставини, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги, і зазначені докази, що
підтверджують кожну обставину.

До відома позивача - поняття доказів
наводиться у ст. 60 ЦПК України, згідно з
якою доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних доказів
є неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів. У заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені: докази,
які необхідно забезпечити; обставини,
що можуть бути підтверджені цими
доказами; обставини, які свідчать про
те, що подання потрібних доказів може
стати неможливим або ускладненим, а
також справа, для якої потрібні ці
докази або з якою метою потрібно їх
забезпечити.

Позивач дані зобов'язання не виконав,
не чітко виклавши в позовній заяві
зміст позовних вимог, не
конкретизувавши майно, яке необхідно
виділити позивачу та на що саме
необхідно визнати право власності за
позивачем, крім того, не надано жодного
доказу в підтвердження зазначених
обставин. Позивачем не надано доказів
того, що спірне майно на цей час
перебуває у відповідача. Не зазначена і
наявність підстав для звільнення від
доказування.

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Позовні вимоги, викладені у п.п. 3,4,5, 8
вказаного позову не є позовними в
розумінні ст. 16 ЦК України.

Таким чином, позивачу пропонується
уточнити зміст позовних вимог, з метою
усунення ускладнень при складанні
судових документів та виконавчих
листів, в разі задоволення вимог
позивача (п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 119 ЦПК України в
позовній заяві щодо вимог майнового
характеру обов'язково повинна бути
зазначена ціна позову. Таким чином,
тягар доказування вартості спірного
майна несе позивач, тому він повинен
обґрунтувати у позовній заяві ціну
позову та надати суду відповідні
докази цього.

Відбиття в позовній заяві ціни позову
має значення, в першу чергу, для захисту
прав самого позивача, оскільки
обумовлює розмір сплати судового
збору, розподіл судових витрат між
сторонами і впливає на можливість
порушення судової діяльності на захист
права.

Отже, від визначеної ціни позову
залежить і розмір судового збору.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що
ціна позову складається з дійсної
(ринкової) вартості майна на час
звернення до суду.

Ціна позову у справах про спадкування
майна визначається виходячи з вартості
відшукуваного майна, що відповідає п. 29
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування».

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» позивачу необхідно
сплатити судовий збір, виходячи з
реальної вартості майна. У разі
неможливості встановити точну ціну
позову, позивач повинен надати суду
докази цього та клопотання про
визначення судом попереднього розміру
судового збору.

Таким чином, позивачу необхідно
уточнити позовні вимоги, зазначивши
перелік відшукуваного майна та
сплатити судовий збір відповідно до
його реальної вартості, оскільки суду
не зрозуміло з чого виходив позивач
сплачуючи судовий збір в розмірі 243 грн.
60 коп.

З огляду на вищевикладене, позивачу
пропонується привести позовну заяву у
відповідність до норм матеріального та
процесуального права.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати три дні з дня отримання
позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст.ст. 119-120 ЦПК України,
позовна заява вважається поданою в
день її первісного подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Враховуючи наведене суддя дійшов
висновку, що провадження у справі
неможливо відкрити до усунення
вказаних недоліків, а тому позовну
заяву слід залишити без руху, а
позивачу надати строк для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 119-121 ЦПК України, ст.ст. 4, 6, 8
Закону України «Про судовий збір»,
суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
про встановлення додаткового строку
для прийняття спадщини та виділення
частки спадкового майна в натурі -
залишити без руху, надавши триденний
строк з дня отримання цієї ухвали для
усунення недоліків.

Роз'яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, позовну
заяву буде визнано неподаною та
повернуто позивачу зі всіма доданими
до неї документами.

Копія ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва