Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/867/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

Головуючого-судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою прокурора м.
Житомира на рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 08 квітня
2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1, як опікун,
звернулась до суду з позовом в
інтересах малолітнього ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав.
Посилаючись на ухилення відповідача
від виконання своїх обов»язків по
вихованню та утриманню свого
малолітнього сина, просила позбавити
ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Обгрунтовувала
свої вимоги тим, що відповідач після
звільнення з місць позбавлення волі у
березні 2013 року жодного разу не
відвідав сина, проживає окремо, життям
дитини не цікавиться, не опікується
нею, проявляє повну байдужість як до
виховання дитини так в цілому до
дитини, до стану її здоров»я, навчання,
фізичного та духовного розвитку.

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 08 квітня
2014 року позов задоволено. Позбавлено
ОСОБА_3 батьківських прав відносно
неповнолітнього сина - ОСОБА_2 Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 245 грн.
сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі прокурор м.
Житомира, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.
Зазначає, що суд не з»ясував які докази
свідчать про ухилення відповідача від
виконання своїх обов»язків щодо
виховання дитини, оскільки в
матеріалах справи такі докази
відсутні. Вказує, що судом не з»ясовано
думку можливих свідків даних обставин,
не досліджено жодних характеризуючих
даних на відповідача, не встановлено в
чому полягає його винна поведінка та чи
мало місце нехтування ним своїх
обов»язків або ж існували певні
об»єктивні перешкоди у реалізації
батьком своїх обов»язків. Також
вказує, що рішення суду винесено за
відсутності у справі письмового
висновку органу опіки та піклування,
який є необхідним для вирішення такої
категорії справ у відповідності до
вимог чинного законодавства. Крім того
не було досліджено соціально -
побутових умов життя та матеріального
становища відповідача та опікуна
дитини.

Розглянувши справу в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 32
Конституції України ніхто не може
зазнавати втручання в його особисте і
сімейне життя, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції
України сім'я, дитинство, материнство і
батьківство охороняються державою.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст. 3 СК України
дитина належить до сім'ї своїх батьків
і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону
дитинства», зокрема передбачено, що
кожна дитина має право на проживання в
сім'ї разом з батьками або в сім'ї
одного з них та на піклування батьків.

Статтею 12 вищезгаданого Закону,
зокрема, передбачено, що виховання в
сім'ї є першоосновою розвитку
особистості дитини.

Згідно з п. п. 15, 16 роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» (зі змінами)
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи
відповідач ОСОБА_3 є батьком
мололітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.8/.

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому
шлюбі з матір»ю дитини ОСОБА_4 з 28.04.2006
року по 21.09.2012 року, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб від 28.04.2006 року та
рішенням Корольовського районного
суду м Житомира від 21.09.2012 року, яким їх
шлюб було розірвано, /а.с.9,11/.

Рішенням цього ж суду від 30.11.2011
року мати дитини ОСОБА_5 позбавлена
батьківських прав відносно
неповнолітнього ОСОБА_2 /а.с.10/.

У зв"язку з перебуванням батьків
малолітнього ОСОБА_2 в місцях
позбавлення волі, рішенням виконавчого
комітету Житомирської міської ради №392
від 11.06.2009 року над ним призначено
опікуном його бабусю ОСОБА_1 /а.с.6/.

Матеріалами справи
підтверджується, що ОСОБА_3 перебував у
місцях позбавлення волі тривалий час -
з 30.10.2008 року по 22.03.2013 року за злочини,
пов"язані з обігом наркотичних засобів
/а.с.6,7/.

Після звільнення з Райківської
виправної колонії №73 22.03.2013 року
жодного разу не відвідав сина, виявляє
цілковиту байдужість до дитини, її
матеріального утримання, життя,
виховання, здоров"я. Ці обставини
підтверджуються даними, які містяться
у характеристиці дитини, виданої
Житомирською загальноосвітньою школою
І-ІІІ ступенів №17, актом обстеження
матеріально-побутових умов
підопічного, довідкою відділу ДВС
Житомирського міського управління
юстиції /а.с.65,66,68/.

Відповідно до частин 4 - 6 ст. 19 СК
України при розгляді судом спорів щодо
позбавлення та поновлення
батьківських прав обов'язковою є
участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком
органу опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

До суду апеляційної інстанції
виконавчий комітет Житомирської
міської ради, як орган опіки і
піклування, надав висновок,
затверджений рішенням виконкому №452
від 15.10.2014 року, відповідно до якого
вважає за доцільне позбавити
батьківських прав ОСОБА_3 відносно
малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
/а.с.64/. Висновок є достатньо
обґрунтованим та підтверджує винну
поведінку батька щодо своєї
малолітньої дитини, його свідоме
нехтування своїми батьківськими
обов'язками.

З огляду на наведене колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду та задоволення апеляційної
скарги.

Окрім того, апеляційна скарга подана
прокурором в інтересах дитини та
вступає у суперечність з вимогами
опікуна дитини, позивача по справі, яка
звернулась до суду з позовом про
позбавлення батьківських прав також в
інтересах дитини.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308,
313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора м.
Житомира відхилити.

Рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 08 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий Судді