УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

04 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко
О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області,
виконавчий комітет Височанської
селищної ради Харківського району
Харківської області, про відновлення
межі та стану земельної ділянки, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 11 грудня 2013
року та рішення апеляційного суду
Харківської області від 06 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області,
виконавчий комітет Височанської
селищної ради Харківського району
Харківської області, в якому просив
зобов'язати ОСОБА_4 відновити межі
земельної ділянки № 95, виділеної на
підставі договору про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки, посвідченого 24 березня 1958 року
Мереф'янською державною нотаріальною
конторою за реєстровим № 1338,
зареєстрованого в Харківському
міжміському бюро технічної
інвентаризації 10 січня 1963 року за
реєстровим № 4-650, реєстрова книга № 809,
та межові знаки між земельними
ділянками АДРЕСА_1 відповідно до
рішення виконкому Харківської
районної ради від 10 січня 1958 року, акта
про винос меж в натурі від 05 лютого 1958
року, договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки від 11 серпня 1958 року згідно з
планом меж, вказаних у проекті забудови
земельної ділянки від 26 листопада 1958
року, шляхом знесення самочинно
побудованих прибудови, будівель та
споруд: прибудови літ. «А1-1» до
житлового будинку літ. «А-1», гаража літ.
«Д», сараю літ. «И», вбиральні літ. «Н»
та огорожі № 3; зобов'язати ОСОБА_4 не
порушувати межі землекористування між
земельними ділянками АДРЕСА_1;
зобов'язати ОСОБА_5 відновити межу
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом знесення побудованого сараю та
влаштування проходу до веранди
житлового будинку в іншу сторону.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 11 грудня 2013
року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 відновити межі
земельної ділянки № 95, виділеної на
підставі договору про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки, посвідченого 24 березня 1958 року
Мереф'янською державою нотаріальною
конторою за реєстровим № 1338,
зареєстрованого в Харківському
міжміському бюро технічної
інвентаризації 10 січня 1963 року за
реєстровим № 4-650, реєстрова книга № 809,
та межові знаки між земельними
ділянками АДРЕСА_1 відповідно до
рішення виконкому Харківської
районної ради від 10 січня 1958 року, акта
про винос меж в натурі від 05 лютого 1958
року, договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки від 11 серпня 1958 року згідно з
планом меж, указаних у проекті забудови
земельної ділянки від 26 листопада 1958
року, шляхом знесення самочинно
побудованих прибудови, будівель та
споруд: прибудови літ. «А1-1» до
житлового будинку літ. «А-1», гаража літ.
«Д», сараю літ. «И», вбиральні літ. «Н»
та огорожі № 3 відповідно до висновку
судової будівельно-технічної
експертизи від 23 серпня 2013 року № 3882/6023,
наданого ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.
Бокаріуса.

Зобов'язано ОСОБА_4 не порушувати межі
землекористування між земельними
ділянками АДРЕСА_1.

У решті позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 06 лютого 2014
року зазначене судове рішення змінено
шляхом скасування в частині
зобов'язання ОСОБА_4 знести прибудову
літ. «А-1-1» до житлового будинку літ
«А-1» за адресою: АДРЕСА_1.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4
просить ухвалені в справі рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, справу передати
на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Установлено, що на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
посвідченого 22 серпня 2002 року
державним нотаріусом Першої державної
нотаріальної контори Харківського
району Харківської області та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-1352,
ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_7
успадкував належне їй на праві
власності нерухоме майно - житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Право власності на спадкове майно
зареєстровано позивачем у КП
«Харківське районне БТІ» 15 вересня 2002
року за реєстровим № 2787.

Ухвалою Харківського районного суду
Харківської області від 22 квітня 2013
року в справі призначена
будівельно-технічна експертиза щодо
встановлення факту порушення меж
земельної ділянки № 95 між
землекористувачами земельних ділянок
АДРЕСА_1.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 23
серпня 2013 року № 3882/6023, наданим ХНДІСЕ
ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, має місце
порушення меж земельної ділянки
АДРЕСА_1 за даними правовстановлюючих
документів та за дійсними (фактичними)
даними. Порушення меж з боку
землекористувача земельної ділянки №
93 полягає в наявності фактичного
користування частиною земельної
ділянки № 95 у зв'язку з частковим
розташуванням самочинно побудованих
споруд та частковою зміною
(збільшенням) розміру заїзду в зв'язку з
будівництвом власником будинку № 93
житлової прибудови. Установити
порушення меж з боку землекористувача
земельної ділянки № 97 не вбачається
можливим.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили із того, що ОСОБА_4 були
порушені права позивача, як
землекористувача, який не пропустив
строк для звернення до суду, оскільки
дізнався про порушення своїх прав лише
11 квітня 2012 року.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна з таких підстав.

Спадщина на належний позивачу будинок
відкрилась 17 жовтня 2001 року. Свідоцтво
про право на спадщину отримано
позивачем 22 серпня 2002 року.

В останньому зазначено, що будинок
розташовано на земельній ділянці
площею 930 кв. м, наданій в безстрокове
користування в 1958 році за договором.

Успадкувавши будинок, позивач
одночасно набув прав та обов'язків
землекористувача зазначеною земельною
ділянкою, оскільки таке було
передбачено ст. 30 ЗК України 1990 року,
чинного на момент відкриття спадщини.

З огляду на наведене є помилковими
висновки суду про те, що позивач
дізнався про порушення своїх прав лише
в серпні 2012 року, коли його запросили як
суміжного землекористувача на розгляд
питання щодо надання дозволу на
збереження самочинно побудованих
господарських будівель.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, спірні будівлі були
побудовані з 1993 до 2008 року. Доказів
наявності будь-яких претензій щодо їх
розташування з боку попереднього
землекористувача (матері позивача) до
жовтня 2001 року, як і з боку позивача з
моменту отримання свідоцтва про на
спадщину та до 2008 року матеріали справи
не містять.

Із позовом до суду позивач звернувся
лише в лютому 2013 року.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України на зазначене уваги не звернув,
пояснень відповідача щодо пропуску
позивачем позовної давності в
достатньому обсязі не перевірив та
висновків про наявність підстав для
задоволення позову дійшов передчасно.

Апеляційний суд помилок суду першої
інстанції в повному обсязі не усунув.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 06 лютого 2014 року та рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 11 грудня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О.
Гвоздик

Судді:
Н.А. Горелкіна

Є.П.
Євграфова

О.І.
Євтушенко

О.М. Ситнік