Ухвала

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І.,
Завгородньої І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Садівницьке товариство
ім. 40-річчя Жовтня про захист честі,
гідності, ділової репутації,
спростування недостовірної інформації
та стягнення моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 21 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у
якому просила зобов'язати ОСОБА_4
спростувати інформацію, викладену в
резолютивній частині рішення
загальних зборів Садівницького
товариства ім. 40-річчя Жовтня (далі - СТ
ім. 40-річчя Жовтня) від 15 жовтня 2006 року,
зобов'язати відповідача спростувати
інформацію, викладену в п. 2.3 та в п.4.1
протоколу зборів членів та
уповноважених представників членів СТ
ім. 40-річчя Жовтня від 17 квітня 2010 року,
й стягнути з відповідача моральну
шкоду, яку оцінила в 10 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 10
липня 2005 року вона була обрана головою
правління СТ ім. 40-річчя Жовтня.

На зборах товариства 15 жовтня 2006 року
ОСОБА_5 повідомила, що нею за письмовим
дорученням голови правління здійснено
переоформлення свідоцтва старого
зразка про державну реєстрацію
юридичної особи СТ ім. 40-річчя Жовтня,
проте відповідач заявила, що статут не
перереєстровано, а зареєстровано
новий, що стало підставою для
звільнення її з посади голови
правління та виборів нового голови
правління.

Відповідач, продовжуючи
розповсюджувати зазначену
недостовірну інформацію, зверталась до
Голосіївського районного суду м. Києва,
Святошинського районного суду міста
Києва, апеляційного суду м. Києва, РУГУ
МВС України в м. Києві та прокуратури
Святошинського району м. Києва
про притягнення її до кримінальної
відповідальності.

17 квітня 2010 року відбулися загальні
збори, головою яких було обрано ОСОБА_6,
а секретарем - ОСОБА_4

Зазначала, що протокол зазначених вище
зборів, складений ОСОБА_4, не
відповідає дійсним подіям, які
відбувалися на них, а саме, не
відповідає дійсності те, що ОСОБА_7
повідомляла зборам про негідну її
поведінку, що вона влаштовувала людям
скандали та погрожувала, у деяких
садоводів вимагала продати земельну
ділянку, що зафіксовані факти
фіктивних трудових угод та актів
виконаних робіт, що нею не дотримувався
ліміт готівки в касі, що в результаті
незаконної діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_5
було сплачено 20 000 грн пені та штрафів
за несвоєчасне подання звітів та
несвоєчасне перерахування платежів, що
керівництво «Теплиці України»
звинуватило СТ ім. 40-річчя Жовтня в
недоплаті за електроенергію та
прийняло рішення, у зв'язку з цим, про
повне відключення СТ ім. 40-річчя Жовтня
від електромереж.

Такими незаконними діями відповідача
їй спричинено моральну шкоду, яка
полягає у приниженні її честі,
гідності, престижу та ділової
репутації.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 27 травня 2013 року
вимоги в частині зобов'язання
відповідача спростувати інформацію,
викладену в п. 2.3 протоколу зборів
членів та уповноважених представників
членів СТ ім. 40-річчя Жовтня від 17
квітня 2010 року, щодо вимагання у
садоводів продати земельну ділянку та
щодо недотримання ліміту готівки в
касі, а також щодо інформації,
викладеної в п. 4.1 пп. «В» протоколу
зборів членів та уповноважених
представників членів СТ ім.
40-річчя Жовтня від 17 квітня 2010 року
«винести ОСОБА_3 догану та попередити
її, що при подальшому проведенні
діяльності, яка шкодить СТ та
садоводам, невиконанні вимог зборів,
недотриманні правил добросусідства та
користування землею (повна
захаращеність садових ділянок,
розведення отруйних рослин-паразитів,
недостойна поведінка тощо), вона буде
виключена з членів СТ ім. 40-річчя
Жовтня», залишено без розгляду.

Рішенням Святошинського районного
суду м.Києва від 01 червня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
21 січня 2014 року прийнято відмову ОСОБА_3
від позовних вимог в частині
спростування недостовірної
інформації, викладеної в резолютивній
частині протоколу зборів від 15 жовтня
2006 року, про те, що вона самочинно
здійснила перереєстрацію установчих
документів, в тому числі здійснила
перереєстрацію статуту СТ ім. 40-річчя
Жовтня, перевищивши повноваження
голови СТ ім. 40-річчя Жовтня, чим
порушила права членів товариства, та в
пункті 2.3. протоколу зборів членів СТ
ім. 40-річчя Жовтня та уповноважених
представників від 17 квітня 2010 року в
частині, що ОСОБА_3 влаштовувала людям
скандали, погрожувала; що керівництво
«Теплиці України» звинуватило СТ ім.
40-річчя Жовтня в недоплаті за
електроенергію та прийняло рішення у
зв'язку з цим про відключення СТ
ім. 40-річчя Жовтня від електроенергії.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 01 червня 2013 року в
частині розгляду цих вимог скасовано.

Провадження в справі за цими позовними
вимогами закрито.

В іншій частині рішення місцевого суду
від 01 червня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 про спростування
недостовірної інформації та
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково.

Визнано недостовірною та зобов'язано
ОСОБА_4 на найближчих зборах членів та
уповноважених представників членів СТ
ім. 40-річчя Жовтня спростувати поширену
нею інформацію щодо ОСОБА_3 на зборах
членів товариства 17 квітня 2010 року та
викладену в пункті 2.3. протоколу цих
зборів, а саме: що в акті перевірки
фінансової діяльності товариства від 29
червня 2007 року зафіксовано факти
укладення фіктивних трудових угод та
актів виконаних робіт, також, що
внаслідок діяльності ОСОБА_3 було
сплачено близько 20 000 грн пені та
штрафів за несвоєчасне подання звітів
та несвоєчасне перерахування платежів.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування моральної шкоди 2 000 грн
та судові витрати 300 грн, а всього 2 300
грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення
місцевого суду від 01 червня 2013 року,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що 17 квітня 2010 року
відбулися збори членів та
уповноважених представників членів СТ
ім. 40-річчя Жовтня, на яких
виступила ОСОБА_4 та повідомила
присутнім на зборах, а в подальшому
сама особисто як секретар виклала в п.
2.3. протоколу цих зборів, що «садоводами
висловлено одностайний осуд дій ОСОБА_3
та ОСОБА_5. Порушення в бухгалтерській
та фінансовій сфері були зафіксовані в
акті ревізійної комісії від 29 червня 2007
року, який був озвучений на зборах. В
ньому зафіксовано факти від фіктивних
трудових угод та актів виконаних робіт
до неправомірного завищення вступних
внесків на 50 - 150 грн, недотримання
ліміту готівки в касі.... Кваліфікована
юрист ОСОБА_3 з кваліфікованим
бухгалтером ОСОБА_5 півтора роки
працювали за готівку, без реєстрації в
податковій та фондах соціального
страхування, не подаючи обов'язкової
звітності та не сплачуючи податки та
обов'язкові платежі. В результаті було
сплачено близько 20 000 грн пені та
штрафів за несвоєчасне подання звітів
та несвоєчасне перерахування основних
платежів».

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині спростування інформації, а
саме: що в акті ревізійної комісії від 29
червня 2007 року зафіксовані факти
фіктивних трудових угод та актів
виконаних робіт, та що в результаті
незаконної діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_5
було сплачено пені та штрафів за
несвоєчасне подання звітів та
несвоєчасне перерахування платежів в
сумі 20 000 грн, суд першої інстанції
виходив з того, що матеріалами справи
підтверджена достовірність вказаної
інформації.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов в
частині вимог про спростування
недостовірної інформації та
відшкодування моральної шкоди,
апеляційний суд виходив з того, що
вказана вище інформація є
недостовірною та має бути спростована
відповідачем.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Як убачається з позовної заяви,
предметом позову є захист честі,
гідності та ділової репутації.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст.
32 Конституції України, ст. 10 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -Конвенція)
кожному гарантується право на захист
ділової репутації та спростування
недостовірної інформації особою, яка
поширила таку інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України та
роз'яснень, які містяться в пункті 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року № 1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї
та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України та п. 15
зазначеної постанови Пленуму
Верховного Суду України негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе протилежного
(презумпція добропорядності).
Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_4 дійсно
вказувала на зборах 17 квітня 2010 року
про порушення у
фінансово-господарській діяльності
під час перебування ОСОБА_3 на посаді
голови правління, які були встановлені
ревізійною комісією СТ ім.
40-річчя Жовтня під час проведення
ревізії фінансово-господарської
діяльності та викладені в акті ревізії.

Згідно з актом перевірки
фінансово-господарської діяльності СТ
ім. 40-річчя Жовтня за період з 01 січня 2005
року до 17 червня 2007 року, складеним
ревізійною комісією СТ ім. 40-річчя
Жовтня, відповідальними за
фінансово-господарську діяльність
були голова правління ОСОБА_3 до 03
червня 2007 року, голова правління ОСОБА_8
з 03 червня 2007 року, бухгалтер ОСОБА_9 до
01 січня 2006 року, бухгалтер ОСОБА_5 з 01
січня 2006 року.

Також установлено, що згідно з розділом
4 акта ревізії від 29 червня 2007 року у
вигляді пені товариством була сплачена
сума 331,01 грн, а не близько 20 000 грн, як
повідомила відповідачка на зборах.

Визнаючи негативною та недостовірною
інформацію, поширену відповідачем на
зборах, про те, що внаслідок діяльності
позивача товариством було сплачено
пені та штрафів в сумі близько 20 000 грн
за несвоєчасне подання звітів та
несвоєчасне перерахування платежів,
апеляційний суд, при цьому, не зазначив,
яким чином ця інформація порочить
честь і гідність позивачки та завдає
шкоди її особистим майновим благам,
оскільки штраф за несвоєчасне подання
звітів дійсно був нарахований і
сплачений, але у меншому розмірі.

Згідно з розділом 3 акта перевірки
фінансово-господарської діяльності СТ
ім. 40- річчя Жовтня від 29 червня 2007 року
у порушення чинного законодавства
України трудові угоди на виконання
разових робіт за більшості випадків
укладались без повного юридичного
оформлення (печаткою товариства не
закріплювались, не завжди вказувалися
паспортні дані виконавця, вільні місця
на бланках трудової угоди не
перекреслювались). У багатьох випадках
трудові угоди від імені голови
укладалися завгоспом ОСОБА_10

Акти виконаних робіт складались
формально без зазначення обсягу
виконаних робіт та їх якості, а лише
вказувалися роботи, зазначені у
трудовій угоді, виконані в обсягах, що
вказані в угодах.

З матеріалів справи вбачається, що
критичний виступ голови зборів ОСОБА_4
стосувався виключно оцінки діяльності
ОСОБА_3, як голови правління СТ, і не
містив образливих виразів або
принизливих висловів на адресу
особистості позивача ОСОБА_3 або її
професійного рівня як юриста. Інших
обставин, які б свідчили про порушення
немайнових чи інших прав позивача,
зокрема, приниження її честі та
гідності як юриста, поширенням
недостовірної інформації позивачем не
наведено та не подано доказів на їх
підтвердження.

Суд першої інстанції, з'ясувавши
обставини справи та надавши належну
оцінку зібраним у справі доказам,
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні матеріального
та процесуального закону.

Ураховуючи наведене, рішення
апеляційного суду в частині
задоволених вимог підлягає скасуванню
із залишенням у силі в цій частині
рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м.Києва від 21
січня 2014 року в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа - Садівницьке товариство ім.
40-річчя Жовтня про спростування
недостовірної інформації та
відшкодування моральної шкоди
скасувати та залишити в силі в цій
частині рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 01 червня 2013
року.

У решті рішення апеляційного суду м.
Києва від 21 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

І.М. Завгородня