АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/5736/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Грицак Р.М. Провадження №
22-ц/789/1067/14 Доповідач - Бершадська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 5 серпня 2014
року по справі за позовом Львівського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року Львівський державний
університет внутрішніх справ
звернувся до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що між відповідачем
та ним було укладено письмовий договір
про підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України,
згідно якого ОСОБА_1 зобов"язаний був
після закінчення навчання
відпрацювати в органах внутрішніх
справ не менше трьох років, однак до
закінчення цього строку був звільнений
за власним бажанням. Відповідач не
виконав вказаних умов договору, тому з
нього необхідно стягнути витрати,
пов"язані з його утриманням у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України в сумі 13945,69
грн.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 5 серпня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь
Львівського державного університету
внутрішніх справ 13945,69 грн. витрат,
пов"язаних з утриманням у вищому
навчальному закладі.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримав та зіслався на
обставини, викладені в ній.

Представник позивача, будучи належним
чином повідомлений про час та місце
слухання справи, в судове засідання не
з"явився.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом ректора Львівського
державного університету внутрішніх
справ 30 липня 2007 року ОСОБА_1 було
зараховано курсантом першого курсу
денної форми навчання за державним
замовленням факультету підготовки
слідчих для здобуття
освітньо-кваліфікаційного рівня
"Бакалавр", спеціальність
"Правознавство" та поставлено курсанта
на грошове, майнове та котлове
забезпечення з 13 серпня 2007 року.

13 серпня 2007 року між Львівським
державним університетом внутрішніх
справ (виконавець), Управлінням
міністерства внутрішніх справ України
в Тернопільскій області (замовник) та
ОСОБА_1 було укладено Договір "Про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України".

Пунктом 2.3.6. цього Договору ОСОБА_1
зобов"язувався у разі відрахування з
навчального закладу чи звільнення з
органів вутрішніх справ по закінченню
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі
відшкодувати фактичні витрати,
пов"язані з його утриманням у
навчальному закладі згідно із
затвердженим розрахунком.

Наказом №233 о/с від 12 жовтня 2012 року
лейтенанта міліції ОСОБА_1 було
звільнено за п. 64 "є" "Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ" за власним бажанням.

Згідно розрахунку сума витрат, що
підлягають відшкодуванню за утримання
ОСОБА_1 у Львівському державному
університеті внутрішніх справ, складає
13945,69 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до вимог п. 2.3.6 Договору про підготовку
фахівця у вищому навчальному закладі
відповідач зобов"язаний відшкодувати
фактичні витрати, пов"язані з його
утриманням у навчальному закладі,
згідно із затвердженим розрахунком.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком.

Частиною другою ст. 52 ЗУ "Про освіту"
визначено, що випускники вищих
навчальних закладів, які здобули
освіту за кошти державного або
місцевого бюджетів, направляються на
роботу і зобов"язані відпрацювати за
направленням і в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Постановою КМУ від 22 серпня 1992 року № 992
затверджений Порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась
за державним замовленням, згідно якого
випускники, які уклали угоду з вищим
навчальним закладом після зарахування
на навчання, повинні відпрацювати за
місцем призначення не менше трьох
років. У разі неприбуття молодого
фахівця за направленням або відмови
без поважної причини приступити до
роботи за призначенням, звільнення
його з ініціативи адміністрації за
порушення трудової дисципліни,
звільнення за власним бажанням
протягом трьох років випускник
зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку до державного
бюджету вартість навчання та
компенсувати замовникові всі витрати.
Спори, що виникають у разі порушень
угоди, розглядаються в судовому
порядку (ст.ст. 8, 14, 16).

Постановою КМУ від 1 березня 2007 року №
313 затверджено Порядок відшкодування
особами витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ, який
визначає механізм відшкодування
особами, які навчалися за державним
замовленням у вищих навчальних
закладах МВС, витрат, пов'язаних з їх
утриманням у таких закладах, у разі
звільнення осіб начальницького складу
органів внутрішніх справ із служби
протягом трьох років після закінчення
навчального закладу за власним
бажанням, через службову
невідповідність або за порушення
дисципліни. Відшкодування
здійснюється в розмірі фактичних
витрат, пов'язаних з грошовим,
продовольчим і речовим забезпеченням;
оплатою комунальних послуг і вартості
спожитих енергоносіїв (ст.ст. 1, 2).

За змістом ст. 3 цього Порядку витрати
відшкодовуються згідно з договором про
підготовку фахівця в навчальному
закладі, який укладається між
навчальним закладом, головним
управлінням або управлінням МВС та
особою.

Аналогічні підстави відшкодування
витрат, пов"язаних з утриманням осіб,
навчання яких здійснювалось за
державним замовленням, зазначені і в
пункті 3 Типового договору про
підготовку фахівців у вищому
навчальному закладі МВС України,
затвердженому наказом МВС України №150
від 14 травня 2007 року.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 навчався з серпня 2007 року по
червень 2011 року та звільнений з органів
внутрішніх справ у запас Збройних Сил
України за власним бажанням 12 жовтня 2012
року, тобто після закінчення навчання
відпрацював 1 рік 4 місяці.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов"язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що ставляться.

Враховуючи вимоги чинного
законодавства, умови укладеного
трьохстороннього договору про
підготовку фахівця та те, що відповідач
відпрацював лише 1 рік 4 місяці, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про те, що відповідач
зобов"язаний відшкодувати витрати,
понесені позивачем у зв"язку з його
утриманням у вищому навчальному
закладі Міністерства внутрішніх справ
України.

Доводи апелянта про безоплатність
освіти, як конституційну гарантію
реалізації права на освіту, яка на його
думку виключає можливість стягнення
витрат, пов"язаних з утриманням його у
вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України
не заслуговують уваги суду, оскільки
предметом спору є не стягнення
вартості навчання, а коштів на його
утримання у вищому навчальному
закладі, в розрахунок яких вартість
освітніх послуг не входить.

Посилання апелянта на те, що після
звільнення з органів внутрішніх справ
його одразу було призначено в органи
прокуратури, не звільняє останнього
від обов"язку відшкодувати витрати за
утримання у вищому навчальному
закладі, адже згідно договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі Міністерства
внутрішніх справ України ОСОБА_1 взяв
на себе обов"язок відпрацювати три роки
в органах внутрішніх справ, а не в інших
державних органах.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалене
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 5 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.В. Бершадська