Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В.,
Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання
Демчук Ю.Ю.,

з участю
представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства "Універсал
Банк" та представника ОСОБА_1 - адвоката
ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського
міського суду від 4 червня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Універсал
Банк" до ОСОБА_1 й ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
"Універсал Банк" про визнання договору
поруки припиненим,

в с т а н о в и л а :

3 квітня 2014 року ПАТ «Універсал Банк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 про солідарне стягнення 10 870,61
доларів США, що становило 101 069,49 грн. за
офіційним курсом НБУ, заборгованості
за кредитним договором.

Поручитель ОСОБА_3 23 квітня 2014 року
звернулася в суд із зустрічним позовом
до ПАТ «Універсал Банк» про визнання
договору поруки припиненим.

Рішенням Кузнецовського міського суду
від 4 червня 2014 року позовні вимоги
сторін задоволено частково. З
відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Універсал Банк» стягнено 10 870,61
доларів США, що становить 101 069,49 грн. за
офіційним курсом НБУ, заборгованості
за кредитним договором. Договір поруки
№ 019-2914/840-0022-Р від 27 листопада 2007 року,
укладений між ПАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_3, визнано припиненим. У зв'язку з
цим банку у задоволенні позовних вимог
про стягнення кредитної
заборгованості з поручителя ОСОБА_3
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій апеляційній скарзі позивач,
вважаючи висновок місцевого суду про
припинення поруки незаконним, просив
апеляційний суд оскаржуване рішення
стосовно поручителя ОСОБА_3 скасувати
та ухвалити у справі нове рішення про
солідарне стягнення кредитної
заборгованості з обох відповідачів.

Представник позичальника ОСОБА_1 -
адвокат ОСОБА_2 у поданій апеляційній
скарзі доводив, що згідно з п. 2.10.
кредитного договору № 019-2914/840-0022 від 27
листопада 2007 року, у випадку, якщо на
поточному рахунку позичальника,
вказаному в п. 2.1.3. договору,
знаходиться сума більша, ніж сума
щомісячного платежу на день погашення,
розмір якого визначений в п. 2.4.-2.5. цього
договору, відбувається погашення лише
суми щомісячного платежу. Решта суми
залишається на такому поточному
рахунку позичальника до настання
наступної дати погашення щомісячного
платежу.

Відповідно до п. 4.2. згаданого
кредитного договору після здійснення
дострокового часткового погашення
кредиту позичальник зобов'язаний до
дати сплати наступного щомісячного
платежу підписати новий графік
погашення із зміненим розміром
щомісячного платежу. У випадку, якщо
позичальник до вказаного у цьому
пункті договору терміну не підписав
новий графік погашення, він
зобов'язаний здійснювати наступні
щомісячні платежі у розмірі,
передбаченому останнім погодженим
сторонами графіком погашення, що діяв
на дату такого дострокового погашення.

Оскільки сторони нового графіку
погашення кредиту не підписували, а
ОСОБА_1 була здійснена проплата банку з
переплатою коштів на суму понад 1100
доларів США, у місцевого суду не було
підстав задовольняти позовні вимоги
кредитора про дострокове стягнення
всієї кредитної заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянтів, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
представника відповідача ОСОБА_1 -
адвоката ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а
апеляційна скарга позивача -
частковому задоволенню з частковим
скасуванням рішення місцевого суду та
ухваленням у справі апеляційним судом
нового рішення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Визнаючи на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК
України поруку відповідачки ОСОБА_3
припиненою та відмовляючи у зв'язку з
цим банку у задоволенні позовних вимог
до поручителя, місцевий суд виходив з
того, що позивач змінив забезпечене
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшився обсяг його
відповідальності.

Проте погодитися з таким висновком
суду першої інстанції колегія суддів
не може.

З матеріалів справи вбачається, що 27
листопада 2007 року між ВАТ «Банк
Універсальний», правонаступником
якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1
був укладений кредитний договір №
019-2914/840-0022, відповідно до якого
відповідач отримав у банку кредит у
сумі 30 495 доларів США під 12,45 % річних
строком до 10 листопада 2037 року.

Укладений із банком кредитний договір
позичальник у судовому порядку не
оспорив, у зв'язку з чим він відповідно
до правил ст. 204 ЦК України є
правомірним.

В цей же день, 27 листопада 2007 року, для
забезпечення виконання кредитних
зобов'язань між банком і ОСОБА_3 був
укладений договір поруки № 019-2914/840-0022-Р,
відповідно до якого поручитель взяв на
себе зобов'язання нести солідарну
відповідальність із позичальником
перед банком.

В порушення вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України ОСОБА_1 узяті на себе
зобов'язання перед банком порушив і
станом на 12 березня 2014 року допустив
кредитну заборгованість у загальній
сумі 10 870,61 доларів США (101 069,49 грн. за
офіційним курсом НБУ), з яких: 188,29 дол.
США (1 750,63 грн.) - прострочена
заборгованість за тілом кредиту; 9 260,34
дол. США (86 098, 01 грн.) - сума дострокового
стягнення кредиту; 1 305,82 дол. США (12 140,83
грн.) - прострочені відсотки та 116,16 дол.
США (1 080,00 грн.) - штрафні санкції.

Розмір вказаної заборгованості
підтверджується розрахунком суми
заборгованості за кредитним договором,
наданим позивачем. Відповідачі
вказаний розрахунок не спростували,
власних розрахунків з даного приводу
не надали, а тому колегією суддів він
приймається як достовірний.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з п. 5.2.5. кредитного договору
банк вправі вимагати дострокового
повернення кредиту та сплати процентів
за користування ним у випадку
невиконання або неналежного виконання
позичальником умов цього договору.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України передбачено,
що порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Проте зі справи безспірно вбачається, і
це визнали самі сторони, що незважаючи
на направлення позивачем позичальнику
листа № 2290ГО-2/2145 від 16 липня 2008 року,
насправді кредитне зобов'язання сторін
змінено не було, а тому обсяг
відповідальності поручителя не
збільшився і залишився той самий, що
підтверджується відповідним
розрахунком кредитної заборгованості,
наданим банком (а. с. 11-18, 19-20, 73).

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 22 постанови № 5
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснив, що
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя.

Оскільки у даному випадку збільшення
обсягу відповідальності поручителя не
відбулося, висновок суду першої
інстанції про припинення поруки ОСОБА_3
на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України є
неправильним.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що 3
березня 2012 року кредитор надіслав
відповідачам у справі досудові вимоги
з вимогою сплатити суму простроченої
заборгованості, нарахованих процентів
і штрафних санкцій та попередив
позичальника і поручителя про право
банку у майбутньому у випадку
непогашення ними цієї заборгованості у
передбачені законом та укладеним
договорами строки вимагати
дострокового виконання основного
кредитного зобов'язання у повному
обсязі (а. с. 24, 26).

Таким чином, у направленій банком
поручителю досудовій вимозі ідеться
лише про погашення відповідачами
простроченої заборгованості,
нарахованих процентів і штрафних
санкцій та не міститься даних про
застосування кредитором свого права на
повернення кредиту достроково (а. с. 24).

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 24 постанови № 5
від 30 березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснив, що
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Оскільки позивач не направляв
поручителю досудової вимоги про
дострокове виконання ним та боржником
основного кредитного зобов'язання у
повному обсязі, а пред'явив у суд даний
позов до обох відповідачів, доводи
ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві про
припинення поруки на підставі правил ч.
4 ст. 559 ЦК України на увагу не
заслуговують.

У зв'язку з викладеним підстав для
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3
про визнання договору поруки
припиненою, виходячи з підстав
пред'явленого нею позову, та для
відмови банку у солідарному стягненні
кредитної заборгованості як з
позичальника, так і з поручителя у
місцевого суду, на переконання колегії
суддів, не було.

Зважаючи на наведене, рішення
місцевого суду не повній мірі
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України,
через що підлягає частковому
скасуванню.

Що стосується доводів апеляційної
скарги представника відповідача
ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, то вони
підлягають відхиленню з таких підстав.

З наданого позивачем розрахунку
кредитної заборгованості на а. с. 19-20 та
вимог банку на а. с. 24 і 26 вбачається, що
з червня 2011 по березень 2012 року
позичальник припиняв виконувати свої
зобов'язання за кредитним договором, що
відповідно до правил ч. 2 ст. 1050 ЦК
України та п. 5.2.5. укладеного кредитного
договору давало банку достатні
підстави для прийняття рішення про
дострокове виконання відповідачами
кредитного зобов'язання у повному
обсязі. Часткове дострокове погашення
кредиту, яке мало місце з боку
позичальника у подальшому, такого
права банку не позбавили, оскільки
прострочена кредитна заборгованість
відповідачів на час пред'явлення
даного позову збереглася, що визнав
представник відповідачів у судовому
засіданні апеляційного суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 526, 553, 554, 559, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- адвоката ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Універсал
Банк" задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду
від 4 червня 2014 року в частині, що
стосується задоволення зустрічного
позову, відмови у задоволенні позовних
вимог банку стосовно ОСОБА_3 та судових
витрат у справі, скасувати.

ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного
позову до Публічного акціонерного
товариства "Універсал Банк" про
визнання договору поруки припиненим
відмовити.

Позов Публічного акціонерного
товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 й
ОСОБА_3 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 й ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства "Універсал Банк"
заборгованість за кредитним договором
№ 019-2914/840-0022 від 27 листопада 2007 року у
загальній сумі 10 870 (десять тисяч
вісімсот сімдесят) доларів та 61 цент
США, що становило 101 069 (сто одну тисячу
шістдесят дев'ять) грн. 49 коп. за
офіційним курсом НБУ, з яких: 188,29 дол.
США (1 750,63 грн.) - прострочена
заборгованість за тілом кредиту; 9 260,34
дол. США (86 098, 01 грн.) - сума дострокового
стягнення кредиту; 1 305,82 дол. США (12 140,83
грн.) - прострочені відсотки та 116,16 дол.
США (1 080,00 грн.) - штрафні санкції.

Стягнути з ОСОБА_1 й ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Універсал Банк" 1010 (одну тисячу десять)
грн. 69 коп. судових витрат у справі та 627
(шістсот двадцять сім) грн. 15 коп.
витрат, понесених при поданні
апеляційної скарги.

В решті висновки рішення місцевого
суду залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення. Воно може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: