Ухвала

іменем україни

04 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО» про
стягнення страхового відшкодування,
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 18 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 21 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до відповідача про
стягнення з останнього суми страхового
відшкодування, посилаючись на те, що 22
травня 2012 року з відповідачем
Приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПАТ
«СК «ВУСО») уклала договір
добровільного страхування майна,
предметом якого є страхування майнових
інтересів щодо нежилого приміщення
загальною площею 312,3 кв. м, будинку
АДРЕСА_1. У зв'язку з пошкодженням та
знищенням застрахованого майна
внаслідок протиправних дій третіх осіб
позивач звернулася до відповідача із
заявою про сплату страхового
відшкодування, однак їй було
відмовлено у виплаті страхового
відшкодування у зв'язку з тим, що
пошкодження застрахованого майна не
підпадає ні під один із ризиків,
зазначених у договорі.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 18 грудня 2013 року,
яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 21 січня 2014 року, у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_5 просить скасувати рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 18 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 21 січня 2014 року, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що між ПАТ «СК
«ВУСО» та ОСОБА_3 укладений договір
добровільного страхування майна -
нежитлового приміщення, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

27 листопада 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до відповідача із заявою про виплату
страхового відшкодування у зв'язку з
пошкодженням та знищенням
застрахованої прибудови, оскільки 25
листопада 2012 року відбулася подія, що
має ознаки страхової, а саме: вказану
прибудову було розібрано.

Листом ПАТ «СК «ВУСО» від 01 квітня 2013
року відмовило ОСОБА_3 у виплаті
страхового відшкодування у зв'язку з
тим, що пошкодження застрахованого
майна не підпадає ні під один із
ризиків, зазначених у договорі.

Пунктом 4.1 договору передбачено
виключний перелік страхових випадків,
які є страхованими відповідно до
договору, зокрема пошкодження або
знищення майна в результаті:

пожежі - процесу горіння з відкритим
полум'ям поза місцями, спеціально
призначеними для його підтримки, який
може розповсюджуватися раптово і
довільно, що виникає в результаті
спалаху, удару блискавки, замикання
електричних ланцюгів в приладах і/або
проводці;

вибуху - вивільнення великої кількості
енергії за короткий проміжок часу, яке
базується на властивості прагнення
газів або пари до розширення, що
виникає внаслідок пожежі, природних
причин, а також техногенних вибухів та
вибух газу, що використовується у
побуті;

стихійних лих (землетрусу, урагану,
смерчу, вихору, селю, повені, обвалу);

аварії - розповсюдження води або іншої
рідини в результаті ушкодження
внутрішньої водопровідної (зокрема, з
кранів), каналізаційної, опалювальної і
протипожежної систем, чи інших
гідравлічних систем, а також
проникнення води і іншої рідини з інших
приміщень;

протиправні дії третіх осіб - крадіжки
з проникненням (розкрадання
застрахованого майна з проникненням у
приміщення).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що зазначена подія не підпадає під
жодний зі страхових ризиків,
передбачених договором, а посилання
позивача на п. 4.1.5 договору суди визнали
помилковим, оскільки зазначеним
пунктом прямо встановлено, в чому
повинні полягати протиправні дії
третіх осіб для кваліфікації події як
страховий випадок - крадіжка з
проникненням (розкрадання
застрахованого майна з проникненням у
приміщення).

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, а відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

З постанови Краматорського ГУ МВС
України в Донецькій області про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 20 вересня 2011 року
вбачається, що приблизно у вересні 2010
року Приватне підприємство «Ладіс»
(далі - ПП «Ладіс») проводило ремонтні
роботи капітального характеру, а саме:
заміну каналізаційного колектора за
адресою: АДРЕСА_1. Даний колектор
знаходився під прибудовою даного
будинку та для виконання робіт
працівники були вимушені демонтувати
частину прибудови.

Висновком Краматорського МВ ГУМВС
України в Донецькій області від 16
грудня 2012 року встановлено, що ПП
«Ладіс» виконувало роботи, пов'язані з
демонтажем господарської прибудови по
АДРЕСА_1. Зі слів мешканців будинку,
стало відомо, що частково зруйнована
господарська прибудова до магазину
повністю зруйнована у 2012 році, тому що
в ній збиралися особи без постійного
місця проживання, в подальшому у
частково зруйнованому приміщенні було
відкрито підвальне приміщення, що
загрожувало життю громадян. Власнику
приміщення постійно видавалися
приписи комісіями УЖКГ Краматорської
міської ради та ПП «Ладіс» для усунення
існуючих порушень, але ОСОБА_3 жодних
заходів не вживалося.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
страхування» страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди правильно виходили з того,
що подія, яка сталася з майном
позивачки не підпадає під жоден зі
страхових ризиків, передбачених
договором, оскільки п. 4.1.5 договору
прямо встановлено, в чому повинні
полягати протиправні дії третіх осіб
для кваліфікації зазначеної події як
страховий випадок - крадіжка з
проникненням (розкрадання
застрахованого майна з проникненням у
приміщення).

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що на момент укладення договору
добровільного страхування від 22 травня
2012 року ОСОБА_3 було відомо про часткове
знищення застрахованого майна, що
підтверджується вищезазначеною
постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи від 20 вересня 2011
року, яка була винесена за заявою
останньої.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів касаційної інстанції
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги та залишення без
змін рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 18 грудня
2013 року та ухвали апеляційного суду
Донецької області від 21 січня 2014 року,
оскільки судові рішення законні та
обґрунтовані, а доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судами
норм матеріального та порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 18 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:

В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова