АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-ій інстанції -
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Кабанченко О.А.,
Желепи О.В.

при секретарі: Денисенко К.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника відповідача ТОВ
«Житловик Плюс» - Гамоля О.Ф.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Житловик
Плюс» про спростування відомостей, які
порочать честь і гідність особи та
відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_3

на рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 18 червня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Голосіївського
районного суду м. Києва з позовом до ТОВ
«Житловик Плюс» про спростування
відомостей, які порочать честь і
гідність особи та відшкодування
моральної шкоди.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що
слюсарем сантехніком 03 березня 2012 року
проведено огляд сантехнічних приладів
в квартирі позивача внаслідок чого
склав акт в якому вказав про
відсутність ознак протікання. 04
березня 2012 року проведено повторний
огляд сантехнічних приладів в квартирі
позивача двома слюсарями сантехніками,
які виявили місце течі про, що складено
відповідний акт. Проте в акті від 15
березня 2012 року вказано неправдиві
відомості, а саме зазначено, що власник
квартири № 40 не надав доступу в повному
об'ємі (до кладової та другої кімнати),
що не відповідає дійсності та порушує
особисті немайнові права позивача.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 18 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ
«Житловик Плюс» про спростувати
відомостей, які порочать честь і
гідність особи та відшкодування
моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої
інстанції ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 18 червня 2014 року скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
позов в повному обсязі.

Посилаються на те, що рішення суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а також
фактичним обставинам справи. Зазначає,
що для ідентифікування конкретної
особи суд першої інстанції мав би
оглянути свідоцтво про право власності
на квартиру та паспортними даними
позивача.

Представник позивача підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що власниками
квартири АДРЕСА_1 у рівних долях є
ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло.

Зі змісту акту про залиття, аварію, що
трапилась на системі центрального
опалення, гарячого водопостачання (або
холодного постачання) від 15 березня 2014
року вбачається, що 03 березня 2012 року
внаслідок аварії на системі
Центрального опалення, а саме
протікання радіатора центрального
опалення, що сталась у кімнаті квартири
АДРЕСА_1 відбулось залиття квартири №
32, що знаходиться поверхом нижче. Крім
того в даному акті міститься
інформація про те, що причину залиття
кв. 32 встановити не вдалось, оскільки
при обстеженні кв. 40 власник не надав
доступу до кладової і другої кімнати.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Обставини викладені в акті про залиття,
аварію, що трапилась на системі
центрального опалення, гарячого
водопостачання (або холодного
постачання) від 15 березня 2014 не
підлягають доказуванню так, як
встановленні у рішенні Голосіївського
районного суду м. Києва від 27 листопада
2012 року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, третя особа: ТОВ «Житловик
плюс», КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду
Голосіївського району м. Києва» про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої внаслідок залиття квартири,
де серед іншого також встановлено, що:

Крім того рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 27 листопада
2012 року встановлено, що відповідно до
пояснювальної записки сантехніка, яка
залучена до матеріалів справи, 03
березня 2012 року поступило звернення
від мешканців будинку АДРЕСА_3 про те,
що їх зверху заливає квартира № 40. Коли
сантехнік і власник квартири № 32
звернулись до власника кв.40, то він
відмовився надати повний доступ для
огляду квартири та виявлення причин.

Також позивач зверталась з позовом до
Печерського районного суду м. Києва до
ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ТОВ
«Житловик плюс», КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду Голосіївського району
м. Києва», про спростування відомостей,
які порочать честь та гідність, а саме
просила спростувати неправдиву
інформацію, яка містилась у
пояснювальній записці від 20 березня 2012
року поданої ОСОБА_8 на ім'я
генерального директора ТОВ «Житловик
плюс», щодо факту недопущення його до
огляду сантехнічних приладів в
квартирі ОСОБА_3 та рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
09 грудня 2013 року в задоволенні
вказаного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
заявлена неправдива інформація
розповсюджена відносно фізичної особи,
не ідентифікується як інформація про
ОСОБА_3, що свідчить про відсутність
предмету спору та відповідно
відсутності необхідності у судовому
захисті прав та інтересів, які не
порушені.

Та з такими висновками суду
погоджується й колегія суддів виходячи
з наступного.

Згідно до статей 94, 277 ЦК України
фізична чи юридична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
інформацію» інформація про фізичну
особу (персональні дані) - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована.

А тому оскільки у вказаному акті
відсутні посилання на конкретну
фізичну особу, яка «не надала доступу
до кладової і другої кімнати», в Акті не
наведено відомості чи сукупність
відомостей про фізичну особу, яка
ідентифікована або може бути конкретно
ідентифікована як позивачка по справі.
Тому інформація в оспорюваному Акті
від 15 березня 2012 року не відноситься до
інформації про конкретну фізичну
особу, а саме ОСОБА_3

Частиною 2 ст.4 Закону України «Про
інформацію» визначено, що об'єктом
інформаційних відносин є інформація.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
інформацію» інформація - будь-які
відомості та/або дані, які можуть бути
збережені на матеріальних носіях або
відображені в електронному вигляді.

А тому доводи апелянта про те, що судом
першої інстанції неправильно
застосовано нормуЗакону України «Про
інформацію» не можуть бути прийняті до
уваги оскільки вказаний закон
поширюється на правовідносини між
сторонами по даній справі, оскільки у
даному позові ОСОБА_3 просить
спростувати недостовірні відомості
(інформацію) викладениі у акті про
залиття, аварію, що трапилась на
системі центрального опалення,
гарячого водопостачання (або холодного
постачання) від 15 березня 2014 року.

Доводи позивача про те, що судом першої
інстанції без доказування фактів
встановлених у рішенні Голосіївського
районного суд м. Києва від 27 листопада
2012 року не є правомочним, оскільки дане
рішення стосується зовсім інших осіб
проте колегія суддів не може
погодитись з такими доводами апелянта,
так як у вказаному рішенні суду
встановлювались фактичні обставини
справи, щодо залиття квартири АДРЕСА_3
та оскаржувальні позивачем відомості
були предметом дослідження у вказаній
справі.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції, і на
законність оскаржуваного рішення не
впливають.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
внаслідок чого підстав для його
скасування з мотивів викладених в
апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 18 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: