У Х В А Л А

Справа №338/650/14-ц

12 серпня 2014 року
смт. Богородчани

Богородчанський районний суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді
Гутича П.Ф.

з участю секретаря
Пилипонюк К.С.

представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Богородчани заяву ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення Богородчанського
районного суду від 29 травня 2014 року,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Богородчанського
районного суду від 29 травня 2014 року
задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики:
стягнуто в користь позивача борг за
договором позики від 25 грудня 2011 року у
сумі 466000 грн., проценти в сумі 52274 грн. 22
коп. та 3% річних від простроченої суми в
розмірі 28752 грн. 20 коп. З відповідача в
користь позивача стягнуто також судові
витрати по справі.

ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про
перегляд заочного рішення, посилаючись
на поважність причини неявки в судове
засідання, а також недодержання
сторонами письмової форми правочину.

В заяві зазначено, що відповідач не мав
змоги прибути в судове засідання 29
травня 2014 року у зв'язку з відрядженням,
про що повідомив суд завчасно. Крім
того, договір позики на суму, що
перевищує у 10 разів і більше розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, повинен вчинятися у
письмовій формі. Його розписка, дана
відповідачу 25 грудня 2011 року про
одержання від останнього у власність
40000 доларів США, не є договором позики,
оскільки не відповідає вимогам ст.207 ЦК.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився,
хоча про час і місце розгляду справи
належним чином повідомлений.

Представник позивача в судовому
засіданні просив у задоволенні заяви
відмовити. Вважає, що відповідач в
судове засідання 29 травня 2014 року не
з'явився без поважних на те причин,
оскільки судова повістка була вручена
йому своєчасно. Наказ про відрядження,
який додається до заяви про перегляд
заочного рішення, виданий після
вручення ОСОБА_2 судової повістки.

Крім того, такий наказ не відповідає
вимогам Інструкції про службові
відрядження в межах України та за
кордон, а копія наказу не відповідає
вимогам Типової інструкції з
діловодства у центральних органах
виконавчої влади, Раді міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевих
органах виконавчої влади та вимогам
Національного cтандарту України щодо
оформлення документів.

Вважає також, що наведені в заяві
докази не мають істотного значення для
правильного розгляду справи. На
підтвердження укладення договору
позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була
представлена та досліджена в судовому
засіданні розписка останнього від 25
грудня 2011 року про те, що цього числа
одержав від позивача 40000 доларів США.

Заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що заява
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст.232 ЦПК, заочне рішення
підлягає скасуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з'явився
в судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

В рішенні суду від 29 травня 2014 року
зазначено, що відповідачем не надано
доказів знаходження його у
відрядженні.

До заяви про перегляд заочного рішення
ОСОБА_2 додано наказ №51 від 26 травня 2014
року про відрядження його в м.Косів,
смт.Кути та Верховину з 28 по 29 травня 2014
року.

З матеріалів справи вбачається, що
заява ОСОБА_2 про відкладення судового
засідання датована 23 травня 2014 року,
тобто днем, коли наказу про
відрядження не існувало.

(а.с.62)

Крім того, як підставу для відрядження
ОСОБА_2, який працює на посаді
начальника регіонального відділення
ФДМУ в Івано-Франківській області, у
наказі зазначено розпорядження ФДМУ,
яке суду не представлено.

Суд також вважає, що докази, на які
посилається ОСОБА_2, не мають істотного
значення для правильного вирішення
справи.

Посилання відповідача на те, що договір
позики, укладений між ним та ОСОБА_3 25
грудня 2011 року, не відповідає вимогам
ст.207 ЦК України, безпідставні.

Відповідно до ст.1047 ЦК, договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менше як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошові суми або
визначеної кількості речей.

Як доказ укладання договору позики,
позивачем надано розписку ОСОБА_2 від 25
грудня 2011 року, в якій зазначено, що
цього числа ОСОБА_3 передав відповідачу
грошові кошти в сумі 40000 доларів США, а
останній зобов'язувався повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей до 21
квітня 2012 року.

(а.с.66)

В заяві про перегляд заочного рішення
ОСОБА_2 не заперечував факт дачі такої
розписки позикодавцеві.

Відповідно до постанови Судової палати
у цивільних справах Верховного Cуду
України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13,
письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику. За своєю суттю
розписка про отримання в борг грошових
коштів є документом, який видається
боржником кредитору за договором
позики, підтверджуючи як його
укладання, так і умови договору, а також
засвідчуючи отримання боржником від
кредитора грошової суми або речей.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Керуючись ст.231 ЦПК, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення Богородчанського районного
суду від 29 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики залишити без
задоволення.

Рішення Богородчанського районного
суду від 29 травня 2014 року може бути
оскаржене відповідачем до
апеляційного суду Івано-Франківської
області протягом 10 днів з дня
постановлення даної ухвали.

Головуючий