У х в а л а

17 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.
суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М., Умнової О.В.,
Фаловської І.М., розглянувши
заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 жовтня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_6 до Іванівської
середньої загальноосвітньої школи
І-ІІІ ступенів № 1 Калинівського
району Вінницької області, відділу
освіти Калинівської районної
державної адміністрації Вінницької
області про стягнення заробітної
плати, середнього заробітку за
затримку розрахунку і відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_6 звернулася
до суду із вказаним вище позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що вона
працювала на посаді кухаря у
Іванівській середній загальноосвітній
школі І-ІІІ ступенів № 1 Калинівського
району Вінницької області. 16 серпня 2012
року була звільнена із займаної посади
на підставі п. 4 ст. 36 КЗпП України.
Посилаючись на те, що відповідач на
день звільнення розрахунку з нею не
провів та трудову книжку не видав,
просила суд стягнути на її користь
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, моральну шкоду в розмірі 2
тис. грн, зобов'язати відповідача
повернути їй належно оформлену трудову
книжку.

Рішенням Калинівського районного
суджу Вінницької області від 12
червня 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з Іванівської
середньої загальноосвітньої школи
І-ІІІ ступенів № 1 Калинівського району
Вінницької області на користь ОСОБА_6
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 6 029
грн 22 коп. шляхом списання таких коштів
з рахунку Іванівської середньої
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
№1 Калинівського району Вінницької
області. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
відшкодування судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 20 вересня 2013 року
рішення суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог та
розподілу судових витрат скасовано,
ухвалено у цій частині нове рішення про
відмову в позові. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 жовтня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у вказаній справі за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 20 вересня 2013 року на підставі
п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

ОСОБА_6 звернулася до суду касаційної
інстанції із заявою про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 жовтня 2013 року
з підстав, передбачених п. 1 ч.
1 ст. 355 ЦПК України.

Заявник посилається на те, що суд (суди)
касаційної інстанції
неоднаково застосовує одні й ті ж самі
норми матеріального права, а саме
ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

До заяви про перегляд судових рішень,
як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, додано копію ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 лютого 2013 року у
справі про стягнення заробітної плати,
середньої заробітної плати за час
затримки розрахунку при звільненні, а
також копії постанов Верховного Суду
України від 03 липня 2013 року у справі про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середньої заробітної
плати за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди та від 21 листопада 2011 року у
справі про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середньої заробітної
плати за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди.

У допуску справи до провадження слід
відмовити з таких підстав.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Наведені заявником доводи не містять
ознак, визначених у ст. 355
ЦПК України.

Як роз'яснено п. 9 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року
«Про судову практику застосування
статей 353-360 ЦПК України» судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, можуть бути
рішення:

- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ;

- Вищого адміністративного суду
України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;

- апеляційних судів загальної
юрисдикції, як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України» щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права.

Постанови Верховного Суду України від
21 листопада 2011 року та від 03 липня
2013 року, на які здійснюється посилання,
не належать до переліку судових рішень,
на які може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355
ЦПК України.

Пунктом 6 вказаної вище постанови
роз'яснено, що під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Постановляючи ухвалу від 17 жовтня 2013
року, про перегляд якої подано заяву,
суд касаційної інстанції погодився з
висновками суду апеляційної інстанції
про те, що позивачем не доведено
позовних вимог.

Так, позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що вона зверталася
до відповідача, а останній відмовляв їй
у видачі трудової книжки та у
проведенні розрахунку. Натомість,
матеріали справи свідчать, що
відповідач приймав належні міри щодо
отримання позивачем трудової книжки.
Крім того, між сторонами була усна
домовленість про передачу трудової
книжки після здачі
товарно-матеріальних цінностей, а саме
21 серпня 2012 року, заробітну
плату виплачено їй у відповідності зі
ст. 47 КЗпП України.

Натомість, постановляючи ухвалу від 13
лютого 2013 року, на яку також
здійснюється посилання, суд касаційної
інстанції виходив з того, що позивачем
доведено факт не проведення з ним (нею)
повного розрахунку при звільненні та
факт не проведення виплати заробітної
плати за період перебування сторін у
трудових відносинах. За таких обставин,
суд дійшов до висновків про наявність
підстав для покладення на підприємство
обов'язку по сплаті працівникові
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та
невиплаченої заборгованості по
заробітній платі.

З аналізу вказаних вище судових рішень
вбачається, що предмети спорів,
підстави позовів, зміст позовних вимог
та встановлені судами фактичні
обставини є різними.

Таким чином, відсутні підстави вважати,
що суд касаційної інстанції при
розгляді зазначених справ за подібних
правовідносин при однаковому їх
матеріально-правовому регулюванні
дійшов неоднакових правових висновків,
тому в допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_6 до Іванівської
середньої загальноосвітньої школи
І-ІІІ ступенів № 1 Калинівського району
Вінницької області, відділу освіти
Калинівської районної державної
адміністрації Вінницької області про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за затримку розрахунку і
відшкодування моральної шкоди, за
заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 жовтня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька В.М. Колодійчук О.В.
Умнова І.М. Фаловська