АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М.., Міцнея В.Ф.

секретаря Лисак О.А.

з участю сторін: представника
позивача - ОСОБА_2

представника
відповідача - Паладійчука А.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про захист майнового
права та інтересу шляхом припинення
правовідношення, за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 30 січня 2014
року, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про захист майнового
права та інтересу шляхом припинення
правовідношення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
29.08.2007 року між ОСОБА_5 та відповідачем,
який є правонаступником ВАТ КБ «Надра»,
було укладено кредитний договір на
отримання 110000,00 доларів США строком до
28 серпня 2012 року. В якості забезпечення
виконання кредитних зобов'язань між
ним та відповідачем цього ж числа було
укладено договір поруки за яким він
зобов'язався в повному обсязі,
солідарно відповідати за виконання
кредитних зобов'язань. 25 листопада 2009
року банк направив йому лист-претензію
з вимогою виконати зобов'язання за
кредитним договором внаслідок його
неналежного виконання.

___________________________________________________________________

№ 22ц/794/563/2014 р.
Головуючий у І інстанції
Яківчик І.В.

Категорія: 19/27
Суддя-доповідач Владичан
А.І.

В подальшому, в грудні місяці 2009 року
банк звернувся до суду з позовом про
дострокове повернення кредиту,
здійснивши, при цьому, розрахунок
заборгованості в т.ч. пені за
несвоєчасне погашення кредиту і
відсотків починаючи з 20.12.2008 року, тобто
з часу коли у нього виникло право на
дострокове повернення кредиту.

Зважаючи на це, позивач посилаючись
на вимоги ч.4 ст.559 ЦК України вважає, що
оскільки відповідач не пред'явив до
нього, як до поручителя, вимоги
протягом шести місяців а пізніше, то
порука припинилася.

Крім цього, зазначав що за
ініціативою банку між ОСОБА_5 крім
кредитного договору, було також
укладено додаткову угоду № 1 до
кредитного договору від 29.08.2007 року,
якою було змінено розмір процентної
ставки по кредиту на випадок
прострочення платежів по ньому з 14,40% на
25% річних, а також змінено термін
користування кредитом з 28.08.2012 року на
20.08.2012 року, і вказані зміни до
кредитного договору із позивачем, як і
з поручителем, не погоджувались.

ОСОБА_5 просив суд захистити його
майнові права та інтереси шляхом
припинення правовідношення за
договором поруки від 29 серпня 2007 року
укладеного між ним та ВАТ КБ
«Надра»,правонаступником якого є ПАТ
КБ «Надра», та стягнути з відповідача
понесені ним судові витрати.

Рішенням Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 30 січня 2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено,
внаслідок спливу строку позовної
давності.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій вважає, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Суд не повно
з'ясував усі фактичні обставини справи
не дослідив та не надав належної оцінки
наявним в матеріалах справи доказам, не
сприяв повному, об'єктивному та
неупередженому її розгляду, тому
просив рішення суду скасувати, і
ухвалити нове рішення,яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі і стягнути з
відповідача понесені ним судові
витрати.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем пропущено
строк позовної давності, для звернення
до суду за захистом свого права.

Колегія суддів вважає, що висновки
суду є правильними, оскільки
ґрунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному дослідженні наявних у
справі доказів та на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, вірно
застосовано до правовідносин, що
склалися, норми матеріального та
процесуального права.

Судом встановлено, що 29.08.2007 року між
ОСОБА_5 та ВАТ КБ «Надра», було укладено
кредитний договір на отримання 110000,00
доларів США строком до 28 серпня 2012 року.
В якості забезпечення виконання
кредитних зобов'язань між ним та
відповідачем цього ж числа було
укладено договір поруки, за яким він
зобов'язався в повному обсязі,
солідарно відповідати за виконання
кредитних зобов'язань.

Згідно з ч.2 ст.554 ЦК України,
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі що і боржник,
включаючи сплату основного боргу,
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, якщо інше не встановлено
договором поруки.

25 листопада 2009 року ВАТ КБ «Надра»
було направлено ОСОБА_4 лист-претензію
з вимогою виконати зобов'язання за
кредитним договором внаслідок його
неналежного виконання ОСОБА_5. В грудні
місяці 2009 року банк звернувся до суду з
позовом про дострокове повернення
кредиту, здійснивши, при цьому,
розрахунок заборгованості в т.ч. пені
за несвоєчасне погашення кредиту і
відсотків починаючи з 20.12.2008 року, тобто
з часу коли у нього виникло право на
дострокове повернення кредиту.
Зазначений позов, рішенням
Сторожинецького районного суду від
18.01.2011 року було задоволено та стягнуто
в солідарному порядку з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 заборгованість перед банком.

Частиною четвертою статті 559 ЦК
України встановлено, що порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Пунктом 24 Постанови Пленуму ВССУ
від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» визначено, що
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є
як направлення/вручення йому вимоги
про погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач ОСОБА_4
достовірно і підтверджено дізнався про
невиконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань
по кредитному договору, по якому він
виступав поручителем, в період
направлення йому Банком
листа-претензії від 25.11.2009 року до час у
пред'явлення до нього цивільного
позову від 22.12.2009 року.

Відповідно в цей період йому було
відомо і про те з якого часу у Банку
виникло право на пред'явлення позову до
нього як до поручителя, оскільки в
матеріалах зазначеної цивільної
справи містився розрахунок пені
починаючи з 20.12.2008 року.

Згідно з ст. ст. 256,257 ЦК України,
позовна давність - це строк у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до положень ст.261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу яка
його порушила.

Судом першої інстанції правильно
зазначено, що починаючи з 25.11.2009 року
або з 22.12.2009 року у ОСОБА_4 виникло право
на подання позовної заяви,і з цього
часу почав спливати встановлений
Законом трирічний строк позовної
давності.

Дослідивши матеріали справи
колегією суддів встановлено, що ОСОБА_5
звернувся до суду 17.07.2013 року, тобто за
межами трирічного строку позовної
давності.

Посилання апелянта на те, що строк
позовної давності слід відраховувати
не з дня надіслання листа - претензії
(25.11.2009 р.), чи подачі позовної зави до
суду (22.12.2009р.), а з дня винесення
судового рішення, а саме з 18.01.2011 року є
хибними і не заслуговують на увагу,
оскільки про порушення свого права
ОСОБА_4 дізнався в момент направлення
йому листа-вимоги про погашення
заборгованості.

Доводи апеляційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Рішення
суду ухвалено відповідно до норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування по доводам
апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів ,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити .

Рішення Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 30 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: