АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9519/2014
Головуючий у 1- й інстанції: Савицький О.А.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до адвоката ОСОБА_3 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації і стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

13 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання спростувати недостовірну інформацію, викладену в письмових поясненнях адвоката ОСОБА_3, надісланих на адресу Кваліфікаційної-дісциплінарної комісії адвокатури, шляхом надсилання листа на адресу Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що суд першої інстанції не врахував того, що пояснення відповідача до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури не є письмовим зверненням, а є процесуальним документом, в якому він виклав недостовірну інформацію, яка підлягає спростуванню.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що 27.06.2013 року за результатами розгляду своєї скарги ОСОБА_2 отримала рішення КМКДК від 18.06.2013 про відмову в притягненні адвоката ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

У вказаному рішенні є посилання на пояснення адвоката ОСОБА_3 на скаргу ОСОБА_2, надані ним до КМКДК, в яких, на думку ОСОБА_2, було розповсюджено недостовірну інформацію щодо неї, яка є негативною та такою, що ганьбить її гідність та честь, а саме: «...Також зазначає, що ОСОБА_2 не виконала взятих на себе зобов'язань і за її підписом на нижченаведеному ресурсі ІНФОРМАЦІЯ_1 була опублікована стаття «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «... Крім того, адвокат ОСОБА_3 вказав, що приблизно місяця два тому на сайті www.ord.ua ОСОБА_2 опублікувала черговий пасквіль на народного депутата ОСОБА_5, де облила і його...».

Суд встановив, що позивач вважає вказані вислови такими, що містять недостовірну інформацію, а тому просила визнати вказані відомості недостовірними і такими, що порушують її честь, гідність і ділову репутацію.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на і інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з п. 16 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009р. за № 1 зазначено, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно зі ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і !технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять І фактичних даних, критика, оцінка дій. а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у і тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, і принизливій чи непристойній формі, що принижу є гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі іі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначився з нормами матеріального права та характером спірних правовідносин, вірно застосував роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1 та, оцінивши належним чином достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову

Також судова колегія приймає до уваги надані суду роздруківки статей з інтернету (на арк. справи 41-56), наявність яких позивач не спростовувала в судовому засіданні в суді першої інстанції, та жодним чином не заперечувала проти підпису деяких статей її прізвищем та іменем.

Отже, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді