АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Головуючий 1 інст.: - Крівцов
Провадження №22-ц/790/4301/14.
Суддя-доповідач : - Кокоша
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2014 року. Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: -
Кокоші В.В.,

суддів: - Шевченко Н.Ф.,
Пономаренко Н.Ф.,

при секретарі: - Остапович
Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 16 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_10 - про усунення
перешкод у користуванні квартирою,
виселення та зняття з реєстрації та
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
ОСОБА_9, приватного нотаріуса
Харківського МНО ОСОБА_11, 3-особи: ПАТ
«Регіон Банк», ОСОБА_10 - про визнання
договору купівлі-продажу квартири
недійсним, скасування та поновлення
державної реєстрації, зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_8, ОСОБА_9
звернулися в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог
зазначали, що згідно договору
купівлі-продажу, укладеного між ними та
ПАТ «Регіон-Банк» 21 листопада 2013 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_11, вони є
власниками квартири АДРЕСА_1.

Вказана квартира раніше належала
ОСОБА_6, ОСОБА_10 та була передана
останніми у іпотеку ПАТ «Регіон-Банк»
на підставі договору іпотеки.

Колишні власники житла продовжують
мешкати у придбаній ними квартирі та
відмовляються її звільняти, що
спонукає їх звернутися з позовом до
суду.

Посилаючись на вказані обставини
ОСОБА_8, ОСОБА_9 просили суд усунути
перешкоди у користуванні належною їм
квартирою та виселити ОСОБА_6, ОСОБА_10 з
квартири АДРЕСА_1, без надання іншого
житлового приміщення, а також зняти їх
з реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

Відповідачка ОСОБА_6, в особі свого
представника, позов не визнали,
посилаючись на його безпідставність.

Відповідач ОСОБА_10 в судове
засідання не з'явився.

У грудні 2013 року ОСОБА_6, в особі свого
представника ОСОБА_7, звернулася в суд з
зустрічним позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9,
приватного нотаріуса Харківського МНО
ОСОБА_11, 3-особи: ПАТ «Регіон-Банк»,
ОСОБА_10 про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним,
скасування та поновлення державної
реєстрації, зобов'язання вчинити певні
дії, який уточнила у березні 2014 року.

В обґрунтування зустрічного
позову посилалася на те, що 21 вересня 2007
року вона, ОСОБА_10та АКРБ
«Регіон-Банк», правонаступником якого
є ПАТ «Регіон-Банк», уклали договір
іпотеки №06-1-11-2-271, згідно з яким вона та
ОСОБА_10 передали у іпотеку банку
належну їм на праві спільної часткової
власності квартиру АДРЕСА_1.

21 листопада 2013 року ПАТ
«Регіон-Банк», діючи як продавець та
іпотекодержатель нерухомого майна,
продав належну їм квартиру АДРЕСА_1
покупцям ОСОБА_8, ОСОБА_9

При цьому, всупереч положенням ст.
38 Закону України «Про іпотеку» ПАТ
«Регіон-Банк» не повідомив її й ОСОБА_10
про позасудове звернення стягнення на
квартиру у порядку, передбаченому
договором іпотеки, чим позбавив її
переважного права на придбання 1/4
частки квартири у спільній частковій
власності, яка належала на праві
власності ОСОБА_10

Посилаючись на вказані обставини
та ст. ст. 203, 215, 361, 362, 363, 365, 366, 367 ЦК
України, ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», ОСОБА_6 просила суд визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 21
листопада 2013 року між ПАТ «Регіон-Банк»
та ОСОБА_8, ОСОБА_9; скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_8,
ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1; поновити
державну реєстрацію спільної
часткової власності на квартиру
АДРЕСА_1 в частці належній їй - 3/4 частки,
належній ОСОБА_10- 1/4 частки; зобов'язати
приватного нотаріуса Харківського МНО
ОСОБА_11 повернути їй правовстановлюючі
документи на вказану квартиру.

ОСОБА_8, в особі свого представника,
зустрічний позов не визнали,
посилаючись на його безпідставність.

ОСОБА_9 в судове засідання не
з'явився.

Згідно заяви поданої до суду,
просив суд задовольнити первісний
позов та відмовити у задоволенні
зустрічного позову.

Приватний нотаріус Харківського
МНО ОСОБА_11, в особі свого представника,
представник ПАТ «Регіон Банк»,
зустрічний позов не визнали.

При цьому посилалася на те, що
договір купівлі-продажу спірної
квартири укладений з додержанням вимог
чинного законодавства та не порушує
прав і обов'язків позивачки.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року
позов ОСОБА_8, ОСОБА_9 задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні
та розпорядженні приватною власністю
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та виселено ОСОБА_6,
ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1 без надання
їм іншого житлового приміщення.

Знято ОСОБА_6, ОСОБА_10 з реєстрації
місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_10 на
користь ОСОБА_8 судові витрати в
розмірі 229 грн. 40 грн., в рівних частках
по 114 грн. 70 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6- ОСОБА_7, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні
первісного позову ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
задовольнити зустрічний позов ОСОБА_6

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи первісний позов, суд
виходив з того, що ОСОБА_6, ОСОБА_10
втратили право на власності та право
користування на спірну квартиру, у
зв'язку з чим вони підлягають
виселенню з квартири без надання
іншого жилого та зняттю з
реєстраційного обліку.

Відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову, суд виходив з того,
що договір купівлі-продажу спірної
квартири укладено сторонами з
додержанням вимог чинного
законодства.

Такий висновок суду відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

З матеріалів справи вбачається, що 21
вересня 2007 року АКРБ «Регіон-Банк»,
правонаступником якого ПАТ
«Регіон-Банк» та ОСОБА_12 уклали
кредитний договір №06-2-9-127, згідно з
яким банк ОСОБА_12 кредит у сумі 5 500 000
грн. на строк з 21 вересня 2007 року по 31
серпня 2012 року.

На забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором 21
вересня 2007 року АКРБ «Регіон-Банк» та
ОСОБА_6, ОСОБА_10 уклали договір іпотеки
№06-1-11-2-271, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_13 за
р. №668, згідно з яким ОСОБА_6, ОСОБА_10
передали в іпотеку АКРБ «Регіон-Банк»
належну їм на праві спільної часткової
власності з квартиру АДРЕСА_1.

Договором іпотеки ОСОБА_6, ОСОБА_10
та АКРБ «Регіон-Банк» передбачили:

пункт 3.2.5 - у разі порушення ОСОБА_12
умов кредитного договору №06-2-9-127 від 21
вересня 2007 року або порушення умов
договору іпотеки, питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки вирішується шляхом
позасудового врегулювання;

пункт 4.1 - іпотекодержатель набуває
право на задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки у випадку,
якщо у момент наставання строку
виконання зобов'язання, вони не будуть
виконані та у випадку, якщо інформація
або документи, надані іпотекодавцем
при укладанні цього договору,
виявляться недостовірними або
недійсними, а також в разі порушення
ОСОБА_12 умов кредитного договору
№06-2-9-127 від 21 вересня 2007 року або
порушення умов цього договору;

пункт 4.2 - звернення стягнення за
цим договором здійснюється на підставі
цього договору, виконавчого надпису
нотаріуса або за рішенням суду;

пункт 4.3 - даний пункт цього договору є
застереженням про задоволення вимог
іпотекодержателя, яке надає право
іпотекодержателю звернути стягнення
на предмет іпотеки на підставі цього
договору шляхом:

- продажу від свого імені предмета
іпотеки будь-якій особі на підставі
договору купівлі-продажу у порядку,
встановленому ст. 38 Закону України «Про
іпотеку». У разі продажу предмета
іпотеки, отримати грошові кошти,
виручені від продажу та спрямувати їх
на погашення витрат іпотекодержателя
та заборгованості за кредитним
договором. Якщо предмет іпотеки
продано за суму більшу, ніж сума
заборгованості та витрат
іпотекодержателя, залишок грошових
коштів від його продажу
іпотекодержатель повертає
іпотекодавцю;

- прийняти від іпотекодавців право
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання у
порядку, встановленому ст. 37 Закону
України «Про іпотеку». При цьому це
застереження визначається сторонами
як договір про задоволення вимог
іпотекодержателя;

пункт 8.8 - будь-які повідомлення, які
направляються сторонами одна одній в
рамках цього договору, повинні бути
здійснені в письмовій формі та будуть
вважатися поданими належним чином,
якщо вони надіслані рекомендованим
листом на замовлення або доставлені
особисто на адресу сторін (а. с. 143-146).

Позичальник ОСОБА_12 та його майнові
поручителі ОСОБА_6, ОСОБА_10 не
виконували свої зобов'язання за
кредитним договором та договором
іпотеки.

У серпні 2011 року ПАТ «Регіон-Банк»
направлено на адресу ОСОБА_6, ОСОБА_10
письмову вимогу, в який
запропоновували їм погасити
заборгованість ОСОБА_12 за кредитним
договором №06-2-9-127 від 21 вересня 2007 року
та повідомлення ОСОБА_6, ОСОБА_10 про
намір банку звернути стягнення на
предмет іпотеки після 30 днів з моменту
отримання ними вимоги, в разі її
невиконання (а. с.84-87).

Вказана вимога була повернута
банку поштовим відділенням у через
неявку ОСОБА_6, ОСОБА_10 на пошту за їх
отриманням (а. с. 88-91).

У грудні 2011 року ПАТ «Регіон-Банк»
повторно направлено зазначену
письмову вимогу на адресу ОСОБА_6,
ОСОБА_10 шляхом експрес-доставки через
ДП «Даймекс-Харків», однак вимога не
була вручена ОСОБА_6, ОСОБА_10, оскільки
останні відмовилися отримувати
направлене їм відправлення (а. с. 227-232).

Заочним рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 11 квітня
2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6,
ОСОБА_10 на користь АТ «Регіон-Банк»
заборгованість за кредитним договором
№06-2-9-127 від 21 вересня 2007 року у сумі 5 461
450 грн. 19 коп., державне мито у сумі 1700
грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 120
грн., а всього 5 463 270 грн. 19 коп., шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
- двокімнатну квартиру №94, житловою
площею 33,1 кв. м., загальною площею 47,8 кв.
м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
та належить на праві власності ОСОБА_6,
ОСОБА_10 (а. с.81-83).

Вказане рішення набрало законної
сили та не оскаржене сторонами по
справі.

Протоколом №118 засідання правління
АТ «Регіон - Банк» від 21 листопада 2013
року постановлено використати право
банку, яке передбачено ст. 38 Закону
України «Про іпотеку» та розділом 4
договору іпотеки №06-1-11-271 від 29 вересня
2007 року, що забезпечує кредитне
зобов'язання ОСОБА_12, а саме:
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя - шляхом продажу від
свого імені предмету іпотеки, а саме
квартири АДРЕСА_1, яка належить
іпотекодавцям ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за суму
245 850 грн., що не перевищує оцінку,
виконану незалежним оцінювачем згідно
вимог Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні» (а. с. 191).

21 листопада 2013 року ПАТ
«Регіон-Банк», діючий як продавець і
іпотекодержатель та ОСОБА_8, ОСОБА_9
уклали договір купівлі-продажу,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського МНО ОСОБА_11 за р. №4745,
згідно з яким ПАТ «Регіон-Банк» продав
ОСОБА_8, ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 за 245 850
грн. ( а. с. 4-9).

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону
сторони іпотечного договору можуть
вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Позасудове врегулювання
здійснюється згідно із застереженням
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя, що підлягає
нотаріальному посвідченню, який може
бути укладений одночасно з іпотечним
договором або в будь-який час до
набрання законної сили рішенням суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно ч. ч. 1- 4 ст. 38 Закону України
«Про іпотеку» якщо рішення суду або
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя (відповідне
застереження в іпотечному договорі)
передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві, іпотекодержатель
зобов'язаний за 30 днів до укладення
договору купівлі-продажу письмово
повідомити іпотекодавця та всіх осіб,
які мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права чи
вимоги на предмет іпотеки, про свій
намір укласти цей договір. У разі
невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед такими
особами за відшкодування завданих
збитків.

Протягом тридцятиденного строку
з дня отримання такого повідомлення
особа, яка має зареєстровані права чи
вимоги на предмет іпотеки, вправі
письмово повідомити іпотекодержателя
про свій намір купити предмет іпотеки.
З дня отримання іпотекодержателем
цього повідомлення вказана особа
набуває переважне право на придбання
предмета іпотеки у іпотекодержателя.
Якщо таких повідомлень надійшло
декілька, право на придбання предмета
іпотеки у іпотекодержателя належить
особі, яка має вищий пріоритет своїх
зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір
придбати предмет іпотеки, ухиляється
або з інших причин не вчиняє дій до
укладення договору купівлі-продажу
предмета іпотеки з
іпотекодержателем протягом 5 днів
після закінчення вказаного вище
тридцятиденного строку, вона втрачає
право на придбання предмета іпотеки.
Це право переходить до інших осіб,
які висловили намір придбати предмет
іпотеки, відповідно до пріоритету їх
прав і вимог.

Якщо особи, які мають
зареєстровані права чи вимоги на
предмет іпотеки, не висловили
наміру його придбати,
іпотекодержатель вправі продати
предмет іпотеки будь-якій іншій особі
на власний розсуд.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_6 посилалася на те, що ПАТ
«Регіон-Банк» при укладенні договору
купівлі-продажу квартири не виконав
вимоги ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», оскільки не повідомив її про
позасудове звернення стягнення на
квартиру у порядку, передбаченому
договором іпотеки, чим позбавив її
переважного права на придбання 1/4
частки квартири у спільній частковій
власності, яка належала ОСОБА_10

Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 362 ЦК України у
разі продажу частки у праві спільної
часткової власності співвласник має
переважне право перед іншими особами
на її купівлю за ціною, оголошеною для
продажу, та на інших рівних умовах, крім
випадку продажу з публічних торгів.
Продавець частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний
письмово повідомити інших
співвласників про намір продати свою
частку, вказавши ціну та інші умови, на
яких він її продає. Якщо інші
співвласники відмовилися від
здійснення переважного права купівлі
чи не здійснять цього права щодо
нерухомого майна протягом одного
місяця, а щодо рухомого майна - протягом
десяти днів від дня отримання ними
повідомлення, продавець має право
продати свою частку іншій особі.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 18 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»,
в разі продажу частки у праві спільної
часткової власності з порушенням
переважного права купівлі інших
співвласників будь-який співвласник
має право пред'явити до суду позов про
переведення на нього прав та обов'язків
покупця протягом одного року від дня,
коли він довідався або міг довідатися
про вчинення правочину (ч. 4 с. 362 ЦК
України). Позов, пред'явлений із
пропуском зазначеного строку,
задоволенню не підлягає, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі до винесення
рішення у справі (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України). Водночас за заявою позивача
відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України цей
строк може бути поновлений, якщо його
пропущено з поважних причин. Під час
розгляду позову про переведення на
підставі ст. 362 ЦК України прав та
обов'язків покупця за договором
купівлі-продажу, укладеним з
порушенням переважного права купівлі
частки у праві спільної часткової
власності, суду слід виходити з дійсної
вартості частки на час розгляду справи.
Невнесення одночасно з пред'явленням
позову на депозитний рахунок суду
грошової суми, яку за договором повинен
сплатити покупець, є підставою для
відмови в позові. У разі порушення
переважного права купівлі частки в
праві спільної часткової власності
рішення суду, яким задоволено позов
співвласника нерухомого майна про
переведення на нього прав та обов'язків
покупця, є підставою для державної
реєстрації права власності у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно. Вирішуючи такі спори,
суд не має права задовольняти позови
про визнання правочину недійсним, якщо
його метою є переведення на позивача
(співвласника майна) прав та обов'язків
покупця, оскільки цивільним
законодавством передбачено інші
наслідки порушення положення ч. 4 ст. 362
ЦК України.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладеного 21 листопада 2013 року
між ПАТ «Регіон-Банк» та ОСОБА_8,
ОСОБА_9, скасування та поновлення
державної реєстрації, зобов'язання
вчинити певні дії ( а. с. 4-9).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 43 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30 березня 2012
року, при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною 4 ст. 9, ст. 109 ЖК
України, ст. ст. 39 - 40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Судовим розглядом встановлено, що
24 січня 2014 року ОСОБА_8, ОСОБА_9
направили на адресу ОСОБА_6, ОСОБА_10
письмову вимогу про добровільне
виселення з квартири АДРЕСА_1, яке було
отримано останніми через пошту 27
січня 2014 року (а.с.103-104).

Однак вимога ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
добровільне звільнення квартири
АДРЕСА_1 відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_10
не виконана.

Встановивши, що ОСОБА_8, ОСОБА_9 є
власниками іпотечного майна, а ОСОБА_6,
ОСОБА_10 не є наймачами спірного
житлового приміщення, позивачами за
первісним позовом додержано порядок
вимоги про добровільне звільнення
квартири протягом місяця з дня
отримання письмової вимоги, суд
обґрунтовано дійшов висновку, що
ОСОБА_6, ОСОБА_10 відповідно до положень
ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»
та ч. 3 ст. 109 ЖК України підлягають
виселенню з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що
суд помилково дійшов висновку про
виселення ОСОБА_6, ОСОБА_10 зі спірної
квартири, так як до припинення іпотеки
у зв'язку з укладанням договору
купівлі-продажу предмета іпотеки ПАТ
«Регіон-Банк» не надсилав письмової
вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_10 про виселення з
спірної квартири, не можуть бути
прийняті до уваги колегією суддів.

Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про
іпотек» передбачено, що після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Власники квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_8,
ОСОБА_9 виконали вимоги ч. 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» та надіслали
ОСОБА_6, ОСОБА_10 письмову вимогу про
добровільне звільнення спірної
квартири протягом одного місяця з дня
отримання цієї вимоги.

Не можуть бути прийняті до уваги й
доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що
ОСОБА_14 не може пред'явити до суду позов
про переведення до неї прав і
обов'язків покупця за договором
купівлі-продажу від 21 листопада 2013
року, укладеного між ПАТ «Регіон-Банк»
та ОСОБА_8, ОСОБА_15, оскільки з пункту 1
вказаного договору вбачається, що
позивачі за первісним позовом придбали
у власність по 1 /2 частині двокімнатної
квартири і хто з цих покупців придбав 1/4
частку у спільній частковій власності
неналежну ОСОБА_10, в договорі не
визначено.

Вказані обставини самі по собі не
позбавляють ОСОБА_14 права на звернення
з позовом до суду про перевід прав та
обов'язків покупця у разі порушення її
права.

Інші доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, не є
суттєвими та висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: