АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/3471/2014
інстанції: Колдіна О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року Апеляційний
суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
Заступника прокурора міста Києва в
інтересах держави в особі Міністерства
фінансів України на ухвалу
Голосіївського районного суду міста
Києва від 22 березня 2013 року у справі за
скаргою ОСОБА_2 на дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві
Крайчинського Сергія Станіславовича,
стягувач: публічне акціонерне
товариство «ПроКредитБанк», -

в с т а н о в и в :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду зі скаргою на дії державного
виконавця та з урахуванням уточнень до
неї просила визнати незаконними дії
державного виконавця по стягненню з
ОСОБА_2 виконавчого збору на підставі
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору, винесеноїдержавним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у м.Києві від 5жовтня 2012 року у
ВП 28261951, скасувати п.2 постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачу, винесеної державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у м.Києві 5жовтня 2012 року,
скасувати постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору, винесену
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у м.Києва
5жовтня 2012 року у виконавчому
провадження ВП № 28261951, зобов'язати
відділ примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у м. Києві
вжити необхідні дії для повернення
ОСОБА_2 незаконно сплачених коштів у
вигляді виконавчого збору у розмірі 336
413,99 гривень.

Ухвалою Голосіївського районного суду
міста Києва від 22 березня 2013 року
вказану скаргу задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування ухвали суду у зв'язку з
тим, що вона суперечить вимогам
матеріального та процесуального права
та про закриття провадження у справі у
зв'язку із непідсудністю.

В суді апеляційної інстанції
представник Заступника прокурора
міста Києва - ОлійникА.Д., представники
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у місті Києві-
Крайчинський С.С. та Кантемір В.І.
апеляційну скаргу підтримали та
просили її задовольнити.

Інші учасники розгляду справи у судове
засідання не прибули, про дату, час та
місце розгляду повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим колегія суддів
вважала за можливе слухати справу у їх
відсутність на підставі частини другої
статті 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи скаргу суд виходив з
того, що оскільки позивач добровільно
перерахувала на рахунок стягувача
частину суми заборгованості і стягувач
відмовився від подальшого виконання
судового рішення, подавши заяву про
повернення виконавчого документа, то
сума виконавчого збору, яка повинна
бути стягнута з ОСОБА_2 не могла
перевищувати 40 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян згідно зі
ст. 28 Закону України «Про виконавче
провадження».

Також суд виходив із того, що скарга
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Проте, з такими висновками суду
погодитись не можна, враховуючи
наступне.

Відповідно до статті 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.
Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

За змістом частини 1 статті 181 КАС
України учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» № 3 від 13.12.2010 (із змінами та
доповненнями) у п. 6 роз'яснено, що
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Отже, суди при визначенні юрисдикції
повинні виходити з того, що на справи з
приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі, судом
якої юрисдикції вони видані,
поширюється юрисдикція
адміністративних судів.

Також до юрисдикції адміністративних
судів належать справи про оскарження
рішень, дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

Аналогічна правова позиція викладена у
п.6 листа Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі».

Відповідно до частини 1 статті 205 ЦПК
України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 310 ЦПК
України рішення судів підлягають
скасуванню в апеляційному порядку із
закриттям провадження у справі з
підстав, визначених статтею 205 цього
Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції помилково прийняв до
розгляду скаргу ОСОБА_2 та розглянув її
з порушенням норм процесуального
закону в порядку цивільного
судочинства.

За таких обставин, ухвалу назвати
законною та обґрунтованою не можна, а
тому вона підлягає скасуванню із
закриттям провадження у справі на
підставі пункту другого частини 2
статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями303, 307, 308, 312, 313 - 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі Міністерства фінансів
України задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду
міста Києва від 22 березня 2013 року
скасувати, провадження у справі
закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко