Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/876/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Адаменко І. М.
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

20.03.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді - Мурашка С.І.

Суддів - Бубличенко В.П., Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
селянського фермерського господарства
«Восход» про визнання договору оренди
землі недійсним, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 03 лютого
2014 року і

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до селянського
фермерського господарства «Восход» та
просив визнати недійсним укладений 11
лютого 2010 року між ними договір оренди
земельної ділянки розташованої на
території Кетрисанівської сільської
ради Бобринецького району
Кіровоградської області.

Зазначав, що 11 лютого 2010 року між
ним та відповідачем укладено договір
оренди земельної ділянки, яка
зареєстрована у відділі Держкомзему
Бобринецького району Кіровоградської
області 06.07.2012 року за № 02132.

Договір оренди не відповідає
вимогам ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», так, як у п.17 договору не
зазначені умови збереження стану
об'єкта оренди, а також відсутня
істотна умова як «умови передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки».

Рішенням Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 03
лютого 2014 року у задоволенні позову
відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник ОСОБА_2, адвокат
ОСОБА_3, підтримала апеляційну скаргу з
посиланням на викладені в ній
обставини, представник відповідача
Коваленко Н.О. заперечувала проти
доводів апеляційної скарги, надала
письмове заперечення.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у встановлених
ст.303 ЦПК України межах, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що на підставі Державного акту серії КР
№090483, виданого 20.07.1999 року Бобринецькою
районною державною адміністрацією,
ОСОБА_2 є власником земельної ділянки
площею 6,96 га, яка розташована на
території Кетрисанівської сільської
ради Бобринецького району
Кіровоградської області, для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва (а.с.7).

11 лютого 2010 року між сторонами укладено
договір оренди земельної ділянки, який
06.07.2012 року зареєстрований в у відділі
Держкомзему Бобринецького району
Кіровоградської області за №02132
(а.с.6).

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
оренду землі» істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною другою зазначеної статті
визначено, що відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, є підставою
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України та
ст.15 ЦК України в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право.

У правовій позиції, яка висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13,
зазначено, що виходячи з того, що
відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України та статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України у
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право,
суд повинен встановити чи дійсно
порушуються права орендодавців у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди умов, передбачених статтею 15
Закону України від 6 жовтня 1998 року №
161-ХІУ «Про оренду землі», визначити
істотність цих умов, також з'ясувати у
чому саме полягає порушення їхніх
законних прав.

З матеріалів справи вбачається, що у
позовній заяві позивачем не зазначено
в чому саме полягає порушення його прав
як орендодавця оспорюваним договором і
які зміни мали б бути внесені до
тексту договору для забезпечення його
прав.

Між тим, представник відповідача в
судовому засіданні пояснив, що
відповідач пропонував узгодити між
сторонами і внести у текст договору
відповідні зміни, спрямовані на захист
прав позивача, якщо він вважає, що
відсутністю певних умов у договорі
оренди землі порушуються його права.

Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі
тлумачення умов договору можуть
враховуватися також типові умови
(типові договори), навіть якщо в
договорі немає посилання на ці умови.

Тлумачення умов договору здійснюється
відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Частиною 4 ст.22 ЗК України встановлено,
що земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.

Згідно із ч.2 ст.14 ЗУ «Про оренду землі»
типова форма договору оренди землі
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Зі змісту укладеного між сторонами
договору оренди землі вбачається, що
він відповідає Типовому договору
оренди землі, затвердженому постановою
КМУ від 03.03.2004 року №220 ( із змінами,
внесеними згідно з Постановами КМУ №
1724 від 13.12.2006 року, №780 від 3.09.2008 року).

Частиною 1 ст.15 Закону України «Про
оренду землі» визначено, що «умови
використання земельної ділянки» і
«умови збереження стану об'єкта
оренди» є окремими істотними умовами
договору оренди.

Проте, у Типовому договорі оренди
землі, затвердженому постановою КМУ
від 03.03.2004 року №220 (із змінами,
внесеними згідно з Постановами КМУ №
1724 від 13.12.2006 року, №780 від 03.09.2008 року),
пункт 17 «Умови збереження стану об'єкта
оренди» знаходиться у розділі, який має
назву «Умови використання земельної
ділянки» і який містить три пункти: п.15
«Земельна ділянка передається в оренду
для (мета використання)», п.16 «Цільове
призначення земельної ділянки», п.17
«Умови збереження стану об'єкта
оренди».

Таким чином, типовий договір не містить
такої окремої істотної умови договору
оренди землі, як умови використання
земельної ділянки. Умови використання
земельної ділянки у ньому
розкриваються шляхом узгодження
сторонами договору мети використання
земельної ділянки, її цільового
призначення та умов збереження стану
об'єкта оренди.

В пункті 17 оспорюваного договору
оренди землі вказано: «додержання умов
договору».

Наведене свідчить про те, що сторони
дійшли згоди, що умови збереження
об'єкту оренди визначаються
додержанням умов договору, а також
чинним законодавством України, яке
регулює зазначені правовідносини.

Зокрема, при встановленні умов
збереження стану об'єкта оренди у
необхідних випадках передбачається
проведення рекультивації - як
технічної, так і біологічної, з
дотриманням положень ст.ст.166,168 ЗК
України, постанови РМ СРСР від 02.06.1976
року №407, постанови РМ УРСР від 14.07.1976
року №327, ГОСТ 17.5.3.04-83, ГОСТ 17.5.1.01-83,
ГОСТ 17.5.4.01-84, ГОСТ 17.5.4.02-84, ГОСТ 17.5.3.05-84,
ГОСТ 17.5.1.02-85, ГОСТ 17.7.3.06-85, ГОСТ 17.5.1.03-86 та
інших актів чинного законодавства.

Умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки врегульовано
Законами України «Про заставу» від 02
жовтня 1992 року та «Про господарські
товариства» від 19 вересня 1991 року.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.209, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 03
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді