Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 11-кп/781/931/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Бурко
Категорія 286 (215)
Доповідач в колегії апеляційного суду
Бондарчук Р.< Суддя-доповідач По
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2014 року. Колегія суддів судової
палати у кримінальних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі :

головуючого - судді: Бондарчука Р.А.,

суддів: Ремеза П.М., Онуфрієва В.М.,

з участю: секретаря КовальовоїН.Д.,

прокурора: Добрової Н.І.,

потерпілого ОСОБА_3,

представника потерпілого: ОСОБА_4,

захисника ОСОБА_5,

обвинуваченого ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді апеляційні
скарги потерпілого ОСОБА_3 та
представника ОСОБА_4 в інтересах
останнього на вирок Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 06
жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Кіровограда, громадянина України,
українця, освіта середня, працюючого
директором ПП "Грей-Агро", який
одружений, має на утриманні малолітню
дитину, проживає та зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимий, -

визнано винуватим у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та
призначено покарання у виді обмеження
волі на строк 2 роки з позбавленням
права керувати транспортними засобами
на строк 3 роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону
України «Про амністію у 2014 році»,
ОСОБА_6 звільнено від відбування
основного та додаткового покарання.

Також, з ОСОБА_6 стягнуто на користь
держави судові витрати в розмірі 2867, 42
грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про
відшкодування матеріальної шкоди на
суму 9192 грн. 12 коп. та моральної шкоди 50
000 грн. залишено без розгляду та
роз'яснено право звернення з позовом в
порядку цивільного судочинства.

Цим же вироком вирішено питання про
речові докази по справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6
визнаний винуватим та стосовно нього
ухвалено обвинувальний вирок за
вчинення порушення правил безпеки
дорожнього руху особою, яка керує
транспортним засобом, що спричинили
потерпілому середньої тяжкості
тілесні ушкодження.

Так, 08.01.2014 приблизно 21 год. 55 хв., ОСОБА_6,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, керував автомобілем Lexus LХ 470,
номерний знак НОМЕР_1, по вул. Короленка,
в напрямку вул. Полтавська, в м.
Кіровограді та грубо порушив вимоги
п.п. 1.4, 1.5, 2.3 "б" і "д", 2.9 «а», 10.1, 11.2, 11.3, 12.1,
13.1, 13.3 Правил дорожнього руху (ПДР)
України, в результаті чого допустив
зіткнення з рухавшимся у зустрічному
напрямку автомобілем Dacia Logan, номерний
знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8,
після чого автомобіль Lexus LХ 470, під
керуванням ОСОБА_6, продовжив рух далі
по смузі зустрічного руху, де відбулося
зіткнення з автомобілем Daewoo Sens,
номерний знак НОМЕР_3 під керуванням
ОСОБА_9., котрий рухався позаду у
попутному напрямку з автомобілем Dacia
Logan.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди пасажир автомобіля Daewoo Sens,
ОСОБА_3, отримав тілесні ушкодження, які
згідно висновку судово-медичної
експертизи № 66 від 26.03.2014 року
відносяться до категорії середнього
ступеню тяжкості, які спричинили
тривалий розлад здоров'я.

В апеляційних скаргах потерпілий та
його представник: просять скасувати
вирок суду першої інстанції, визнати
ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2
КК України та призначити покарання у
виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Також просять стягнути з
обвинуваченого на користь потерпілого
ОСОБА_3 9192, 12 грн. в рахунок
відшкодування майнової шкоди та 50000
грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що
внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_3
спричинено непоправне знівечення
обличчя, тобто наявні тяжкі тілесні
ушкодження, а тому в діях
обвинуваченого міститься склад
злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК
України. Також, обставиною, що обтяжує
покарання обвинуваченого є вчинення
злочину в стані алкогольного сп'яніння,
а тому відносно нього не може бути
застосований Закон України «Про
амністію».

Заслухавши доповідача, обвинуваченого
та в його інтересах захисника, які
заперечили проти апеляційної скарги,
прокурора, потерпілого та його
представника, які просили задовольнити
апеляційні скарги та скасувати вирок
суду, дослідивши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши доводи апеляційної скарги
в межах, визначених ст. 404 КПК України,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального
провадження вбачається, що вирок суду
щодо ОСОБА_6 в частині доведеності
фактичних обставин, винуватості,
кваліфікації його дій та призначеного
виду і міри покарання є законним та
обґрунтованим.

Зокрема, обвинувальний акт стосовно
ОСОБА_6 від 27.03.2014 року складений за ст.
286 ч. 1 КК України. Також, за даною
частиною статті 286 КК України
обвинуваченому повідомлено про
підозру. Вироком суду першої інстанції
ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

Тобто, після вчинення злочину і до
ухвалення обвинувального вироку дії
ОСОБА_6 кваліфіковано за ст. 286 ч. 1 КК
України, дана кваліфікація не
змінювалася і прокурором щодо її зміни
клопотання не заявлялося.

У відповідності до ст.. 279 КПК України у
випадку виникнення підстав для
повідомлення про нову підозру або
зміну раніше повідомленої підозри
слідчий, прокурор зобов'язаний вручити
повідомлення про підозру. Якщо
повідомлення про підозру здійснив
прокурор, повідомити про нову підозру
або змінити раніше повідомлену підозру
має право виключно прокурор.

Статтею 337 КПК України передбачено, що
судовий розгляд проводиться лише
стосовно особи, якій висунуте
обвинувачення, і лише в межах
висунутого обвинувачення відповідно
до обвинувального акта, і лише в межах
висунутого обвинувачення відповідно
до обвинувального акта. З метою
ухвалення справедливого судового
рішення та захисту прав людини і її
основоположних свобод суд має право
вийти за межі висунутого
обвинувачення, зазначеного в
обвинувальному акті, лише в частині
зміни правової кваліфікації
кримінального правопорушення, якщо це
покращує становище особи, стосовно
якої здійснюється кримінальне
провадження.

За умовами розділу ІV ст. 338 КПК України
зміна обвинувачення можливо під час
судового розгляду у ході судового
провадження у першій інстанції.
Зокрема ч. 1 вказаної статті передбачає,
що з метою зміни правової кваліфікації
та/або обсягу обвинувачення прокурор
має право змінити обвинувачення, якщо
під час судового розгляду встановлені
нові фактичні обставини кримінального
правопорушення, у вчинення якого
обвинувачується особа.

Згідно ст. 404 ч. 4 КПК України, суд
апеляційної інстанції не має права
розглядати обвинувачення, що не було
висунуте в суді першої інстанції.
Тобто, законодавець визначив, що
розгляд справи в суді апеляційної
інстанції проводиться тільки відносно
обвинуваченого і тільки в межах
пред'явленого йому обвинувачення, яке
сформульоване в обвинувальному акті і
за межі якого суд не може вийти.

За таких обставин, суд першої інстанції
не вправі розглядати та досліджувати
вимоги апеляційних скарг стосовно
перекваліфікації дій обвинуваченого з
ч. 1 на ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім того, ухвала суду першої інстанції
від 29.05.2014 року, якою відмовлено у
задоволенні клопотання представника
потерпілого, про призначення
додаткової СМЕ, на яку посилається
останній в апеляційній скарзі, на думку
колегії суддів є вмотивованою та
законною.

Захисником обвинуваченого під час
апеляційного розгляду справи
заявлялося клопотання про призначення
по даному кримінальному провадженню
судової-медичної експертизи з метою
з'ясування чи є тілесні ушкодження
виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_3
при проведення судово-медичної
експертизи № 66 від 26.03.2014 року
виправними або невиправними, та разі
визначення не виправності чи можуть
вони бути розцінені, як тяжкі, якщо
будуть визнані такими, що знівечили
обличчя.

Клопотання судом апеляційної
інстанції відхилено, оскільки судом
першої та інстанції досліджено
висновок судово-медичної експертизи №
66 від 26.03.2014 року, згідно якого у ОСОБА_3
маються тілесні ушкодження у вигляді
рани на правій брові з переходом на
спинку носа та верхню повіку лівого
ока, з утворенням гіпертрофічного
рубця, який був усунений методом
оперативного лікування (видаленням
рубцевої тканини, шкірною пластикою,
шліфовкою гіпертрофічних ділянок
рубця), саден на лобі в центрі. Вказані
тілесні ушкодження відносяться до
категорії середньої ступені тяжкості.

Даний висновок сумнівів не викликає, є
об'єктивним, послідовним та
узгоджується з іншими матеріалами
справи. Крім того поняття знівечення -
не медичне, тому право кваліфікувати
ушкодження обличчя, як знівечення
належить до компетенції суду, яке
встановлюється не єдиним висновком
експерта, а доводиться сукупністю
досліджених доказів.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов до вірного висновку, що в даному
випадку у потерпілого ОСОБА_3 відсутні
ознаки непоправного знівечення
обличчя. Апеляційний суд вважає, що у
потерпілого взагалі відсутня ознака
знівечення обличчя, оскільки відсутні
ознаки явних патологічних змін рис
обличчя, які встановлюються
загальноприйнятими в суспільстві
уявленнями про чоловічу вроду.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України
цивільний позов у кримінальному
провадженні розглядається судом за
правилами, встановленими цим Кодексом.
Якщо процесуальні відносини, що
виникли у зв'язку з цивільним позовом,
цим Кодексом не врегульовані, до них
застосовуються норми Цивільного
процесуального кодексу України за
умови, що вони не суперечать засадам
кримінального судочинства.

Статтею 129 ч. 3 КПК України передбачено
випадки, коли суд залишає цивільний
позов в кримінальному провадженні без
розгляду, а саме: у разі виправдання
обвинуваченого за відсутності в його
діях складу кримінального
правопорушення або його непричетності
до вчинення кримінального
правопорушення, а також у випадках,
передбачених ч. 1 ст. 326 цього Кодексу
(неприбуття в судове засідання
цивільного позивача або його
представника).

Під час судового розгляду потерпілим
не подавалася заява про залишення
позову без розгляду, та навпаки він в
судовому засіданні наполягав на його
задоволенні, а тому суд першої
інстанції не мав права застосувати
положення ст.129 ч. 3 КПК України або ст.207
ЦПК України, якими чітко визначені
випадки залишення цивільного позову
без розгляду, зокрема і у разі
надходження такої заяви від
потерпілого-цивільного позивача.

Зокрема, суд першої інстанції
залишаючи цивільний позов ОСОБА_7 без
розгляду, не дав йому оцінки, не
мотивував прийнятого рішення щодо
залишення його без розгляду з
посиланням на відповідні норми
матеріального та процесуального права,
не дослідив належним чином його та
жодного доказу стосовно вимог. Тобто,
суд першої інстанції взагалі цивільний
позов не розглядав, але виніс рішення
стосовно позовних вимог, яке
суперечить вимогам процесуального
права, а тому рішення в частині
цивільного позову не можна визнати
законним і обґрунтованим. Вданому
випадку потерпілий, під час судового
провадження, був позбавлений права
брати участь у безпосередній перевірці
доказів, які стосуються обставин
цивільного позову, що є фактичним
порушенням п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК Україні

З огляду на викладене, вирок
Кіровського районного суду м.
Кіровограда стосовно ОСОБА_6 в частині
вирішення цивільного позову ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди потерпілому підлягає
безумовному скасуванню.

Розгляд провадження в частині
вирішення цивільного позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про відшкодування майнової та
моральної шкоди призначити в порядку
цивільного судочинства.

У решті вирок підлягає залишенню без
змін.

Керуючись статтями 128, 129, 376, 404, 405, 407, 409,
410, 412, 415, 419, 424 КПК України п.4 ч.2 ст. 307 ,
ст. 311 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги
потерпілого ОСОБА_3 та представника
ОСОБА_4 в інтересах останнього
задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 06 жовтня 2014 року
стосовно ОСОБА_6, в частині залишення
без розгляду цивільного позову
потерпілого ОСОБА_3 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, -
скасувати.

По кримінальному провадженню, в
частині вирішення цивільного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, -
призначити новий судовий розгляд, в
порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом трьох місяців з моменту
проголошення.

Судді:

Бондарчук Р.А. Ремез П.М.
Онуфрієв В.М.