У Х В А Л А

Іменем України

23 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Ігнатюка Б.Ю. , Мацунича М.В.

при секретарі - Саварина Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду від 10 квітня 2014
року по справі за заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поворот виконання рішення
суду,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 10 квітня 2014 року заяву ОСОБА_2
про поворот виконання рішення суду у
вищевказаній цивільній справі
задоволено частково: поновлено право
власності ОСОБА_2 на 35/100 частин будинку
АДРЕСА_1, припинивши право власності
ОСОБА_3 на зазначену частину будинку;
поновлено житлові права ОСОБА_2 шляхом
її вселення у вказаний будинок;
зобов'язано МВ ДВС Ужгородського МРУЮ
повернути ОСОБА_2 особисті речі,
вилучені в неї згідно Акту опису й
арешту майна 19.10.2009 року. В задоволенні
решти вимог відмовлено.

ОСОБА_4, яка представляє інтереси
ОСОБА_1, опікуна ОСОБА_3 оскаржила цю
ухвалу в апеляційному порядку,
порушила питання про її скасування та
ухвалення нового судового рішення про
відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні представник
апелянтка скаргу з наведених підстав
підтримав.

Представник ОСОБА_1 вважала, що підстав
для задоволення скарги немає.

Інші сторони в судове засідання не
явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
причини неявки не повідомили, а тому
суд розглянув справу у їх відсутності,
відповідно до ч. 2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про поворот
виконання рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що право
власності останньої на 35/100 частин
вищевказаного будинку припинено, та
визнано таке за ОСОБА_3, а також
примусово виселено ОСОБА_2 з будинку
без надання іншого житла на підставі
рішення, яке було згодом скасовано, а
тому є всі підстави для виконання
повороту рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 30 березня 2014
року.

З таким висновком суду першої
інстанції можна погодитись на підставі
наступного.

Доводи апеляційної скарги
зводяться до тверджень апелянта про те,
що поворот виконання рішення про
виселення шляхом вселення в даному
випадку є неможливим і включає в себе
абсолютну протилежну вимогу - про
вселення, яка повинна розглядатись
лише у позовному провадженні;
стверджує, що на даний час частина
будинковолодіння знесена внаслідок
аварійності, а тому змінився сам об'єкт
права власності, його розмір та
вартість; також вказує, що оскільки
ОСОБА_3 страждає на психічну хворобу, а
ОСОБА_1 є її опікуном, а тому їх
роздільне проживання неможливе.
Вказує, що житлова площа будинку
складається з однієї кімнати, а тому
вселення третьої особи неможливе.

Однак, з вказаними доводами
погодитись не можна на підставі
наступного.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
про поділ будинку та усунення перешкод
в користуванні ним. В подальшому
змінила позовні вимоги та просила
припинити її право власності та
Ужгородської міськради на частки
будинку АДРЕСА_1, виселити її із
зазначеного будинку та визнати за
ОСОБА_3 право власності на будинок в
цілому.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 30 березня 2009 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області, позов
задоволено частково та вирішено
припинити право власності ОСОБА_2 на
35/100 частин будинку АДРЕСА_1, визнано
право власності на зазначену частину
будинку за ОСОБА_3, стягнено з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 грошову компенсацію
замість її частки у власності в розмірі
40 309 грн. 75 коп, виселено ОСОБА_2 із
вказаного будинку без надання іншого
жилого приміщення та знято її з
реєстраційного обліку.

На виконання вказаного рішення суду
працівниками ДВС було примусово
виселено ОСОБА_2 із вказаного будинку, а
її особисті речі були вилучені. Однак,
компенсацію в розмірі 40 309, 75 грн. вона
не отримала.

В подальшому вищевказані рішення
скасовані Верховним судом України та
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 27.02.2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 02.08.2012 року в
задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову -
відмовлено.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України якщо
рішення після його виконання скасовано
і справу повернено на новий розгляд, а
при новому розгляді справи в позові
відмовлено або позовні вимоги
задоволено в меншому розмірі, або
провадження у справі закрито чи заяву
залишено без розгляду, суд, ухвалюючи
рішення, повинен зобов'язати позивача
повернути відповідачеві безпідставно
стягнене з нього за скасованим
рішенням.

Колегія суддів не приймає до
уваги медичний висновок, наданий
апелянткою, оскільки хвороба ОСОБА_3 не
дає підстав для позбавлення права
власності ОСОБА_2 на частину
будинковолодіння.

На підставі наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що в даному випадку наявні
всі підстави для повороту виконання
рішення суду.

Суд першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, правильно
застосував матеріальний закон,
дотримався процедури розгляду справи
та вирішив спір у відповідності з
чинним законодавством.

Ухвала суду є законною та
обгрунтованою, підстав для її зміни чи
скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308,314 ЦПК України,
судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду від 10 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів з дня проголошення
шляхом подачі скарги безпосередньо до
цього суду.

Головуючий:

Судді