Єдиний унікальний номер 0501/3763/12
Номер провадження 22-ц/775/903/2014
Головуючий в 1 інстанції: Соболєва І.П.
Доповідач: Космачевська Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Азевича В.Б.,

при секретарі: Руденко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Авдіївського
міського суду Донецької області від 06
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного
майна, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Авдіївського міського суду
Донецької області від 06 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ спільного майна - задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
31822,76 грн., що відповідає ? частині
кредитних зобов'язань за кредитним
договором з АКІБ «УкрСиббанк» №ФПГ-05-195
від 27.07.2005 року, сплачених у період з
січня 2006 року по червень 2013 року
включно. В задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовлено. Вирішено
питання про судові витрати.

З вказаним рішенням суду не погодився
ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати і
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі. В
обґрунтування своїх вимог посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права. А саме: суд не врахував строки
позовної давності спору, помилково
послався на ст. 190 ЦК України, бо нею
визначено тільки майнові права, а не
майнові обов'язки. Також, хибним є
посилання на ст. 372 ЦК України, та не
встановлювалися обставини, які б
свідчили, що кредит брався в інтересах
сім'ї, та чи використовувався цей
кредит саме на ремонт квартири, як це
вказує позивач.

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач та його представник доводи
апеляційної скарги підтримали, просили
її задовольнити.

Позивач та його представник з доводами
апеляційної скарги не погодилися,
просили її відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 30.11.1985 р.

Рішенням Авдіївського міського суму
Донецької області 07.02.2007р. шлюб між
сторонами розірваний. З рішення
вбачається та цього не оспорюють
сторони, що з січня 2006 р. сторони не
підтримують сімейних відносин.

У період шлюбу 25 жовтня 2004 р. позивач
ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_3
придбали у власність в рівних частках
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за
договором купівлі-продажу (а.с. 4-7).

27 липня 2005 р. позивач ОСОБА_2 уклала з
АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір
ФПГ-05-195 від 27.07.2005 р., відповідно до п.1.1.
якого ОСОБА_2 був наданий кредит у
національній валюті в сумі 40000,00 грн.
(а.с. 8). Виконання зазначеного
кредитного договору забезпечено
договором іпотеки трикімнатної
квартири АДРЕСА_1

Рішенням Куйбишевського районного
суду міста Донецька від 06.04.2011 р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 про припинення
власності на частку в спільному майні,
поділ майна, що є сумісною власністю
подружжя, яке ухвалою Апеляційного
суду Донецької області від 29 червня 2011
року залишено без змін, встановлено, що
з заяви на отримання кредиту
вбачається, що його цільовим
призначенням є ремонт в квартирі (а.с.
18-23).

З наявних у матеріалах справи
банківських квитанцій та чеків
встановлено, що позивачем ОСОБА_2 на
виконання кредитних зобов'язань перед
АКІБ «УкрСиббанк» після припинення
шлюбних відносин сплачено у погашення
кредиту 63 645,52 грн. (а.с. 36-74).

27 липня 2005 року позивачем укладений з
ЗАТ «Страхова компанія «Український
страховий альянс» договір страхування,
відповідно до п. 5 якого строк
страхування з 28.07.2005 року по 27.07.2006р. (а.с.
26 - 27).

Після припинення шлюбних відносин, 02
серпня 2006 р. позивач банківської
квитанцією сплатила на користь ЗАТ
«СК«Український страховий альянс» - 212,
10 грн., 17 серпня 2007 р. - 212, 10 грн. за
страховим полісом №2011718/07НС, 07 серпня
2009 р. - 212, 10 грн. за страховим полісом №
2195568/07НС, 09 липня 2010 р. - 282, 80 грн. за
страховим полісом №3041968.

Після розірвання шлюбу, у 2007-2010 р.р.,
позивач ОСОБА_2 сплачувала платежі на
утримання квартири, що знаходиться по
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 78-90).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки кредитний договір
укладено в інтересах сім'ї, та
використані кошти фактично витрачені
на задоволення потреб сім'ї, суд дійшов
до висновку, що цей договір створив
обов'язки і для відповідача ОСОБА_1,
тому сума кредиту з відсотками та
страхові внески за договорами
страхування, що укладені на виконання
умов кредитного договору, в загальній
сумі 63645,52 грн. підлягають поділу у
рівних частках між позивачем та
відповідачем.

Такі висновки суду відповідають нормам
матеріального права та фактичним
обставинам по справі.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69- 72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Ст. 69 СК України передбачено, що дружина
та чоловік мають право на поділ майна,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності. Кожен із
співвласників має право на поділ
спільного майна.

При визначені розміру часток майна
дружини та чоловіка суд керується ст. 70
СК України, відповідно до положень якої
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружися,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Частиною 1 статті 71 СК України
встановлено, що майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом.

Аналіз зазначених норм матеріального
права дає підстави для висновку, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що вимоги позивача про
поділ основного боргу та відсотків за
кредитним договором, які сплачені
одноособово позивачем ОСОБА_2 після
припинення шлюбних стосунків,
обґрунтовані, а всі інші вимоги не
можуть бути задоволені, оскільки інші
сплачені позивачем суми за видачу
кредиту та нотаріальні послуги
сплачені до припинення сімейних
відносин у період шлюбу.

Таким чином, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені правовідносини,
що склалися між сторонами і їм надана
належна оцінка, в судовому рішенні
повно відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Інші приведені в апеляційні скарзі
доводи щодо не застосування строків
позовної давності та використання
кредитних коштів не за цільовим
призначенням, апеляційним судом не
приймаються тому, що відповідач в суді
першої інстанції не ставив питання про
застосування строків позовної
давності, а відповідно до ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення, а щодо використання
кредитних коштів суд першої інстанції
перевірив їх використання, і зробив
переконливий висновок щодо мети
використання кредитних коштів - ремонт
квартири АДРЕСА_1. Висновки суду не
спростовуються доводами апеляції.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що
апеляційним судом не встановлено
порушень судом першої інстанції при
розгляді цієї справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування судового рішення
немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Авдіївського міського суду
Донецької області від 06 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: