СУД МІСТА КИЄВА
вул. Солом»янська, 2-А
Справа № 22- ц/ 796/ 2821 /2014 р.
Головуючий у 1 інстанції - Оксюта Т.Г.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
12.03.2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів - Андрієнко А.М., Кабанченко О.А.
При секретарі - Онищенко О.С.
Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м.Києві
Цивільну справу за апеляційною
Представника Національного банку
на рішення Солом»янського районного
суду м.Києва від 13.03.2013 р.
в справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ
про стягнення грошових коштів за
договором депозитного вкладу з
заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з"явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
В с т а н о в и л а :
Рішенням Солом»янського районного
суду м.Києва від 13.03.2013 р. задоволено
позов ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Таврика»
про стягнення грошових коштів за
договором депозитного вкладу з
урахуванням відсотків. Стягнуто з
відповідача на користь позивачки 21 564,23
грн.

В апеляційній скарзі на зазначене
рішення представник НБУ просить про
визнання незаконними та виключення з
тексту мотивувальної частини
вказаного рішення висновки суду,
розміщені на сторінці 2, абзаци 16- 18, а
саме : «Постанова Національного банку
України № 54 від 20.12.2012 року є
підзаконним нормативним актом, який не
тільки обмежує права вкладника на
повернення вкладу, а й протирічить ч. 2
ст. 1060 ЦК України. А тому, враховуючи
конкуренцію норм та юридичну силу
нормативного акту, суд застосовує
норми ЦК України.

Також, згідно ст. 56 Закону України «Про
Національний банк України»,
нормативно-правові акти НБУ підлягають
обов'язковій реєстрації в
Міністерстві юстиції України.

Встановлено, що постанова № 548 - не має
юридичної сили, оскільки, не
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України», посилаючись на їх
незаконність, зокрема, на те, що такі
висновки суду порушують законні
інтереси НБУ, що суд неповно з"ясував
обставини справи, не дав належної
оцінки доказам, порушив норми
матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Постановлюючи рішення суд виходив,
зокрема, з того, що позивачка 14.09.2012 р.
уклала з відповідачем договір
банківського строкового вкладу «Море
відсотків» № МК 3760, що банком своїх
зобов»язань за вказаним договором
належним чином виконано не було, а
тому, дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
задоволення позову.

Рішення суду в частині стягнення
грошової суми не оскаржується.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, дійшовши фактично правильного
висновку про задоволення позовних
вимог, в мотивувальній частині
рішення, аналізуючи норми чинного
законодавства, суд першої інстанції,
зокрема, зазначав, що «Постанова
Національного банку України № 548 від
20.12.2012 року є підзаконним нормативним
актом, який не тільки обмежує права
вкладника на повернення вкладу, а й
протирічить ч. 2 ст. 1060 ЦК України. А
тому, враховуючи конкуренцію норм та
юридичну силу нормативного акту, суд
застосовує норми ЦК України.

Також, згідно ст. 56 Закону України «Про
Національний банк України»,
нормативно-правові акти НБУ підлягають
обов'язковій реєстрації в
Міністерстві юстиції України.

Встановлено, що постанова № 548 - не має
юридичної сили, оскільки, не
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України».

Із такими висновками суду повністю
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Так, обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
представник НБУ зазначав, що згідно ст.2
ЗУ «Про Національний банк України»,
Національний банк є центральним
органом державного управління,
юридичний статус, завдання, функції,
повноваження і принципи організації
якого визначаються Конституцією
України, цим Законом, Законом України
«Про банки і банківську діяльність» та
іншими законами України.

Національний банк, як особливий
центральний орган державного
управління, зобов'язаний діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України (стаття 19 Конституції
України).

20.12.2012 року стосовно банку ПАТ «Банк
«Таврика» Національним банком України
було прийнято постанову № 548, в якій
йдеться про те, що ПАТ «Банк «Таврика»
не виконало протягом 10 робочих днів
поспіль 10 і більше відсотків своїх
зобов'язань перед вкладниками та
іншими кредиторами, які обліковувались
на позабалансових рахунках 9804
«Документи клієнтів банку (крім
фізичних осіб), що не виконані в строк з
вини банку», та 9806 «Документи фізичних
осіб, що не виконані в строк з вини
банку»;

що за результатами аналізу даних
статистичної звітності, що подавалася
ПАТ «Банк «Таврика» до Національного
банку також було встановлено, що на час
прийняття Постанови № 548 ПАТ «Банк
«Таврика» не мав коштів для виконання
своїх зобов'язань перед вкладниками і
кредиторами та його діяльність не
відповідала вимогам банківського
законодавства і нормативно-правових
актів Національного банку; а також
було встановлено й інші порушення і
недоліки у діяльності банку ПАТ «Банк
«Таврика».

Тому, відповідно до ст.76 ЗУ «Про банки
і банківську діяльність» НБУ
зобов»язаний був прийняти рішення про
віднесення банку до категорії
неплатоспроможних.

Отже, на приймаючи постанову № 548 НБУ
діяв у порядку та у відповідності до
вимог законодавства та Конституції
України.

Також, апелянт зазначав, що дана
постанова приймалася Національним
банком України як суб'єктом владних
повноважень на підставі визначеної
законодавством компетенції, в рамках
здійснення банківського нагляду
(контролю) за діяльністю конкретної
банківської установи - ПАТ «Банк
«Таврика», тому, є актом саме
персоніфікованого характеру, який не
може бути застосований до інших осіб, а
тому, не підлягає державній
реєстрації.

Зазначав також, що висновки суду,
викладені на сторінці 2 у абзацах 16- 18,
порушують законні права та інтереси
НБУ, та не узгоджуються із вимогами
законодавства.

Такі доводи представника НБУ є
слушними.

Згідно Положення про державну
реєстрацію нормативних актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади, затвердженого
постановою КМ України від 28.12.1992 № 731
державній реєстрації підлягають
нормативно-правові акти, які зачіпають
права, свободи й законні інтереси
громадян або мають міжвідомчий
характер та прийняті уповноваженими на
це суб'єктами нормотворення у
визначеній законодавством формі та за
встановленою законодавством
процедурою, що містять норми права,
мають не персоніфікований характер і
розраховані на неодноразове
застосування, незалежно від строку їх
дії (постійні чи обмежені певним часом)
та характеру відомостей, що в них
містяться (пункти 2 та 3).

З матеріалів справи також вбачається,
що позовні вимоги заявлені щодо
стягнення грошових коштів на користь
позивачки за договором банківського
строкового депозитного вкладу та
відсотків, а не встановлення
законності та обставин прийняття
зазначеної постанови.

Тому, із урахуванням вище викладеного,
судова колегія вважає, що вимоги
апеляційної скарги представника НБУ
щодо порушення їх прав, підлягають
частковому задоволенню, а саме, фрази,
викладені на сторінці 2 у абзацах 16- 18 :
«Постанова Національного банку
України № 548 від 20.12.2012 року є
підзаконним нормативним актом, який не
тільки обмежує права вкладника на
повернення вкладу, а й протирічить ч. 2
ст. 1060 ЦК України.

Також, згідно ст. 56 Закону України «Про
Національний банк України»,
нормативно-правові акти НБУ підлягають
обов'язковій реєстрації в
Міністерстві юстиції України.

Встановлено, що постанова № 548 - не має
юридичної сили, оскільки, не
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України», - підлягають виключенню із
мотивувальної частини рішення суду.

Що стосується іншої частині рішення,
то в цій частині судом повно
з»ясовано обставини справи, дана
належна оцінка доказам. Висновки суду в
іншій частині відповідають вимогам
закону, підтверджуються матеріалами
справи. Доводи апеляційної скарги
висновків суду в іншій частині рішення
не спростовують. Тому, в решті
рішення належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу представника
Національного банку України -
задовольнити частково.

Рішення Солом»янського районного
суду м.Києва від 13.03.2013 р. - змінити,
виключити з мотивувальної частини
рішення Солом»янського районного суду
м. Києва від 13 березня 2013 року у справі
№2-1597/13 (№ 760/2148/13-ц) висновки суду,
розміщені на сторінці 2 абзаци 16-18, а
саме: «Постанова Національного банку
України № 548 від 20.12.2012 року є
підзаконним нормативним актом, який не
тільки обмежує права вкладника на
повернення вкладу, а й протирічить ч. 2
ст. 1060 ЦК України.

Також, згідно ст. 56 Закону України «Про
Національний банк України»,
нормативно-правові акти НБУ підлягають
обов'язковій реєстрації в
Міністерстві юстиції України.

Встановлено, що постанова № 548 - не має
юридичної сили, оскільки, не
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді :