Справа № 2-2785/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2014смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

при секретарі - Мельниковій В.М.,

за участі представника позивача -
ОСОБА_1,

за участі відповідача - ОСОБА_2,

за участі представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

за участі третьої особи - ОСОБА_5, -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 9, смт.
Комінтернівське, цивільну справу за
первісним позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участі третьої
особи - ОСОБА_6, про звернення стягнення
на предмети іпотеки, виселення,
стягнення судового збору, за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк», ОСОБА_6, за участі третіх
осіб - органу опіки та піклування
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області,
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
ОСОБА_5, про встановлення факту
проживання, застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину,
скасування реєстраційний записів, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк», ОСОБА_6, про
скасування рішення сесії про прийняття
в експлуатацію будівлі, визнання права
власності на частину житлового
будинку, визнання недійсним договору
іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2011 року представник ПАТ
«Альфа-Банк» - Чернікова Л.М., яка діяла
на підставі довіреності № 73/11 від 24.01.2011
року, звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, яким просила звернути
стягнення на предмети іпотеки -
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 126,3
кв.м., та земельну ділянку, що
знаходиться за вищезазначеною адресою,
загальною площею 0,100 га, кадастровий
номер :02:001:2167, цільове призначення
«для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка)», шляхом
проведення публічних торгів
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 800003180 від 19.02.2008 року, яка
станом на 19.07.2011 року складає 3 196 303,57
грн.; виселити мешканців, які
проживають в житловому будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, без
надання іншого житлового приміщення;
стягнути з відповідачів судовий збір у
сумі 2 823 грн.

22.02.2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до
суду із зустрічним позовом до ПАТ
«Альфа-Банк», ОСОБА_6, яким, з
урахуванням уточнень до позову,
просили встановити факт проживання
малолітньої дитини - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьками за
адресою: АДРЕСА_2; застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину -
договору іпотеки (житлової
нерухомості), укладеного 19.02.2008 року за
№ 800003180-И між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ПАТ
«Альфа-Банк», посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7; скасувати
реєстраційний запис про реєстрацію в
Державному реєстрі іпотек за №
17065811 від 19.02.2008 року; скасувати
реєстраційний запис про реєстрацію в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
нерухомого майна за реєстраційним №
6624371 у витягу № 17065889 від 19.02.2008 року.

Ухвалою Комінтернівського районного
суду Одеської області від 12.07.2012 року
об'єднано у одне провадження
зустрічний та первісний позови.

Ухвалою Комінтернівського районного
суду Одеської області від 21.02.2013 року до
участі у справі в якості третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору
залучено ОСОБА_5

14.05.2013 року ОСОБА_5 подала до суду
зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області, ПАТ «Альфа-Банк», ОСОБА_6, якою
просила скасувати рішення виконавчого
комітету Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області № 89 від 14.09.2007 року про
затвердження акту прийняття в
експлуатацію та оформлення права
власності на житловий будинок з
господарчими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
визнати за ОСОБА_5 право власності на
одну третю частину вказаного житлового
будинку; визнати недійсним договір
іпотеки № 800003180-И від 19.02. 2008 року.

Ухвалою Комінтернівського районного
суду Одеської області від 14.05.2013 року
об'єднано у одне провадження
зустрічний позов ОСОБА_5 із зустрічним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та первісним
позовом Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк».

У судовому засіданні представник ПАТ
«Альфа-Банк» - Борщенко К.Ю. підтримав
позовні вимоги, просив позов
задовольнити у повному обсязі.
Одночасно, проти зустрічних позовів
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заперечував,
просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 та представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у раніше
проведених судових засіданнях
заперечували проти первісного позову
ПАТ «Альфа-Банк», просили відмовити у
його задоволенні. Одночасно,
зустрічний позов до ПАТ «Альфа-Банк»,
ОСОБА_6 підтримали, просили
задовольнити у повному обсязі. Крім
того, зустрічний позов ОСОБА_5 визнали у
повному обсязі, не заперечували проти
його задоволення. На стадії судових
дебатів ОСОБА_2 та представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
відмовились від промови за власним
волевиявленням та без стороннього
тиску.

ОСОБА_6 повторно не з'явилася у судове
засідання, хоча була належним чином
повідомлена про дату, час та місце
розгляду справи, у зв'язку з чим, суд,
виходячи зі змісту ст. 169 ЦПК України,
вважає можливим розгляд справи за
відсутності ОСОБА_6

Суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_6
надавалась можливість заперечувати, не
визнавати позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, доказувати
протилежне, тобто ОСОБА_6 не
скористалася своїм правом з власної
ініціативи та за власним
волевиявленням.

Суд враховує, що в матеріалах справи
наявна заява ОСОБА_6 про розгляд справи
за її відсутності.

Приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 у судове
засідання не з'явився, проте подав до
суду письмові заперечення на зустрічну
позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 Одночасно,
просив слухати справу у його
відсутності та відмовити у задоволенні
вказаного зустрічного позову.

Представник служби у справах дітей
Комінтернівської районної державної
адміністрації Одеської області -
Пальоха С.І. у судове засідання не
з'явився, проте подав до суду заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Суд враховує, що у раніше проведенному
судовому засіданні представник служби
у справах дітей Комінтернівської
районної державної адміністрації
Одеської області - Пальоха С.І. просив
зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити, а у задоволенні
первісного позову ПАТ «Альфа-Банк»
відмовити.

Представник Фонтанської сільської
ради Комінтернівського району
Одеської області - повторно не з'явився
у судове засідання, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, у зв'язку з чим,
суд, виходячи зі змісту ст. 169 ЦПК
України, вважає можливим розгляд
справи за відсутності представника
сільради.

Разом із тим, представником
Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області - Свищ Н.О., яка діє на підставі
довіреності від 31.12.2013 року, було подано
до суду письмові пояснення на
зустрічний позов ОСОБА_5, в яких,
зокрема, просила відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_5, а решту
позовних вимог залишила на розсуд суду.

ОСОБА_5 у раніше проведених судових
засіданнях свої позовні вимоги
підтримала, просила їх задовольнити у
повному обсязі. Одночасно, проти
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 не заперечувала. На стадії
судових дебатів ОСОБА_5 відмовилась від
промови за власним волевиявленням та
без стороннього тиску.

Судом з'ясовано, що волевиявлення
ОСОБА_2, представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо відмови від
промови на стадії судових дебатах є
вільним, без стороннього тиску,
відповідає їх дійсній волі.

Судом встановлено, що відмови ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, ОСОБА_5 від промови на стадії
судових дебатах не зачіпають прав та
законних інтересів інших осіб, тому суд
дійшов висновку про можливість
прийняття судом остаточного судового
рішення у зв'язку з тривалим розглядом
справи, і розцінює дії зазначених осіб
лише як засіб затягування розгляду
справи, що призводить до порушення
права ПАТ «Альфа-Банк» на доступ до
справедливого суду і розгляд справи у
розумні строки.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні правовідносини між
сторонами:

19.02.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» в особі
уповноваженого представника -
Бовжученко О.В. та громадянкою ОСОБА_6
було укладено кредитний договір №
800003180, відповідно до умов якого банк
надав позичальнику у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового характеру грошові кошти у
сумі 131 000 доларів США, зі сплатою 13,8 %
річних, на власні потреби без будь-яких
обмежень, з кінцевим терміном
повернення кредиту 19.02.2023 року, а
позичальник зобов'язався в порядку та
на умовах, що визначені даним Договором
повертати Кредит, виплачувати банку
проценти за користування кредитом,
сплачувати неустойки та інші
передбачені платежі. Повернення
кредиту (його частини) та сплата
процентів за користування ним
здійснюється позичальником у порядку,
передбаченому Додатком № 1 до цього
Договору.

Відповідно до п. 2.9 кредитного договору
основним забезпеченням договору є
іпотека об'єкту нерухомості, а саме
домоволодіння загальною площею 126,3
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, та земельна ділянка, площею 0,100
га, на якій розташоване зазначене
домоволодіння.

19.02.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та
громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_3 було
укладено іпотечний договір № 800003180-И,
згідно з п. 1.1 якого іпотекодавці діють
як майнові поручителі, для
забезпечення виконання боржником
своїх зобов'язань перед
іпотекодержателем за основним
договором в повному обсязі.
Іпотекодавці в забезпечення виконання
зобов'язання, визначеного у ст. 2 цього
Договору, передають іпотекодержателю у
іпотеку нерухоме майно, зазначене у п.
3.1 цього договору, а іпотекодержатель
приймає його в іпотеку та набуває право
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки у повному
обсязі переважно перед іншими
кредиторами іпотекодавців, якщо інше
не встановлено законом.

Згідно з п. 2.1 іпотечного договору
іпотекою забезпечується кожна та всі
із вимог іпоткодержателя, що
випливають із основного договору із
всіма змінами та доповненнями до нього,
або можуть виникнути на підставі нього
у майбутньому за умовами якого боржник
зобов'язується перед
іпотекодержателем повернути наданий
боржнику кредит не пізніше 19.02.2023 року в
розмірі 131 000 доларів США, сплатити
відсотки за користування кредитом
згідно умов основного договору,
сплатити пеню за прострочення
повернення кредиту та/або сплати
процентів за користування кредитом, а
також здійснювати всі інші платежі в
порядку та на умовах, що визначені
основним договором.

Відповідно до п. 3.1 іпотечного договору
предметами іпотеки є житловий будинок,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 126,3 кв.м., який
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно серії ЯЯЯ № 950370 від
24.09.2007 року, та земельна ділянка, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 0,100 га, кадастровий
номер :02:001:2167, цільове призначення
«для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка)», яка
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 664672,
виданого 21.09.2007 року відділом земельних
ресурсів у Комінтернівському району та
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01.

Згідно з п. 3.3, п. 3.4 іпотечного договору
сторони за взаємною згодою оцінили
предмети іпотеки - житловий будинок у 643
410 гривень, що по курсу НБУ станом на
19.02.2008 року становить 127 408 доларів США,
та земельну ділянку у 544 895 гривень, що
по курсу НБУ станом на 19.02.2008 року
становить 107 900 доларів США; загальна
вартість предмету іпотеки становить 1
188 305 гривень, що по курсу НБУ станом на
19.02.2008 року становить 235 308 доларів США.

Обтяження вказаного майна іпотекою
зареєстрованого в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна за реєстровими №№ 6624371, 6624407, та
Державному реєстрі іпотек за
реєстровим № 6624206.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки та банківську діяльність»
банківський кредит - це будь - яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь - яка гарантія, будь - яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь - яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. При цьому,
до відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави «Позика», якщо інше на
встановлено цим параграфом і не
виходить із суті кредитного договору.

Згідно з п. 2.6 кредитного договору
кредит надається позичальнику в
готівковій формі через касу кредитора.

Свої зобов'язання позивач виконав у
повному обсязі, банк надав ОСОБА_6 суму
кредиту у розмірі 131 000 доларів США, що
не заперечувалось у раніше проведеному
судовому засіданні третьою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. В свою чергу,
згідно зі ст. 1056 1 ЦК України, якою було
доповнено ЦК України згідно із Законом
України від 12.12.2008 № 661-VI, розмір
процентів та порядок їх сплати за
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склались на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів. Встановлений договором
розмір процентів не може бути
збільшений банком, іншою фінансовою
установою в односторонньому порядку.
Умова договору щодо права банку, іншої
фінансової установи змінювати розмір
процентів в односторонньому порядку є
нікчемною.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав
встановлених ст. 11 ЦК України, в тому
числі і з договорів.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами. В
свою чергу зобов'язання, згідно вимог
ст.ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

В порушення умов кредитного договору
щодо порядку та строків погашення
кредитного зобов'язання, вимог ст.ст. 525,
526 ЦК України позичальник не виконують
умови кредитного договору, не погашає
кредит, не сплачує відсотки.

Станом на 19.07.2011 року загальна
заборгованість по наданому
позичальнику кредиту складає 400 986,51
доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 3 196 303,57 грн., в
тому числі:

сума заборгованості за наданим
кредитом - 127 644,09 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 1 017
463,81 грн.;

сума заборгованості за відсотками - 48
728,58 доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 388 420,38 грн.;

сума заборгованості по пені - 224 613,84
доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 1 790 419,38 грн.

Отже, позичальник неналежним чином
виконував прийняті ним зобов'язання
щодо погашення кредиту та процентів,
передбачених умовами кредитного
договору, внаслідок чого за ОСОБА_6
утворилась прострочена заборгованість
за кредитом та прострочена
заборгованість за процентами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1. ст. 549, п. 3. ч. 1 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки - грошової суми, яку боржник
повинен сплатити кредиторові у разі
порушення ним зобов'язання.

Так, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Відповідно до п. 3.6 кредитного договору
в разі невиконання чи несвоєчасного
виконання зобов'язання в частині
повернення кредиту та/або сплати
процентів, комісій згідно з умовами
Договору, позичальник зобов'язаний
сплатити кредитору пеню в розмірі 1 %
від простроченої суми за кожний день
прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з ростроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з п. 5.1 кредитного договору банк
має право вимагати від позичальника
дострокового виконання зобов'язань з
повернення кредиту за договором, у разі
затримання сплати частини кредиту
та/або процентів за його користування,
щонайменше на один календарний місяць.

Повідомлення про порушення умов
кредитного договору, необхідність
достроково повернути кредит, сплатити
відсотки, штрафні санкції та
застереження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у випадку
невиконання було направлено ОСОБА_6
11.08.2011 року (копія листа №
57809-102-б/б від 09.08.2011 року).

Пунктом 8.1 іпотечного договору
передбачено, що іпотекодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки у випадку невиконання
або неналежного виконання
іпотекодавцем умов цього договору. У
разі порушення боржником основного
договору та/або порушення
іпотекодавцями умов цього договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцям та/або боржником листом
з повідомленням письмову вимогу про
усунення порушення, в якій зазначає
стислий зміст порушених зобовязань,
вимога про виконання порушеного
зобовязання у строк, що не перевищує 30
календарних днів, з моменту
відправлення відповідної вимоги та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель має
право розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до умов
цього договору.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

В силу ч. 6 ст. 3 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги
переважно перед іншими особами, права
чи вимоги яких на передане в іпотеку
нерухоме майно не зареєстровані у
встановленому порядку або
зареєстровані після державної
реєстрації іпотеки.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 названого вище
Закону у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Повідомлення про порушення умов
кредитного договору, необхідність
достроково повернути кредит, сплатити
відсотки, штрафні санкції та
застереження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у випадку
невиконання було направлено
відповідачам 11.08.2011 року та 12.08.2011 року
(копії листів № 57809-102-б/б від 09.08.2011 року,
№ 58812-102-б/б від 12.08.2011 року). Таким чином,
своїми діями по невиконанню
зобов'язань за кредитним договором
відповідачі спричинили збитки і
порушили права та охоронювані законом
інтереси позивача, що надає йому право
звернутися з відповідним позовом до
суду.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотеко держателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Частина 6 ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», передбачає, що ціна продажу
предмета іпотеки встановлюється за
згодою між іпотекодавцем і
іпотекодержателем або на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

Оцінивши всі докази у їх сукупності, з
урахуванням правових обґрунтувань та
позицій сторін, з урахуванням
наведених висновків щодо неналежного
виконання відповідачами зобов'язань за
кредитним договором зі своєчасного
повернення кредиту, сплати відсотків,
керуючись наведеними вище умовами п. 5.1
кредитного договору, п. 8.1 іпотечного
договору позовні вимоги в частині
звернення стягнення на предмети
іпотеки - житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 126,3 кв.м., та земельну
ділянку, що знаходиться за
вищезазначеною адресою, загальною
площею 0,100 га, кадастровий номер
:02:001:2167, цільове призначення «для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка)», є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Частинами 1-3 ст. 109 Житлового Кодексу
встановлено, що виселення із займаного
жилого приміщення допускається з
підстав, установлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення.
Постійне жиле приміщення, що надається
особі, яку виселяють, повинно бути
зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Відповідно до правової позиції,
викладеної в Листі Верховного Суду -
Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду від 07.10.2010 року
«Узагальнення судової практики
розгляду цивільних справ, які
виникають з кредитних правовідносин
(2009 - 2010 роки)», примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо добровільно
мешканці не звільнять житловий будинок
або житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

В пункті 43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснено,
що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39 - 40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Таким чином, законом передбачено, що
місячний строк для добровільного
виселення встановлюється з дня
отримання іпотекодавцем письмової
вимоги іпотекодержателя.

Як вже зазначалося вище, повідомлення
про порушення умов кредитного
договору, необхідність достроково
повернути кредит, сплатити відсотки,
штрафні санкції та застереження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у випадку невиконання було направлено
відповідачам 11.08.2011 року та 12.08.2011 року
(будь-яких інших повідомлень матеріали
справи не містять), тобто до прийняття
судом рішення про звернення стягнення
на предмет іпотеки, а не після
прийняття такого рішення.

З огляду на вищенаведене, суд приходить
до висновку про відмову у задоволенні
позову в частині виселення всіх
мешканців, які проживають в житловому
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, без надання іншого житлового
приміщення, оскільки умови закону щодо
отримання відповідачами письмових
вимог про виселення позивачем не були
додержані. Окрім того, повідомлення
відповідачам від 11.08.2011 року та 12.08.2011
року взагалі не містять вимог щодо
виселення мешканців, які проживають у
вказаному житловому будинку.

Вирішуючи питання розподілу витрат,
пов'язаних з розглядом справи суд
виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88
ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. За правилами ст. 88 ЦПК України
розподіл судового збору, здійснюється
у дольовому порядку.

Згідно меморіального ордеру № 22775 від
15.11.2011 року позивачем сплачено судовий
збір у сумі 2 823 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення судового збору в рівних
частках з відповідачів є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Одночасно, суд критично ставится до
посилань ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з приводу
того, що 28.02.2013 року слідчим слідчого
відділення Комінтернівського РВ ГУМВС
України в Одеській області відкрито
кримінальне провадження № 0000486 за
ознаками складу кримінального
правопорушення (злочину),
передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за
фактом шахрайства відносно ОСОБА_9
ОСОБА_6, як на підставу для відмови в
задоволенні первісного позову ПАТ
«Альфа-Банк» про звернення стягнення
на предмети іпотеки, виселення,
стягнення судового збору, оскільки в
теперішній час кримінальне
провадження не перебуває на розгляді в
суді, а сам факт порушення
кримінального провадження по факту
шахрайства не дає процесуальних
підстав для відмови в задоволенні
позову.

Стосовно зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ «Альфа-Банк»,
ОСОБА_6, за участі третіх осіб - органу
опіки та піклування Комінтернівської
районної державної адміністрації
Одеської області, приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, ОСОБА_5, про встановлення
факту проживання, застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину, скасування реєстраційних
записів, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків або одного з них,
з ким вона проживає.

Єдиними власниками майна, яке було
предметом іпотечного договору №
800003180-И від 19.02.2008 року є ОСОБА_2, ОСОБА_3,
що підтверджується Свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно
серії ЯЯЯ № 950370 від 24.09.2007 року та
Державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 664672,
виданим 21.09.2007 року відділом земельних
ресурсів у Комінтернівському району та
зареєстрованим в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01.

Крім того, матеріали справи не містять
відомостей, що малолітній ОСОБА_8 мав
право власності на предмети іпотеки на
момент укладення іпотечного договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
приватному нотаріусу Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
при посвідченні іпотечного договору №
800003180-И від 19.02.2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
була надана довідка № 1053 виконавчого
комітету Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області від 14.02.2008 року з місця
проживання про склад сім'ї та прописку.
Відповідно до якої у будинку АДРЕСА_2
зареєстрованих осіб, у тому числі
малолітніх на день посвідчення
іпотечного договору не було.

Відповідно до тексту іпотечного
договору мати малолітнього ОСОБА_8 -
ОСОБА_3 на момент укладання іпотечного
договору була зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_3 (штамп про реєстрацію
на стор. 10 паспорту НОМЕР_4), батько -
ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 (штамп про реєстрацію на стор. 12
паспорт НОМЕР_5).

Зокрема, документів, що підтверджують
факт реєстрації малолітнього ОСОБА_8 на
момент укладання та посвідчення
іпотечного договору за адресою:
АДРЕСА_2, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків або одного з них,
з ким вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я, в якому
вона проживає.

Таким чином, іпотечний договір №
800003180-И від 19.02.2008 року не суперечить
правам та інтересам малолітнього
ОСОБА_8, оскільки відповідно до Закону
на момент його посвідчення дитина мала
місцем проживання місце проживання
одного із своїх батьків відповідно до
їх реєстрації свого місця постійного
проживання.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_2,
ОСОБА_3 зареєстрували місце свого
постійного проживання за адресою:
АДРЕСА_2 після укладання іпотечного
договору 17.08.2009 року, тобто через
вісімнадцять місяців, що
підтверджується довідкою Фонтанської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області № 70 від 11.01.2012
року.

Статтею 17 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачено, що батьки та
особи, які їх замінюють, не мають права
без дозволу органів опіки та
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовитися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватись від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей,
як зазначено у частині 6 статті 203 ЦК
України, у протилежному випадку такий
правочин є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405
ЦК України, члени сім'ї власника житла,
що проживають разом з ним, мають право
на користування цим житлом.

Абзацом 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
передбачено, що реєстрація - це
внесення відомостей до паспортного
документу про місце проживання або
місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно з Примірним регламентом з
оформлення документів та контролю з
питань реєстрації та зняття з
реєстрації місця проживання
(перебування) фізичних осіб в Україні,
затвердженим наказом МВС України від
03.02.2006 року № 96, особи які проживають у
приватних будинках і не обслуговуються
житлово-комунальними підприємствами,
звертаються безпосередньо до
відповідного органу реєстрації
особисто з наданням оформленої
належним чином будинкової книги. На
підставі поданих для реєстрації місця
проживання документів уповноваженою
особою органу реєстрації заповнюється
2 примірника талона реєстрації місця
проживання та заносяться відповідні
відомості із зазначенням адреси житла
особи до паспортного документу шляхом
проставленням штампа відповідного
зразка. У разі реєстрації
неповнолітніх дітей до 15 років разом з
батьками (одного з батьків) відомості
про їх реєстрацію вносяться до талона
реєстрації одного з батьків.

Відповідно до п. 40 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2014 року № 20/5 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 03.02.2014
року за № 283/8882, у разі укладення
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, у тому числі
договорів щодо поділу, обміну
житлового будинку, квартири за участю
осіб, над якими встановлено опіку або
піклування, нотаріус перевіряє
наявність дозволу органу опіки та
піклування на укладення таких
договорів.

Оскільки, згідно зі ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону - нотаріус для встановлення
факту користування нерухомим майном
витребує довідку про реєстрацію місця
проживання або місця перебування
дитини за адресою майна, що
відчужується або заставляється, видану
житлово-експлуатаційною організацією
або іншим відповідним уповноваженим
органом з питань реєстрації. Якщо з
поданих документів нотаріусом
встановлено, що така дитина проживає за
іншою адресою, ніж адреса майна, що
відчужується, а також те, що така дитина
не має права власності на це майно (його
частину) нотаріус має право не
витребувати згоду органів опіки та
піклування на посвідчення такого
правочину.

Тобто, право користування майном члена
сім'ї власника житла пов'язано з
моментом здійснення реєстрації за
місцем проживання особи, про що
робиться відповідний запис до
будинкової книги.

Таким чином, згода органів опіки та
піклування необхідна лише у випадку,
якщо дитина є власником
(співвласником), або має право на
користування жилим приміщенням, що
відчужується/ заставляється.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
нікчемний правочин є недійсним через
його невідповідність до вимог
законодавства. Такий правочин є
недійсним з моменту його вчинення
незалежно від того, чи визнав його суд
таким.

Зокрема, суд вважає недоцільним,
застосовувати до спірних
правовідносин норми ч. 2 ст. 18 Закону
України «Про охорону дитинства» та ст.
12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей»,
відповідно до яких для здійснення
будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, потрібна попередня згода органів
опіки і піклування, оскільки на момент
укладення іпотечного договору,
малолітній ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2,
не був зареєстрований, доказів права
користування ним житлом в житловому
будинку шляхом реєстрації не було
надано нотаріусу, звернень до
нотаріуса від ОСОБА_2, ОСОБА_3 із заявою
про право користування малолітньою
особою житловим будинком при
посвідченні іпотечного договору не
надходило. Більш того, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у
п.п. «ж» п. 1.5 іпотечного договору надали
ПАТ «Альфа-Банк» гарантії того, що
відсутні будь-які обставини, що
обмежують ОСОБА_2, ОСОБА_3 в укладанні та
виконанні іпотечного договору.

Крім того, заяви про встановлення факту
постійного проживання підлягають
задоволенню, лише у випадку
відсутності відмітки про місце
реєстрації особи.

З цих хе правових підстав суд не
приймає до уваги показання свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_11 що підтвердили факт
фактичного проживання дитини в
житловому будинку, що є предметом
іпотеки, оскільки їх свідчення, в
даному конкретному випадку, не мають
правового значення.

Оскільки, іпотечний договір № 800003180-И
від 19.02.2008 року було укладено з
дотриманням вимог чинного
законодавства, тому не має підстав для
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину, скасування
реєстраційного запису про реєстрацію в
Державному реєстрі іпотек за №
17065811 від 19.02.2008 року, скасування
реєстраційного запису про реєстрацію в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
нерухомого майна за реєстраційним №
6624371 у витягу № 17065889 від 19.02.2008 року.

Відмовляючи у зустрічному позові
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Фонтанської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області, ПАТ
«Альфа-Банк», ОСОБА_6 про скасування
рішення виконавчого комітету
Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області № 89 від 14.09.2007 року про
затвердження акту прийняття в
експлуатацію та оформлення права
власності на житловий будинок з
господарчими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
визнання за ОСОБА_5 право власності на
одну третю частину вказаного житлового
будинку; визнання недійсним договору
іпотеки № 800003180-И від 19.02. 2008 року, суд
виходив з наступного:

Як стверджує ОСОБА_5, на прикінці
90-х років вона разом із ОСОБА_2, ОСОБА_3, в
усному порядку домовились про сумісне
будівництво житлового будинку за
межами м. Одеси в сільській місцевості.

За умовами цієї домовленості,
вона передає у власність сім'ї ОСОБА_2
свою квартиру, пропорційно кожному
члену сім'ї. За це ОСОБА_2, ОСОБА_3 мали
збудувати житловий будинок, та одну
третю частину цього будинку оформити
на праві власності на ім'я ОСОБА_5

15.02.2001 року ОСОБА_5 подарувала
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_12 належну їй
квартиру АДРЕСА_1

У подальшому ОСОБА_2 придбав
земельну ділянку по АДРЕСА_2 і розпочав
будівництво будинку.

ОСОБА_5 брала активну участь у
фінансуванні будівництва цього
житлового будинку, зокрема, її частка,
крім вищевказаної квартири, становила
10 тисяч доларів США, про що ОСОБА_2,
ОСОБА_3 надано відповідну розписку в
отриманні даних коштів.

У порушення даних домовленостей,
відповідачі здали будинок в
експлуатацію, та отримали право
власності на своє ім'я, не врахувавши
іі інтереси.

Оскаржуваним рішенням
Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області від 14 вересня 2007 року № 89
затверджено акт прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
житлового будинку та господарських
будівель індивідуального забудовника
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, і визнано за
вказаними особами право спільної
часткової власності на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, який розташований за
адресою: АДРЕСА_2

В силу ч.1 ст. 43 ЦК УРСР (в редакції
1963 року) угоди, що виконуються під час
їх укладення, можуть укладатись усно,
якщо інше не встановлено
законодавством Союзу РСР і Української
РСР.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 44 ЦК УРСР ( в
редакції 1963 року) повинні укладатись у
письмовій формі угоди громадян між
собою на суму понад сто карбованців, за
винятком угод, зазначених у статті 43
цього Кодексу, та інших угод,
передбачених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Аналіз наведених діючих на час
укладення угоди норм матеріального
закону про спірну діяльність, дозволяє
суду дійти до висновку, що договір про
спільну діяльність є двостороннім, або
багатостороннім, створює для сторін
взаємні права та обов'язки, не
виконується в момент його укладення,
відноситься до правочинів, щодо яких
законом встановлена письмова форма.

В матеріалах справи міститься
боргова розписка про прийняття
грошових коштів, що датована 10.03.2003 року
зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2,
ОСОБА_3 прийняли у ОСОБА_5 грошові кошти
в сумі 10 тисяч доларів США на добудову
будинку (що в подальшому став
предметом іпотеки), в зв'язку із чим
зобов'язуються включити ОСОБА_5 в
список власників цього будинку та
оформити на її ім'я третю частину
будинку.

Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили
факт передачі 10 тисяч доларів США
ОСОБА_5 сім'ї ОСОБА_2 на будівництво
будинку, і у суда не має сумнівів в їх
показаннях, оскільки такий факт
підтверджений борговою розпискою, і не
заперечувався в судовому засіданні
ОСОБА_5, ОСОБА_2 та представником ОСОБА_3

Разом із тим, детальний аналіз
даної боргової розписки, дає суду
підстави дійти до висновку про
відсутність підпису ОСОБА_5, в зв'язку з
чим, дана розписка не може вважатись
договором в розумінні правової природи
та вимог до форми договору про спільну
діяльність. Зміст цієї боргової
розписки лише підтверджує наявність
певного грошового зобов'язання перед
ОСОБА_5

Присутність при укладенні даної
розписки ОСОБА_5 не може свідчити про
факт укладення договору про спільну
діяльність в розумінні ст. 46 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року).

Таким чином, у суда відсутні
підстави вважати доведеним факт
укладення данної угоди.

Вимоги про визнання угоди про
спільну діяльність укладеною, дійсною,
або визнання факту укладення угоди,
позивачем не ставилось.

Визнання такого факту ОСОБА_5 в
судовому засіданні суд розцінює не
інакше, як сприяння відповідачам за
первісним позовом в ухиленні від
виконання зобов'язання за іпотечним
договором.

В силу а.4 п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04.10.1991 року
№ 7 «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», інші особи, що брали участь у
будівництві жилого будинку (його
купівлі) не на підставі угоди про
створення спільної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності
на будинок, а відшкодування своїх
затрат на будівництво (купівлю
будинку), якщо допомогу забудовнику
(покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_5 про
визнання неправомірним рішення
виконавчого комітету Фонтанської
сільської ради Комінтернівського
району Одеської області № 89 від 14.09.2007
року про затвердження акту прийняття в
експлуатацію та оформлення права
власності на житловий будинок з
господарчими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не
підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частинах визнання за
ОСОБА_5 право власності на одну третю
частину вказаного житлового будинку,
визнання недійсним договір іпотеки №
800003180-И від 19.02. 2008 року повністю
залежитимуть від можливості
задоволення вимог про визнання
неправомірним вищевказаного рішення
органу місцевого самоврядування, і, у
зв'язку із відсутністю підстав для
скасування цього рішення, також не
підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ч.1
ст. 43, п. 2 ч. 1 ст. 44, 46 ЦК УРСР (в редакції
1963 року), ч. 1 ст. 156 ЖК України, ст.ст. 16, ч.
4 ст. 29, 405, 526, 527, 530, 541, 543, 554, ч. 1 ст. 585, ст.
589, ч. 1 ст. 625, ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України, ст. 17 Закону України
«Про охорону дитинства», ст. 2 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність», ст.ст. 1, 5, 12, 35, ч. 1, 3 ст. 33,
ст. 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку»,
а. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», а.4 п.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
04.10.1991 року № 7 «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок», пунктом 39
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», п. 40
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2014 року № 20/5 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 03.02.2014 року за № 283/8882, Примірним
регламентом з оформлення документів та
контролю з питань реєстрації та зняття
з реєстрації місця проживання
(перебування) фізичних осіб в Україні,
затвердженим наказом МВС України від
03.02.2006 року № 96, ст.ст. 10, 11, 15, 57-61, 74, 76, 77,
88, 169, 208, 212, 215, 217- 218, 293, 294, 296 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» - задовольнити
частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 800003180 від 19.02.2008
року, яка станом на 19.07.2011 року складає 3
196 303 (три мільйона сто дев'яносто шість
тисяч триста три) гривні 57 (п'ятдесят
сім) копійок, звернути стягнення на
предмети іпотеки - житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 126,3 кв.м., який
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно серії ЯЯЯ № 950370 від
24.09.2007 року, та земельну ділянку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 0,100 га, кадастровий
номер :02:001:2167, цільове призначення
«для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка)», яка
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 664672,
виданого 21.09.2007 року відділом земельних
ресурсів у Комінтернівському району та
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 01,
шляхом проведення прилюдних торгів за
початковою ціною предметів іпотеки для
їх подальшої реалізації, встановленої
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
ці види майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій, відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження».

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2
(ідентифікаційний код НОМЕР_2) та ОСОБА_3
(ідентифікаційний код НОМЕР_3) судовий
збір у розмірі 2 823 (дві тисячі вісімсот
двадцять три) гривні.

У задоволенні решти позову відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
відмовити повністю.

У задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області протягом десяти днів
з часу його проголошення через
Комінтернівський районний суд
Одеської області.

Суддя
В. К.
Барвенко