Єдиний унікальний номер 255/6854/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2595/2014
Справа № 255/6854/13-ц
номер провадження 22-ц/775/2595/2014
головуючий в I інстанції Алтухова О.С.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2014 року апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого судді
Никифоряка Л.П.

Суддів
Супрун М.Ю., Новосьолової Г.Г.

при секретарі судового засідання
Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім», Донецької регіональної
дирекції приватного акціонерного
товариства «Український Страховий
Дім» про стягнення страхового
відшкодування та пені, у якій подано
апеляційну скаргу приватним
акціонерним товариством «Український
Страховий Дім» на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 25 грудня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до приватного акціонерного
товариства «Український Страховий
Дім» /надалі Товариство/ та Донецької
регіональної дирекції приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» в якому просив стягнути
з Товариства матеріальну шкоду в
розмірі 28008,63 грн., спричинену йому, як
власнику автомобіля, в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася по вині ОСОБА_2, з огляду на те,
що останній застрахував свою
цивільно-правову відповідальність в
Товаристві, також позивач просив
стягнути з Товариства на його користь
пеню за період з 08 травня 2013 року по 06
червня 2013 року в розмірі 345,31грн.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 25 грудня 2013 року
позов задоволено частково, стягнуто з
Товариства на користь ОСОБА_1 страхове
відшкодування в розмірі 27498,63грн. та
пеню в розмірі 339,02 грн.

В апеляційній скарзі представник
Товариства просив рішення змінити,
посилаючись на те, що судом не взято до
уваги підтверджених належними
доказами обставин щодо дійсного
розміру шкоди, яка визначена у Звіті
про вартість матеріального збитку
здійсненому на замовлення Товариства,
та не враховано що згідно чинного
законодавства страховик зобов'язаний
відшкодувати саме оцінену шкоду, яка
була заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, з
урахуванням фізичного зносу
автомобіля та без врахування вартості
ПДВ, з розміру якої виходило Товариство
при визначенні суми страхового
відшкодування.

У той же час, на думку апелянта судом не
повно з'ясовані обставини щодо вини
страхувальника та спричинених
пошкоджень автомобілю позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника Товариства, за
відсутності позивача, клопотання
представника якого про відкладення
судового засідання залишено без
розгляду, дослідивши матеріали справи
та перевіривши наведені у скарзі
доводи, апеляційний суд вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити за
наступних підстав.

Постановляючи рішення й задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив з
того, що 29 грудня 2012 року сталася ДТП
між автомобілем Kia Cerato, реєстраційний
номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та
автомобілем Chery Tigo, реєстраційний номер
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, в
результаті чого позивачу спричинена
матеріальна шкода.

Та суд, на підставі наданих доказів,
дійшов висновку що в скоєнні ДТП винний
саме ОСОБА_2, який порушив вимоги Правил
дорожнього руху, та суд враховуючи що,
була застрахована цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля,
позов задовольнив та стягнув з
Товариства страхове відшкодування в
межах лімітів відповідальності
визначених в Страховому полісі
відповідно до звіту авто
товарознавчого дослідження, який
здійснено на замовлення позивача
експертом за наслідками огляду
транспортного засобу, в розмірі що
дорівнює вартості відновлювального
ремонту автомобіля без врахування
фізичного зносу автомобіля та витрат
на оплату ПДВ.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд визнає, що суд першої
інстанції повно та всесторонньо
з'ясував обставини у справі, правильно
застосував норми матеріального права і
вірно визначив розмір страхового
відшкодування що підлягав стягненню з
Товариства.

У відповідності із положеннями статтей
1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України
ОСОБА_1 завдана шкода внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
безпеки, з вини саме ОСОБА_2, який
управляв автомобілем.

При цьому, судом першої інстанції
обґрунтовано враховано постанову
Великоновосілківського районного суду
Донецької області від 22 січня 2013 року
ухвалену в адміністративній справі,
якою встановлено, що ОСОБА_2 винний в
скоєнні правопорушення, передбаченого
статті 124 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, яке
полягало в порушенні Правил дорожнього
руху.

Та суд виходив з того, що постанова в
справі про адміністративне
правопорушення, що набрала законної
сили обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою
/стаття 61 ЦПК України/.

Тобто, виходячи із змісту наведених
норм, суд дійшов обґрунтованого
висновку про обов'язок власника
автомобілю ОСОБА_2 відшкодувати шкоду
завдану з його вини внаслідок дії
джерела підвищеної безпеки майну
ОСОБА_1 в повному обсязі.

У той же час, вирішуючи спір, суд першої
інстанції обґрунтовано врахував, що
цивільно-правова відповідальність
володільця автомобіля Chery Tigo,
реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 на
момент ДТП була застрахована, та
сторони даних обставин в суді першої
інстанції не заперечували.

Та вірні висновки суду з приводу того,
що між приватним акціонерним
товариством «Український Страховий
Дім» та власником автомобілю Chery Tigo,
реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності від 29 вересня 2012 року,
що підтверджено Полісом № АВ/9376699,
відповідно до якого саме страховик
забезпечує відшкодування шкоди
заподіяної потерпілим - третім особам
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що сталася під час дії цього
полісу, і винуватцем якої був
зазначений у цьому полісі власник
(водій) транспортного засобу.

У той же час, суд обґрунтовано виходив
із положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» /надалі Закон/ яким визначено
підстави та порядок виплати страхового
відшкодування, в тому числі за шкоду
спричинену майну третіх осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих унаслідок ДТП та захисту
майнових інтересів страхувальників.

Згідно до положень ст.6, п. 22.1 ст. 22
Закону при настанні страхового
випадку, яким є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором - страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, з огляду на викладене саме
Товариство зобов'язане відшкодувати
шкоду позивачу ОСОБА_1 в межах ліміту
відповідальності.

Обов'язковий ліміт відповідальності
страховика - це грошова сума, в межах
якої страховик зобов'язаний провести
виплату страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування. Договором страхування на
індивідуальних умовах можуть бути
визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у
цьому Законі ліміти /п. 9.1 ст. 9 Закону/.

Як вбачається із договору страхування
/а.с. 18/, ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну майну визначено в розмірі
50000,00грн., при цьому жодною із сторін, на
час розгляду справи, не оспорювались
обставини щодо домовленості про
франшизу в розмірі 510,00грн.

Отже, вірні висновки суду з приводу
того, що із страхової компанії підлягає
стягненню страхове відшкодування в
розмірі що не перевищує ліміту
відповідальності.

У той же час, вирішуючи спір, суд першої
інстанції повно дослідив обставини
справи та надані сторонами докази щодо
розміру завданої шкоди.

Суд першої інстанції вирішуючи питання
щодо розміру шкоди, в підтвердження
розміру шкоди взяв вартості
матеріальної шкоди оцінену в ході авто
товарознавчого дослідження.

Згідно із частиною 1 статті 1166 ЦК
України майнова шкода відшкодовується
в повному обсязі особою, яка її завдала,
та частина 2 статті 1192 ЦК України
передбачає, що розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Позивачем для підтвердження розміру
шкоди надано Звіт про оцінку вартості
матеріальної шкоди спричиненої
власнику колісного транспортного
засобу № 86/4-13 від 30 квітня 2013 року
/надалі Звіт № 86/4-13/.

Та, судом враховано що відповідно до
Звіту № 86/4-13 експертом висновок про
вартість матеріальної шкоди здійснено
за наслідками огляду досліджуваного
автомобіля Kia Cerato, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

При цьому суд першої інстанції
погодився із висновком експерта
здійсненому в Звіті № 86/4-13 щодо
вартості матеріального збитку що
дорівнює вартості відновлювального
ремонту автомобіля Kia Cerato,
реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі
28008,63 грн., який визначено з урахуванням
коефіцієнта фізичного зносу що
дорівнює 0,00, оскільки відповідно до
пункту 7.38 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, строк
експлуатації автомобілю не перевищив 7
років, та становив тільки 3,67 років, та
відсутні інші підстави для
застосування такого коефіцієнту в
іншому розмірі, також виходячи із
змісту самого звіту та письмових
пояснень експерта /а.с.55/ суд зробив
обґрунтований висновок про те, що
розмір матеріального збитку,
заподіяного ОСОБА_1 та вартість
відновлювального ремонту в Звіті №
86/4-13 були визначені без урахування ПДВ.

У той же час, із наданого відповідачем в
підтвердження розміру шкоди
письмового Звіту № 80 від 19 лютого 2013
року /надалі Звіт № 80/ вбачається, що
визначення вартості відновлювального
ремонту здійснювалось без огляду
транспортного засобу, виходячи із
інформації закодованої в номері
кузова, а також переліку комплектацій,
приведеного в акті огляду пошкодженого
транспортного засобу.

Разом з тим, судом враховано, що за
наслідками оцінки вартості
матеріальної шкоди приведеної в Звіті
№ 80 позивач ОСОБА_1 звертався до
Товариства із заявою від 20 березня 2013
року в якій звертав увагу експерта на
наявність пошкоджень його
транспортного засобу автомобілю Kia Cerato,
реєстраційний номер НОМЕР_1 існування
яких підтверджено іншими письмовими
доказами та які не були відображені в
Звіті № 80, однак його заява залишена
без належного реагування.

Отже узгоджуються із вимогами чинного
законодавства та фактичними
обставинами у справі висновки суду
першої інстанції про те, що Звіт № 80 не
являється належним, допустимим та
достатнім доказом в спростування
обставин встановлених судом.

Відповідально до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджає про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяг із них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Отже, якщо позивач для підтвердження
розміру шкоди надає висновок
спеціаліста, а відповідач, заперечуючи
проти цього розміру, після виконання
судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не
надає належних та допустимих доказів
на підтвердження своїх заперечень, суд
відповідно до вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК
України ухвалює рішення на підставі
наявних у справі доказів, оскільки
відповідач у порушення вимог ст. ст. 10, 60
ЦПК України ухилився від доведення
обставин, на які посилався.

З огляду на викладене суд обґрунтовано
виходив із того, що розмір шкоди,
завданої позивачеві, підтверджується
належними та допустимими письмовими
доказами, що були досліджені судом у
сукупності із іншими доказами.

Разом з тим, при вирішенні питання про
виплату страхової суми, суд першої
інстанції врахував положення Закону та
при цьому виходив з того, що Товариство
понесло відповідальність в межах
досягнутих між страховою компанією та
страхувальником договірних
зобов'язань, у той же час, Товариство не
заперечувало, що страхувальник ОСОБА_2
взяті на себе зобов'язання за договором
страхування виконав та в повному
обсязі сплатив страховий внесок.

З урахуванням наведеного є не
обґрунтованими вимоги апеляційної
скарги з приводу необхідності виплати
позивачу страхового відшкодування в
розмірі який страховик визначив з
порушенням вимог законодавства.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції виконав
вимоги закону у частині, яка була
предметом оскарження та із наведеного
необхідно зробити висновок, що судом
першої інстанції повно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, та судом ухвалено обґрунтоване
рішення, на підставі норм
матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду і
встановлених обставин справи, та за
таких підстав, колегія апеляційного
суду вважає за необхідне, відповідно до
положень статті 308 ЦПК України
відхилити апеляційну скаргу, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 25 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з моменту набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: