Єдиний унікальний номер 249/5653/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1330/2014
Головуючий в 1-й інстанції: Пархоменко
Доповідач: Тимченко О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді:
Жданової В.С.,

суддів:
Принцевської В.П., Тимченко О.О.,

при секретарі:
Баранчикові Є.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішенні Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
від 25 грудня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про
стягнення аліментів на утримання
матері, -

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з зазначеним позовом, в
обґрунтування якого послалась на те, що
вона є особою похилого віку, потребує
матеріальної допомоги, але її донька
ОСОБА_1 з серпня 2012 року припинила
надавати матеріальну допомогу, хоча
має таку можливість. Просить суд
стягнути з відповідачки на її користь
аліменти у твердій грошовій сумі у
розмірі 500 грн. щомісячно, довічно.

Рішенням Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 25 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
про стягнення аліментів на утримання
матері задоволено частково: стягнуто з
ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 у
розмірі 300 грн., щомісячно, починаючи з
дня звернення до суду, тобто з 18 версня
2013 року, безстроково. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

З зазначеним рішенням не погодилась
відповідачка ОСОБА_1 принесла
апеляційну скаргу в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про
часткове задоволення позовних вимог та
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі у розмір 50 грн., посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення не
звернув уваги на те, що позивачкою не
було надано суду беззаперечних та
переконливих доказів, на підставі яких
суд мав дійти до висновку про наявність
або відсутність обставин, щодо потреби
позивачки у матеріальній допомозі, а
усі надані докази лише підтверджують
родинні відносини сторін, знаходження
обох сторін на обліку у Пенсійному
фонді Україні та розмір отриманої ними
пенсії за віком. Висновок суду першої
інстанції про потребу позивачки у
матеріальні допомозі є помилковим, не
ґрунтується на положеннях
законодавства. Судом не враховано
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб та дохід, що
отримує кожна із сторін, що у
сукупності призвело до невірного
висновку про можливість відповідачки
надавати допомогу у розмірі 300 грн.

Позивачка в судове засідання не
з'явилась про час та місце розгляду
справи повідомлялась належним чином,
про що свідчить телефонограма №3/1190 від
27 січня 2014 року (а.с.97).

Представник відповідачки в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, апеляційний суд
виходить з наступного.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції в повній мірі не
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається із матеріалів справи, що з
ОСОБА_2 з 15 грудня 1945 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (а.с. 10).
ОСОБА_1 (після одруження ОСОБА_1),
ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2
(а.с. 51-53). Чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11) ОСОБА_2
зареєстрована та одна мешкає за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8). ОСОБА_2
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в м.
Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області та відповідно до
довідки № 2911 від 13 серпня 2013 року та
отримує пенсію за віком, яка за період з
березня 2013 року по серпень 2013 року
включено складає 7 120, 14 грн. (у місячному
розмірі 1 186,69 грн. (а.с. 9, 12-13). ОСОБА_1
зареєстрована та мешкає за адресою:
АДРЕСА_2 та має склад сім'ї - ОСОБА_9 (а.с.
44). З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається,
що з 06 серпня 2012 року вона не працює (а.с.
63-71). Отримує пенсію за віком при
повному стажі, за період з січня 2013 року
по жовтень 2013 року включно отримала
пенсію у розмірі 17 970 грн., (щомісячно - 1
797 грн. (а.с. 43). Згідно зі свідоцтвом про
право на спадщину за законом від 27
лютого 1981 року спадкоємцями майна
після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1
спадкове майно складається з 1/2 частини
житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними
спорудами (а.с. 15). На підставі свідоцтва
про право влансоті на житло від 27
лютого 1981 року ОСОБА_2 належить право
власності на 1/2 частку у спільному
майні, а саме - 1/2 частка будинку з
надвірними спорудами, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачка повинна
сплачувати аліменти у розмірі 300 грн. на
утримання матері, оскільки остання
потребує матеріальної допомоги, а
відповідачка має можливість надавати
допомогу у розмірі 300 гривень.

Про у повній мірі погодитись з таким
висновком суду першої інстанції не
можливо.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що спірні правовідносини, які виникли
між сторонами регулюються нормами
Глави 17 СК України «Обов'язок понов
літніх дочки, сина утримувати батьків
та його виконання».

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення
аліментів на батьків, суд повинен
враховувати, що вказане право батьків,
якому кореспондує обов'язок
повнолітніх дітей виникає за наявності
двох умов: непрацездатності батьків та
наявності у них потреби у матеріальній
допомозі і не залежить від майнового
стану повнолітніх дочки, сина.
Звільнення від обов'язку утримувати
матір, батька та обов'язку брати участь
у додаткових витратах можливі лише
коли буде встановлено, що мати, батько
ухилялися від виконання своїх
батьківських обов'язків, що і
передбачено ч.1 ст.204 СК України.

Визначено обов'язкові умови та
підстави покладення на дітей обов'язку
утримувати своїх батьків: діти досягли
вісімнадцяти років; батьки є
непрацездатними за віком або за станом
здоров'я; батьки потребують
матеріальної допомоги; відсутні
обставини для звільнення дітей від
обов'язку утримувати своїх батьків.

Моментом виникнення обов'язку
утримувати своїх батьків є наявність
усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги
судом визначається в кожному
конкретному випадку в залежності від
матеріального становища батьків. До
уваги приймається отримання батьками
пенсії, державних пільг, субсидій,
наявність у батьків майна, що може
приносити дохід тощо.

Проте вирішуючи спір, суд першої
інстанції не звернув уваги, що сам факт
непрацездатності батьків не зумовлює
виникнення у дітей обов'язку надання їм
утримання - стан непрацездатності має
супроводжуватися необхідністю
отримувати сторонню матеріальну
допомогу. Тобто, батьків слід визнавати
такими, що потребують матеріальної
допомоги. Свідченням такої потреби є
отримання матір'ю чи батьком доходів,
які є меншими за прожитковий мінімум.
Згідно діючого законодавства, держава
забезпечує необхідним утриманням
непрацездатних осіб - пенсією за віком,
пенсією з інвалідності, державною
допомогою тощо. За таких обставин суд
першої інстанції при ухваленні рішення
повинен був зважати на розмір такого
державного утримання і ставити його у
залежність із прожитковим мінімумом.

Відповідно до довідки № 2911 від 13 серпня
2013 року, що видана Управлінням
Пенсійного фонду України в м.
Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області (а.с. 9) розмір пенсії
ОСОБА_2 становить 1186 грн. 69 коп., за
період з березня 2013 року по серпень 2013
року включно, тобто вона отримує дохід
більший ніж встановлений Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» суми прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

Частиною 1 ст.205 СК України, визначено,
що суд визначає розмір аліментів на
батьків у твердій грошовій сумі і (або)
у частці від заробітку (доходу) з
урахуванням матеріального та
сімейного стану сторін, але у повній
мірі суд першої інстанції не
дотримався приписів даної норми права.

При визначенні розміру стягнутих з
відповідача та користь позивача
щомісячних аліментів на утримання
останньої, суд першої інстанції не
надав належної правової оцінки той
обставині, що відповідачка має змогу
надавати допомогу лише у розмірі 50
гривень.

Згідно ст.309 ЦПК України, підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши
докази, надані сторонами як на
підтвердження своїх доводів, так і
заперечень, взявши до уваги вік сторін,
ступень потреби позивача у матеріальні
допомозі та відсутність обставин для
звільнення відповідача від обов'язку
утримання своєї матері, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що за таких обставин рішення
суду підлягає зміні в частині розміру
стягнутих аліментів та з відповідачки
підлягає стягненню на користь
позивачки аліменти на її утримання у
твердій грошовій сумі 50 грн., починаючи
з дня звернення з позовом до суду та
безстроково.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И
В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 25 грудня 2013
року змінити в частині розміру
стягнутих аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2
аліменти на її утримання у розмірі 50
(п'ятдесят) гривень щомісячно,
починаючи з 18 вересня 2013 року
безстроково.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:
Судді: