АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4444/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець
Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Ошедшій А.Д.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 4 лютого 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5 зазначивши про
те, що 31.07.2010 на перехресті вул. Федорова
та Горького в м.Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода з вини
ОСОБА_6, внаслідок чого позивачу було
завдано матеріальної шкоди у зв'язку із
пошкодженням належного йому
автомобіля «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_1. На
час вчинення ДТП відповідач ОСОБА_5
являлась власником автомобіля «Субару
Форестер» д.н. НОМЕР_2, яким керував
ОСОБА_6 У зв'язку з вищевикладеним
позивач просила стягнути з відповідача
як власника автомобіля «Субару
Форестер» д.н. НОМЕР_2 частину
невідшкодованої матеріальної шкоди,
завданої внаслідок ДТП у розмірі 11 656
грн., інфляційне збільшення суми боргу
у розмірі 594 грн. 46 коп. та 3% річних у
розмірі 1 020 грн. 30 коп.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 04.02.2014 в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позов задовольнити
в повному обсязі. Вважає, що суд першої
інстанції безпідставно та
необґрунтовано дійшов висновку про
відмову в стягненні майнової шкоди з
власника автомобіля, оскільки, на думку
апелянта, якщо управління транспортним
засобом передається третій особі без
юридичного оформлення, то вважається,
що об'єкт не виходить з володіння його
безпосереднього власника, тобто саме
він повинен нести відповідальність за
спричинений збиток.

Представники позивача в судовому
засіданні підтримали апеляційну
скаргу з викладених в ній підстав та
просили її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлялась належним чином,
про причини нявки суд не повідомила.
Колегія суддів визнала за можливе
розглянути справу за відсутності осіб,
які не з'явились, оскільки їх неявка не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення представників позивача,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
майнова шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується
винною особою.

Вказаний висновок суду є законним і
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 31.07.2010 на перехресті вул.
Федорова та вул. Горького в м. Києві
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю належного позивачу
автомобіля «ДеуЛанос» д.н НОМЕР_1 та
автомобіля «Субару Форестер» д.н.
НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_6 та
власником якого є відповідач ОСОБА_5

Відповідно до Звіту
авто-товарознавчого дослідження від
26.08.2010 №С10-445 вартість матеріального
збитку, завданого внаслідок ДТП
власнику автомобіля «Деу Ланос»д.н.
НОМЕР_1 становить 36 156 грн.

Вироком Голосіївського районного суду
м. Києва від 09.12.2010, який залишено без
змін ухвалою Апеляційного суду м. Києві
від 04.03.2011, визнано винним у
дорожньо-транспортній пригоді, яка
мала місце 31.07.2010, ОСОБА_6

Моторним (транспортним) страховим бюро
України ОСОБА_4 відшкодовано частину
завданих ОСОБА_6 збитків у розмірі 25 500
грн.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 13.06.2012 із
ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_4 було
стягнуто різницю між завданою шкодою
та сумою сплаченого страхового
відшкодування у розмірі 11 656 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом
позивачем зазначено, що ОСОБА_6
заподіяну шкоду не відшкодовано, а тому
є всі підстави для покладення обов'язку
по відшкодуванню шкоди на власника
автомобіля.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, зокрема, відповідно до ст.ст.
1166, 1167 цього Кодексу майнова та
моральна шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується
винною особою.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено,
що вирок у кримінальному провадженні,
що набрав законної сили є обов'язковим
для суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Так, наведеним вище вироком, ОСОБА_6
визнано винним в скоєні злочину
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 13.06.2012 на ОСОБА_6
покладено обов'язок відшкодуватина
користь ОСОБА_4 11 656 грн. матеріальної
шкоди спричиненої внаслідок вчинення
дорожньо-транспортної пригоди.

Пункт 4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» роз'яснено, що «розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини».

З наведеного вбачається, що висновок
суду про відсутність належних правових
підстав для покладення обов'язку по
відшкодуванню заподіяної позивачу
майнової шкоди на власника автомобіля
є цілком законним і обґрунтованим,
оскільки така шкода повинна
відшкодовуватись винною особою, з якої
така шкода вже стягнута за рішенням
суду, тобто порушене право позивача
захищене судом.

Підсумовуючи вищевикладене слід
зазначити, що доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими та
безпідставними, а тому не можуть
вплинути на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення.

Таким чином, встановивши вищевказані
фактичні обставини справи, надавши
вірну оцінку наявним у справі доказам в
їх сукупності та проаналізувавши норми
права, які регулюють спірні
правовідносини сторін, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку
про відмову в задоволенні позову.

Суд першої інстанції повно та всебічно
розглянув справу, надав всім доводам
сторін належну правову оцінку, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 4 лютого 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді