Єдиний унікальний номер 270/5131/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2973/2014
Головуючий в 1 інстанції : Мащенко С.В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
головуючого судді: Курило В. П.,
суддів: Космачевської Т.В., Безрученко
при секретарі: Бакунець Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 08
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області про стягнення
моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я на виробництві, -
Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 08 листопада 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області про стягнення
моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я на виробництві -
задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області на користь ОСОБА_1
завдану моральну шкоду у розмірі 15000
грн., вирішено питання про судові
витрати.

З вказаним рішенням суду першої
інстанції не погодилось відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м. Макіївки
Донецької області та подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення Центрально-Міського районного
суду м. Макіївки Донецької області та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що згідно ст. 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд повинен
відшкодовувати моральну шкоду,
заподіяну умовами виробництва, що не
призвели до втрати працездатності.
Згідно зі ст. 21 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд виплачує грошову
суму при наявності факту спричинення
вказаної шкоди. Відповідно до ст. 237-1
КЗпП України відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
проводиться у випадку, якщо порушення
його законних прав спричинило моральні
страждання, втрату нормальних життєвих
зв'язків, та потребує додаткових зусиль
для організації життя. Тобто
відшкодування моральної шкоди у даному
випадку передбачене цими статтями має
бути стягнуто з підприємства, де
працював позивач, а не з Фонду,
враховуючи зміни в Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності». Фонд не є особою, яка
спричинила шкоду позивачеві, втрата
працездатності у позивача сталася не у
зв'язку з неправомірними діями або
бездіяльністю відповідача. Також судом
не враховано, що страхова виплата
проводиться потерпілому незалежно від
втрати ним професійної працездатності,
отже, довідка МСЕК про відсоток стійкої
втрати працездатності є підставою для
розрахунку відшкодування потерпілому
страхових виплат (одноразової допомоги
і щомісячних страхових виплат), а не є
підтвердженням факту заподіяння
моральної шкоди. Виходячи з цього,
вважає, що позивачем не було надано
доказів заподіяння моральної шкоди з
вини відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, надав
заяву про розгляд справи за його
відсутністю.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутності
позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено і
це вбачається з матеріалів справи, що
відповідно до трудової книжки ОСОБА_1,
він працював з 01.01.1981 року по 31.08.2002 року
в «ШУ «Донбас» шахта «Заперевальна» ДП
«Донвугілля» (а.с. 5-7). Актом
розслідування професійного
захворювання №414 від 18 жовтня 2002 року
встановлено, що ОСОБА_1 працюючи на
дільниці №3 ДП «Шахта Заперевальна - 2»,
у зв'язку з виконанням трудових
обов'язків отримав професійне
захворювання: хронічне п/к
радікулопатія (а.с. 8). Випискою з акту
огляду у МСЕК №008470 (серія 2-18 АВ) про
результати визначення ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках, потреби у додаткових видах
допомоги, ОСОБА_1 при первинному огляді
19.11.2002 року встановлено ступінь втрати
професійної працездатності у розмірі
50% безстроково у зв'язку з професійним
захворюванням (а.с. 9). Як вбачається з
виписки з амбулаторної картки №715
Комунальної медичної установи
«Центральна поліклініка м. Макіївки»
ОСОБА_1 періодично перебував на
лікуванні в цій установі у період з 1996
року по 2011 рік з приводу хронічного
вертеброгенного н/крижиного
радикуліту (а.с. 10-11).

Суд, частково задовольняючи позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди, керувався вимогами статей 21, 28, 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року в
їх сукупності, якими передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі виплати компенсації за моральну
шкоду, виникає у особи з дня
встановлення їй стійкої втрати
працездатності вперше висновком
медико-соціальної експертної комісії.
Обов'язок відшкодування застрахованим
особам моральної шкоди у зв'язку з
ушкодження здоров'я, заподіяних
умовами виробництва покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що ушкодженням здоров'я позивачу
заподіяна моральна шкода, яку
відповідач у добровільному порядку не
бажає відшкодовувати, а тому стягнув на
користь позивача у відшкодування
моральної шкоди 15000,00 грн.

За змістом ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
на Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
покладено обов'язок відшкодувати
застрахованим особам моральну шкоду у
зв'язку з ушкодженням здоров'я,
заподіяну умовами виробництва, при
цьому сума страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати.

В судовому засіданні знайшло
підтвердження, що позивач працював на
ШУ «Донбас» шахта «Заперевальна» ДП
«Донвугілля» та за роки праці на
підприємстві отримав професійне
захворювання. Згідно довідки МСЕК від
19.11.2002 року позивачу вперше безстроково
встановлено стійку втрату
працездатності на 50% (а.с. 9).

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку про наявність у
позивача права вимагати
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю, за нормами Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Вказаний висновок суду відповідає
положенням ст. 23 ЦК України та рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1-9 рп/2004 згідно з яким, моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, які він поніс у зв'язку з
каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Виходячи з викладеного, не
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги, щодо не доведення
позивачем факту завдання йому
ушкодженням здоров'я моральної шкоди
та неможливості позивачем вести
звичайний спосіб життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України та ст. 5 ЦК України акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Тому апеляційний суд також не може
погодитися з доводами апеляційної
скарги відповідача про відсутність
правових підстав для відшкодування
моральної шкоди, оскільки страховий
випадок стався до набрання чинності
нормативними актами щодо зупинення
виплати та виключення норм про
відшкодування моральної шкоди.

Крім того, визначаючи розмір суми, що
підлягає стягненню на відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
врахував конкретні обставини справи,
характер та ступінь моральних
страждань позивача, перебування
останнього на лікуванні у зв'язку з
травмою, наслідки цієї травми,
погіршення стану здоров'я позивача,
порушення нормального укладу життя й
вірно визначив таке відшкодування в
розмірі 15000,00 грн.

Ухвалене судом першої інстанції
рішення відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального закону.

Згідно із статтею 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Центрально-Міському районі м. Макіївка
Донецької області - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Макіївки Донецької області від
08 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: