Справа № 199/3710/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09.12.2014року Амур-Нижньодніпровський
районний суд м.Дніпропетровська в
складі:

головуючого - судді Подорець О.Б.,

за участю секретаря Голубніченко В.О.,

за участі представника позивача -
адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача Далія С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську заяву щодо
забезпечення позову по цивільній
справі за об'єднаними позовами ОСОБА_3
до Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання додаткової угоди недійсною та
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання додаткової
угоди недійсною. В свою чергу ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про звернення
стягнення.

Ухвалою суду від 02 червня 2014 року
зазначені позови об'єднані в одне
провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1
представник позивача ОСОБА_3 заявив
клопотання про забезпечення позову, а
саме просив накласти арешт на квартиру,
розташовану за адресою - м.
Дніпропетровськ, вулиця
М.Малиновського, 44/85 шляхом заборони
будь-якого відчуження, видачі,
отримання та переоформлення
документів на спірну квартиру,
оскільки це може ускладнити або
зробити неможливим виконання судового
рішення.

Представник відповідача ПАТ КБ
«Приватбанк» Далія С.О. заперечував
проти заявленого клопотання як
необґрунтованого.

Розглянувши клопотання, вислухавши
представників сторін, суд приходить до
наступного.

Відповідно до ст.151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Крім цього, Пленум Верховного Суду
України у пункті 4 своєї постанови від 22
грудня 2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», роз'яснив, що розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

На підставі викладеного, суд вважає, що
в задоволенні клопотання слід
відмовити, оскільки не вбачається
реальної загрози невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду; вид забезпечення позову,
який просить застосувати позивач, не є
співмірним із заявленими ним вимогами.

Керуючись ст.ст.151-153,209,210 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 представнику
позивача ОСОБА_3 в задоволенні заяви
про забезпечення позову по цивільній
справі за об'єднаними позовами ОСОБА_3
до Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання додаткової угоди недійсною та
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний
суд міста Дніпропетровська. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
О.Б.Подорець