АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2993/2014
Головуючий в 1 інстанції - Шклянка М.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Пашиніної Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
11 грудня 2013 року у справі за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Нова» до ОСОБА_1
про відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ( в порядку регресу),-

В С Т А Н О В И
Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у липні 2013 року.

Зазначав, що 09 червня 2008 року в м. Києві
з вини відповідача сталася ДТП,
внаслідок чого автомобіль д.н.з. НОМЕР_2
був пошкоджений, чим страхувальнику
ОСОБА_2 було заподіяно матеріальну
шкоду, яка у сумі 37622,70 грн. була
відшкодована позивачем цьому
страхувальнику на виконання умов
договору страхування, укладеного між
позивачем та ОСОБА_2 19 вересня 2007 року.

Виходячи з цього позивач просив
стягнути на свою користь з відповідача
збитки в порядку регресу у розмірі 37622,70
грн.

Крім того, позивач просив поновити йому
строк позовної давності у зв'язку з тим,
що позивач в межах строку позовної
давності помилково звертався з даним
позовом до Дніпровського районного
суду м. Києва.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 11 грудня 2013 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухвалення нового про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 09 червня 2009 року
відповідно до постанови
Святошинського районного суду м. Києва
від 26 вересня 2009 року, з вини
відповідача сталася
дорожньо-транспортна пригода
внаслідок якої автомобіль «Пежо», д.н.з.
НОМЕР_2 отримав пошкодження, чим
страхувальнику ОСОБА_2 було заподіяно
матеріальну шкоду.

Відповідно до договору добровільного
страхування транспортного засобу від
19 вересня 2007 року автомобіль «Пежо»,
д.н.з. НОМЕР_2, було застраховано у
позивача.

На підставі страхового акту та з
урахуванням Звіту №30С/06 від 22.06.2009 року
про оцінку вартості матеріальної
шкоди, завданої власнику
транспортного засобу страхувальнику
ОСОБА_2, позивачем було виплачено
страхове відшкодування у сумі 37 622, 70
грн.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
що створює підвищену небезпеку для
особи, що цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Нормами ст. 1166 ЦК України передбачено,
що майнова шкода, завдана майну
фізичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.993 ЦПК України до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на безпідставність
поновлення судом строків позовної
давності, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, позивач помилково
звертався у вересні 2012 року з даним
позовом до Дніпровського районного
суду м. Києва, про що була постановлена
ухвала суду.

Таким чином, твердження апеляційної
скарги про незаконність та
упередженість судового рішення
матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 11 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: