АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/285/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Нестерук Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. УХВАЛА
20 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Сіренко Ю. В. суддів
Трюхан Г. М. , Міщенко С. В. при
секретаріПосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 13 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
Звенигородської міської ради
Черкаської області, третя особа: відділ
Держземагенства у Звенигородському
районі Черкаської області про
скасування рішень міської ради та
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельні ділянки, -
в с т а н о в и л а :
У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування своїх позовних вимог
вказував про те, що відповідно до
договору дарування він є власником 49/100
будинковолодіння, а відповідач ОСОБА_7
є власником 51/100 будинковолодіння по
АДРЕСА_1. Вказане будинковолодіння
розташоване на земельній ділянці
На підставі рішень сесії
Звенигородської міської ради йому було
передано в приватну власність земельну
ділянку розміром 319 кв.м та видано
державний акт на право приватної
власності на вказану земельну ділянку,
а відповідачу ОСОБА_7 було передано у
власність земельну ділянку розміром
365,53 кв.м. та видано державний акт на
право приватної власності.
Решта земельної ділянки, яка
рахувалась за будинковолодінням,
площею 77 кв.м. та на даний час належить
Звенигородській міській раді, фактично
перебуває у користуванні ОСОБА_7
Оскаржувані рішення сесії міської ради
про передачу у приватну власність
земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_7
порушують права позивача, як власника
суміжної земельної ділянки, оскільки
відповідач самовільно захопив частину
Відповідач незаконно користується
земельною ділянкою позивача з метою
проходу до своїх будівель.
Земельний сервітут між ними не
встановлений. Крім того, при
виготовленні державних актів на право
власності на землю, якою користується
позивач та відповідач ОСОБА_7,
землевпорядною організацією було
допущено помилку в замірах земельних
ділянок та ці дані були внесені до
державного акта. На даний час у
фактичному користуванні позивача
знаходиться земельна ділянка меншої
площі, ніж зазначена в державному акті,
а в користуванні відповідача - земельна
ділянка більшої площі, ніж зазначена в
його державному акті.
З урахуванням вказаного, просив суд
визнати незаконним та скасувати
рішення сесії Звенигородської міської
ради № 4-2 від 26.07.2006 року про передачу
йому в приватну власність земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1, розміром 319
кв.м.

Визнати незаконним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ № 621179 від 18
серпня 2006 року, виданий на його ім'я.

Визнати незаконним та скасувати
рішення сесії Звенигородської міської
ради № 35-1/V від 19.11.2008 року про передачу
ОСОБА_7 в приватну власність земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1, розміром 366
кв.м..

Визнати незаконним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 907953 від 19
листопада 2009 року, виданий ОСОБА_7

Рішенням Звенигородського районного
суду Черкаської області від 13 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_6
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення ,
яким задовольнити його позов в повному
обсязі.

Заслухавши учасників судового
розгляду, вивчивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в порядку ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції, з
чим погоджується і колегія суддів,
виходив з того, що згідно договору
дарування від 1 вересня 2002 року позивач
ОСОБА_6 є власником 49/100 частин жилого
будинку з відповідною частиною
надвірних споруд, що знаходиться по
АДРЕСА_1 і розташований на земельній
ділянці площею 769 кв.м. (а.с. 5, 6).

Відповідач ОСОБА_7 на підставі договору
купівлі-продажу від 26 січня 2002 року є
власником 51/100 частини жилого будинку з
відповідною частиною надвірних споруд,
що знаходиться по АДРЕСА_1 і
розташований на земельній ділянці
площею 769 кв.м. (а.с. 78).

Згідно ст. 120 Земельного кодексу
України, в редакції від 25.10.2001 року, що
діяла на час отримання позивачем у
власність 49/100 частин та відповідачем
ОСОБА_7 51/100 частин жилого будинку по
АДРЕСА_1, передбачала, що при переході
права власності на будівлю і споруду
право власності на земельну ділянку
або її частину може переходити на
підставі цивільно-правових угод, а
право користування - на підставі
договору оренди.

Тобто, відчуження об'єктів нерухомого
майна в період з 01.01.2002 року по 20.06.2007
року не тягнуло автоматичного переходу
права власності на земельну ділянку
під будівлями та спорудами. Для набуття
права власності чи користування
земельною ділянкою необхідно було
укласти цивільно-правову угоду або
договір оренди.

Сторонами не надано суду відповідних
цивільно-правових угод стосовно
спірної земельної ділянки.

Встановлено, що позивач звернувся до
Звенигородської міської ради із заявою
про передачу земельної ділянки у
приватну власність. Діючи в межах своїх
повноважень, на підставі рішення сесії
від 26 липня 2006 року № 4-2 Звенигородська
міська рада передала земельну ділянку
площею 319 кв.м. у власність ОСОБА_6 При
цьому був дотриманий порядок такої
передачі, в тому числі узгоджено межі
із суміжними землекористувачами, про
що свідчить технічна документація (а.с.
66-72).

На підставі рішення сесії
Звенигородської міської ради від 26
липня 2006 року № 4-2 (а.с.7) позивач ОСОБА_6
отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку площею 319
кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_1
серії ЯГ № 621179 від 18 серпня 2006 року.

В подальшому відповідач ОСОБА_7
також звернувся до Звенигородської
міської ради із заявою про передачу
йому земельної ділянки у приватну
власність та згідно з державним актом
на право власності на земельну ділянку
серії ЯИ № 907953 від 19 листопада 2009 року,
є власником земельної ділянки площею
0,0366 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1
на підставі рішення сесії
Звенигородської міської ради від 19
листопада 2008 року № 35-1/V ( а.с. 36).

З дослідженої технічної
документації із землеустрою
вбачається, що позивач перший порушив
питання та оформив право власності на
земельну ділянку площею 319 кв.м, між
сторонами погоджено межі земельних
ділянок і жодних заперечень з приводу
встановлених розмірів земельних
ділянок між ними не виникало. (а.с. 62-72).

Згідно ст.ст. 81, 116 Земельного кодексу
України, громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки на
підставі договорів купівлі-продажу,
дарування, міни, іншими
цивільно-правовими угодами,
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності,
приватизації земельних ділянок,
прийняття спадщини, виділення в натурі
належної їм земельної частки (паю);
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться у разі, зокрема,
приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

Таким чином, сторони набули права
власності на належні їм земельні
ділянки на законних підставах.

Вказане також стверджується й актом
комісії Звенигородської міської ради
по розгляду заяви гр. ОСОБА_6 від 13.11.2012
року .(а.с.14).

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про відмову в задоволенні позову з
підстав наведених у позовній заяві,
через відсутність у діях відповідачів
ознак порушеного права позивача за
захистом якого було спрямоване
звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують та не впливають на
законність рішення суду першої
інстанції, оскільки були предметом
дослідження в суді першої інстанції та
не дають підстав для її задоволення та
скасування по суті правильного рішення
суду.

З огляду на викладене, приймаючи до
уваги, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів апеляційну скаргу
відхиляє, а рішення суду першої
інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а
рішення Звенигородського районного
суду Черкаської області від 13 грудня 2013
року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :