Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1543/14 Головуючий у 1
інстанції: Задорожко Д.А.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 19» березня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Василівського районного
суду Запорізької області від 07 лютого
2014 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Дніпрорудненської міської ради
Василівського району Запорізької
області, третя особа: відділ
Держземагенства у Василівському
районі Запорізької області, про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_4, треті
особи: Дніпрорудненська міська рада
Василівського району Запорізької
області, відділ Держземагенства у
Василівському районі Запорізької
області, про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що йому на праві приватної
власності належать житловий будинок
АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,08
га на підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії ЗП
002-Д-915, виданого 26 січня 1998 року, на якій
він розташований.

В сусідньому житловому будинку АДРЕСА_2
проживає відповідачка. ЇЇ житловий
будинок розташований на земельній
ділянці площею 0,12 га і межує з його
земельною ділянкою.

27 квітня 2013 року він побачив, що з боку
відповідачки межа, що поділяє їх
земельні ділянки, переміщена на 100 см. в
глиб його ділянки біля збудованого ним
гаражу. На його вимоги перенести межу
назад отримав відмову, у зв'язку з чим
викликав працівників
Дніпрорудненського відділу міліції.
Згідно висновку про результати
розгляду по рапорту чергового від 27
квітня 2013 року начальника
Василівського РВ УМВС України в
Запорізькі області було йому
рекомендовано для вирішення
зазначеного питання звернутися до
суду.

31 травня 2013 року комісією по розгляду
земельних спорів у Дніпрорудненській
міській раді Василівського району
Запорізької області розглянута його
скарга про усунення перешкод в
користуванні частиною земельної
ділянки та запропоновано вирішити
спірне питання мирним шляхом або
звернутися до суду.

Вважає, що відповідачем порушено його
права, оскільки з 1969 року межа
проходила на відстані 102 см. від стіни
його гаража, розмір земельної ділянки
по червоній лінії зменшився з 29,2 м. до
28,2 м.

На підставі ст.ст. 106, 107, 158 ЗК України
просив усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_4 усунути
перешкоди у користуванні вказаною
земельною ділянкою шляхом відновлення
межі між земельними ділянками АДРЕСА_2
та АДРЕСА_1 відповідно до раніше
розробленої технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж в
натурі на місцевості і Державних актів
про право власності на земельні
ділянки.

Ухвалою Василівського районного суду
Запорізької області від 17 січня 2014 року
залучено в якості співвідповідача по
справі Дніпрорудненську міську раду
Василівського району Запорізької
області.

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 07 лютого 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову,
стягнути з відповідача судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.3,31 ЦПК
України виключно позивачу належить
право визначати предмет та підстави
позову.

Позивач сформулював свої позовні
вимоги як відновлення межі відповідно
до встановлення меж в натурі
відповідно до раніше розробленої
технічної документації.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Сільські, селищні, міські ради при
здійсненні повноважень, передбачених
пунктами «а-г» ст. 12 ЗК України по
розпорядженню землями територіальних
громад, передачі земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надані
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення землі із земель комунальної
власності, виступають як суб'єкти
владних повноважень, що реалізують
надані їм законом розпорядчі функції у
галузі земельних відносин.

Згідно із ч. ч. 2, 3, 5 ст. 158 Земельного
кодексу України судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності та
користуванні громадян, і додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування,
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику в сфері
земельних відносин, спір вирішується
судом.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 106 ЗК України
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Види межових знаків і порядок
відновлення меж визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері земельних відносин.

Згідно із ч. 1 ст. 107 ЗК України основою
для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації, яка
відповідно до ст. 193 ЗК України містить
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристику, розподіл серед
власників землі та землекористувачів.

Наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18 травня 2010 року
№ 376, зареєстрованим у Міністерстві
юстиції України 16 червня 2010 року за №
391/17686, затверджено Інструкцію про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, якою визначено механізм
відновлення меж земельних ділянок на
місцевості.

Відповідно до п. 2.1. 4.1, 4.3, 4.4 Інструкції
про встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, межі земельних ділянок, що
передаються або надаються у власність
чи у користування, відновлюються або
переносяться в натуру (на місцевість)
за наявними планово-картографічними
матеріалами. Крайні поворотні точки
кожної межі закріплюються
довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка, крім випадків
збігу вказаних поворотних точок меж з
твердими точками на місцевості.

Відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
підставі раніше розробленої та
затвердженої відповідно до статті 186
Земельного кодексу України
документації із землеустрою. У разі
відсутності такої документації
розробляється технічна документація
із землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки встановити неможливо, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» згідно зі ст.
158 ЗК України суди розглядають справи
за спорами про межі земельних ділянок,
що перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

За цих обставин сам по собі той факт, що
маються розходження між розміром
ділянки, яка знаходиться у фактичному
користуванні позивача і розміром
зазначеним у державному акті про право
власності на землю, на що посилається
позивач, не свідчить про можливість
захисту прав у обраний ним спосіб.

З огляду на зазначені обставини, які
наведені і в рішенні, суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні заявлених
позовних вимог, оскільки встановлення
меж земельних ділянок не належить до
компетенції суду.

Разом з тим, відмовивши у позові з
зазначених підстав, суд безпідставно в
рішенні зазначив про недоведеність
порушення прав позивача та про те, що
позивачем самим здійснювалися дії щодо
самовільного переміщення огорожі. З
огляду на викладене ці твердження на
підставі ст. 309 ЦПК України підлягає
виключенню з мотивувальної частини
рішення.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 07 лютого 2014
року змінити, виключивши з
мотивувальної частини рішення
висновок «про недоведеність порушення
прав позивача та про те, що позивачем
самим здійснювалися дії щодо
самовільного переміщення огорожі».

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: