Справа № 447/3719/14-ц
У Х В А Л А

10.12.2014 року Миколаївський районний
суд Львівської області в складі:

головуючого -судді Карбовнік І. М.

з участю секретаря Данилів О.І. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві Львівської
області подання головного державного
виконавця відділу ДВС Миколаївського
РУЮ Чорної М.І. про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
,-

в с т а н
о в и в :

Головний державний виконавець відділу
ДВС Миколаївського РУЮ Чорна М.І.
звернулася в Миколаївський районний
суд Львівської області з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 в праві
виїзду за межі України до виконання
зобов'язань. В обґрунтування подання
наведено наступне.

На примусовому виконанні у Відділі
державної виконавчої служби
Миколаївського РУЮ перебуває
виконавче провадження ЄДРВП № 39642927 за
виконавчим листом № 2308/2040 виданого
23.11.2012 року Канівським міськрайонним
судом Черкаської області про стягнення
щомісячно, починаючи з 15.08.2012 року з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на
період її навчання у розмірі 25% від його
заробітку до 30.06.2015 року.

Вказує, що боржником добровільно
рішення суду не виконується. Кошти на
утримання дитини не сплачує. Сума
заборгованості станом на 01.11.2014 року
становить 12059,02 гривень. Згідно
отриманих відповідей на запити від
реєструючих майно органів, за
боржником майна не виявлено, доходів
боржник не отримує.

З огляду на наведене просить суд
тимчасово обмежити у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2 до повного
виконання ним своїх боргових
зобов'язань.

В судовому засіданні головний
державний виконавець Чорна М.І.
подання підтримала.

Сторони виконавчого провадження у
відповідності до положень ч.2 ст.377-1 ЦПК
України в судове засідання не
викликались.

Заслухавши пояснення головного
державного виконавця, дослідивши
подані документи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи на яких ґрунтуються вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення її по суті, суд встановив
наступні обставини справи та надав їм
правову оцінку.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Судом встановлено, що на примусовому
виконанні у Відділі державної
виконавчої служби Миколаївського
РУЮ перебуває виконавче провадження
ЄДРВП № 39642927 за виконавчим листом №
2308/2040 виданого 23.11.2012 року Канівським
міськрайонним судом Черкаської
області про стягнення щомісячно,
починаючи з 15.08.2012 року з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_3 аліменти на утримання
дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на період її
навчання у розмірі 25% від його
заробітку до 30.06.2015 року.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачені
обов'язки державних виконавців,
зокрема державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, своєчасно і в повному обсязі
вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатись до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язання за
рішенням.

Статтею 6 Закону України від 21.01.1994, №
3857-XII "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України"
передбачено, підстави для тимчасового
обмеження у праві виїзду громадян
України за кордон. Однією з підстав для
тимчасового обмеження у праві виїзду
громадянина України за кордон є те, що
він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань.

Окрім того, Законом України "Про
порядок виїзду з України і вїзду в
Україну громадян України" визначено
підстави для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон та способи здійснення таких
обмежень, а саме шляхом відмови у
видачі паспорта або шляхом затримання
чи вилучення паспорта.

Однак, з матеріалів подання не
вбачається, що боржник ОСОБА_2 злісно
ухиляється від виконання покладених на
нього рішенням суду зобов'язань щодо
сплати аліментів, а також, в
матеріалах подання не містять доказів
про факт або намір виїзду ним за межі
України з метою ухилення від виконання
рішення суду.

Крім того, з наданих до суду матеріалів,
не можна вважати, що головний
державний виконавець вжив усіх
можливих заходів для примусового
виконання судового рішення. Зокрема,
матеріали подання не містять
відомостей про виклики державним
виконавцем боржника для надання
пояснень з приводу заборгованості чи
застосування до останнього приводу у
разі його неявки на виклики.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Відповідно до статті 2 протоколу №4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (ратифікований
законом України 11.09.1997 року) та статті 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»,
заходи щодо обмеження свободи
пересування повинні бути достатньо
виправдані суспільними інтересами в
демократичному суспільстві.

Згідно із п.5 ч.1 та ч.2 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в"їзду в
Україну громадян України»,
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадовою особою) до
виконання зобов'язань.

Ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань є оціночним поняттям.
Теоретично їх невиконання може бути
зумовлено об'єктивними причинами,
наприклад внаслідок відсутності майна,
роботи, незадовільного фінансового
стану, тривалого відрядження, важкої
хвороби тощо. Однак, воно може мати й
принципово інше походження,
суб'єктивне, коли боржник свідомо
ухиляється від виконання - має змогу
виконати зобов'язання у повному обсязі
або частково, але не робить це без
поважних причин.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається на підставу своїх
вимог та заперечень.

На противагу, в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
надіслання боржнику вимоги щодо
добровільного виконання зобов'язань по
рішенню суду та докази одержання ним
такого повідомлення, відсутні і в
матеріалах справи беззаперечні докази,
які б підтверджували ухилення боржника
від виконання зобов'язань,
передбачених рішенням суду.

За таких обставин, суд вважає, що
головним державним виконавцем не
обґрунтовано та не підтверджено
доказами необхідності застосування до
боржника тимчасового обмеження у
виїзді за межі України, у зв'язку із чим
не має правових підстав для обмеження
боржника ОСОБА_2 у його конституційному
праві вільно залишати територію
України та встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за межі
України, а тому у задоволенні подання
слід відмовити.

Керуючись ст.. 33 Конституції України,
ст. 377-1 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні подання головного
державного виконавця відділу ДВС
Миколаївського РУЮ Чорної М.І. про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції, який постановив
ухвалу шляхом подачі апеляційної
скарги в 5 денний строк з моменту
отримання її копії.

Суддя:
Карбовнік І. М.