АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 596/1637/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Лисюк І.О. Провадження №
22-ц/789/1387/14 Доповідач - Парандюк
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Гусятинського районного
суду від 06 листопада 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: служба у справах дітей
Гусятинської районної державної
адміністрації про позбавлення
батьківських прав, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_1, діючи в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2
про позбавлення його батьківських
прав.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що у вересні 2010 року
з відповідачем розірвали шлюб від
якого в них є неповнолітній син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу розірвання шлюбу
відповідач вихованням дитини і
утриманням не займався і не
займається. При зустрічі з сином робить
вигляд, що він його не знає та обминає
стороною, що негативно впливає на
психіку сина.

Рішенням Гусятинського районного суду
від 06 листопада 2014 року у задоволенні
позовної заяви ОСОБА_1 про позбавлення
батьківських прав - відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
про необхідність змінити своє
ставлення до виховання сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Покладено на орган опіки і
піклування Гусятинської районної
державної адміністрації контроль за
виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських
обов"язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушено норми
матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримала,
зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав,
вважаючи рішення суду законним та
обґрунтованим.

Представник третьої особи в судове
засідання не з"явились, надіславши
заяву про слухання справи у їх
відсутності, де зазначили, що
апеляційну скаргу не визнають.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення
виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України -
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ст.150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, поважати дитину,
забороняються фізичні покарання
дитини батьками, а також застосування
ними інших видів покарань, які
принижують людську гідність дитини.

Згідно ч.1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо, зокрема, вона,
він: ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;
жорстоко поводяться з дитиною; є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва,
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Неповнолітній ОСОБА_4 проживає з
матір"ю ОСОБА_1 без реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до розрахунку про розмір
заборгованості зі сплати аліментів від
31.07.2014 року, виданого відділом
державної виконавчої служби
Гусятинського районного управління
юстиції, згідно виконавчого листа
№2-596/2009 року, переплата по сплаті
аліментів на утримання сина ОСОБА_4
становить 2 453 грн.15 коп.

З довідки Хоростківського ясла-садочку
№2 від 08.10.2014 року №36 вбачається, що за
період відвідування дитиною
дошкільного навчального закладу
батько ОСОБА_2 ніколи не приводив і не
забирав сина з садочку, не відвідував
батьківські збори, заходи, що
проводились у садочку.

Згідно акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
неповнолітнього ОСОБА_4 від 15.10.2014 року
№73/2-27 складеного комісією
Гусятинської районної державної
адміністрації умови проживання
малолітнього ОСОБА_4 задовільні. Дитина
достатньо забезпечена одягом,
іграшками, продуктами харчування, має у
володінні власну дитячу кімнату.

Згідно із ч.ч.4,5 ст. 19 СК України, при
розгляді судом спорів щодо позбавлення
чи поновлення батьківських прав орган
опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору.

Враховуючи інтереси дитини, орган
опіки і піклування Гусятинської
районної державної адміністрації,
вважає за доцільне відмовити у
позбавленні батьківських прав ОСОБА_2
стосовно малолітнього сина ОСОБА_4,
оскільки батько не є хронічним
алкоголіком, наркоманом, не засуджений
за вчинення злочину щодо сина і
позбавлення батьківських прав згідно
ст.164 СК України не виявлено, що
стверджується висновком від 17.10.2014 року
№01-1257/02-16.

Пунктами 15,16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03.2007 року
№3 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
передбачено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і
тільки з підстав, передбачених ст.164 СК
України. Ухилення батьків від
виконання своїх обов"язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний,
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовний цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов"язками.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму
Верховного Суду України, зважаючи на
те, що позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, суд може у виняткових
випадках при доведеності винної
поведінки когось із батьків або їх обох
з урахуванням її характеру, особи
батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини і поклавши на органи
опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

Стаття 9 Конвенції про права дитини від
20 листопада 1989 року, ратифікованої
постановою Верховної Ради України від
27.02.1991 р. № 789-XII, держави - учасниці
поважають право дитини, яка
розлучається з одним чи обома
батьками, підтримувати на регулярній
основі особисті відносини і прямі
контакти з обома батьками, за винятком
випадків, коли це суперечить найкращим
інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі
"Савіни проти України" (Заява N 39948/06), у
рішенні, яке 18 березня 2009 року набуло
статус остаточного, зокрема у пункті 49
зазначив, що хоча національним органам
надається певна свобода розсуду у
вирішенні питань щодо встановлення
державної опіки над дитиною, вони
повинні враховувати, що розірвання
сімейних зв'язків означає позбавлення
дитини її коріння, а це можна
виправдати лише за виняткових
обставин. Отже, відповідне рішення має
підкріплюватися достатньо
переконливими і зваженими аргументами
на захист інтересів дитини, і саме
держава-відповідач повинна
переконатися в тому, що було проведено
ретельний аналіз можливих наслідків
пропонованого заходу з опіки для
батьків і дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських
прав є виключною мірою, яка тягне за
собою серйозні правові наслідки як для
батька (матері), так і для дитини (ст.166
СК України). Це означає, що позбавлення
батьківських прав допускається лише,
коли змінити поведінку батьків в кращу
сторону неможливо, і лише при наявності
вини в діях батьків.

Проаналізувавши матеріали справи, суд
першої інстанції вірно прийшов до
переконання щодо відмови у позбавленні
батьківських прав ОСОБА_2 відносно
сина, оскільки вчасно сплачує
аліменти, приймав і надалі має намір
приймати участь у вихованні та
утриманні дитини, має намір змінити
поведінку відносно сина, відсутність
вини в діях батька, а також враховано
відносини які склались між батьками,
висновок органу опіки та піклування,
інтереси самої дитини. Застосування
позбавлення батьківських прав до
ОСОБА_2, як крайнього заходу впливу,
лише як санкції за неналежне виконання
ним своїх батьківських обов'язків,
колегія суддів, вважає таким, що не
відповідає змісту ст.164 СК України, а
тому є недоцільним.

Суд першої інстанції повно, всебічно,
об"єктивно з"ясував обставини справи,
ставлення обох батьків до малолітнього
сина і вірно прийшов до висновку щодо
попередження ОСОБА_2 про необхідність
зміни ставлення до виховання дитини

Апелянтом не доведено, що відповідач
ОСОБА_2 протягом тривалого часу свідомо
ухилявся від виконання своїх
батьківських обов'язків і позбавлення
його батьківських прав є в даному
випадку способом захисту прав та
інтересів дитини ОСОБА_4, а тому ці
твердження є безпідставними.

Посилання апелянта на те, що відповідач
виїхав за кордон і не має наміру
приймати участь у вихованні сина не
заслуговують на увагу, оскільки як
пояснила його представник, що ОСОБА_2
поїхав за кордон по туристичній візі і
після повернення буде приймати участь
у вихованні сина.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутність невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316, 324, 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Гусятинського районного суду
від 06 листопада 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Т.С. Парандюк