АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 760/2892/14
Головуючий у 1-ій інстанції -
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8595/2014
Доповідач - МузичкоС.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого - судді: Музичко С.Г.,

суддів: Кравець В.А., Семенюк Т.А.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 19 травня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи: ВДВС Голосіївського РУЮ у м.
Києві, ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві,
про звільнення від сплати аліментів та
заборгованості по аліментам,

Заслухавшидоповідьсудді,
перевірившиматеріалисправита
обговоривши доводи апеляційноїскарги,
колегія

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 19 травня 2014 року позов
ОСОБА_2 про звільнення від сплати
аліментів та заборгованості по
аліментам задоволено частково.
Звільнено ОСОБА_2 від сплати аліментів
за виконавчим листом № 2-6421, виданим
27.11.2006 року на підставі рішення
Деснянського районного суду м. Києва
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 аліментів у розмірі ј частини
заробітку щомісячно.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати
заборгованості по аліментам за
виконавчим листом № 2-6421, виданим 27.11.2006
року на підставі рішення Деснянського
районного суду м. Києва про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у
розмірі ј частини заробітку щомісячно,
за період починаючи з 01.06.2013 року.

В іншій частині вимоги залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить змінити оскаржуване рішення в
частині вирішення позовних вимог про
звільнення його від сплати
заборгованості по аліментам та
ухвалити в цій частині рішення яким,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі. Посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
зазначає, що суд першої інстанції
необґрунтовано приймав до уваги
неналежні докази, а належні - залишив
поза увагою, у зв'язку з чим виніс
незаконне рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_4 апеляційну
скаргу підтримали, просили
задовольнити, з підстав викладених в
ній. Відповідач ОСОБА_3 та її
представники просили апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково,суд
виходив з того, що позивач довів
обставин, на які вони посилались як на
обґрунтування своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з
рішення суду першої інстанції, з огляду
на наступного.

Відповідно до ст.ст. 180, 185 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття, вони зобов'язані брати
участь у додаткових витратах на дитину,
що викликані особливими обставинами.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України
за позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв`язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення
проживала разом з матір'ю.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 16.11.2006 року з позивача на
користь відповідача стягнуто аліменти
на утримання доньки, у розмірі ј
частини всіх видів доходу, щомісячно.

Згідно з листом ВДВС Деснянського РУЮ у
м.Києві від 30.08.2013 року № А-11 аліменти на
утримання дитини в встановленому
розмірі утримані по 31.07.2007 року,
заборгованості немає, що свідчить про
пред'явлення позивачем виконавчого
листа до виконання за період до 31.07.2007
року (а.с.11)

13.10.2009 року Державним виконавцем
ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві
Омельченком В.В. відкрито виконавче
провадження №15261605 про стягнення з
позивача на користь відповідача
аліменти в розмірі ј заробітку
щомісячно, але не менше 30%
встановленого прожиткового мінімуму
для дітей відповідного віку. (а.с.12)

Судом першої інстанції встановлено, що
з червня 2013 року, донька позивача
проживає разом з ним в АДРЕСА_1 та
знаходиться на його утриманні,
відвідує навчальний заклад № 282
Деснянського району м.Києва, що не
заперечувалось відповідачем.(а.с.35,36).
Як пояснив апелянт, підстав сплачувати
аліменти відповідачу ОСОБА_3 на
утримання доньки, не було.

Відповідно до відомостей про доходи за
період 2007 -2013 років та сплату аліментів
сума заборгованості булла розрахована
станом на 01.01.2014 року за час виконання
виконавчого листа ВДВС Деснянського
РУЮ у м. Києві в розмірі 16 099, 47 грн..(а.с.54)

З матеріалів справи вбачається, що
позивач в травні-червні 2012 року, з 17.09.2012
року по 27.09.2012 року перебував на
стаціонарному лікуванні в умовах
денного стаціонару та за рекомендацією
лікаря спостерігався у
окуліста.(а.с.70-74)

Проте ці обставини не можуть бути
розцінені як свідчення наявності
тяжкої хвороби у позивача, оскільки не
містять інформації про такий стан
здоров'я позивача, який би позбавляв
його можливості мати постійну роботу і
отримувати доход, та відповідно до
покладеного на нього обов'язку
утримувати народжену у шлюбі дитину.

Таким чином, обставин, які б могли
завадити виконанню аліментного
обов'язку позивачем у повному обсязі
протягом 2009-2013 років, не було
встановлено.

Отже, в даному судовому засіданні
позивачем, на якого за законом
покладений обов'язок доказування
наявності істотних обставин, якими
була зумовлено заборгованість по
сплаті аліментів, не було доведено, що
несплата аліментів була наслідком
поважних причин, тяжкої хвороби,
будь-яких інших незалежних від нього
обставин. При вирішення позовних вимог
в цій частині судом першої інстанції
вірно враховано ті обставини, що
позивач є працездатним, тяжко не
хворіє, а тому підстав для звільнення
від виконання обов'язку утримувати
дитину протягом 2007-2013 років, не було.

З правильністю цього висновку
погоджується і колегія суддів
апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першоїінстанції не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим. Судом було правильно
застосовано нормиматеріального та
процесуального права, надана вірна
оцінказ ібраним доказам по справі, тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 19 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: