АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Дзюбич В.Л. Провадження №
22-ц/789/334/14 Доповідач - Сташків
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Кузьми Р. М.,

при секретарі - Беська С.В.

з участю сторін - представника
апелянта ОСОБА_1, представника
відповідача Жарського І.Р.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 16 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" про
зобов'язання надати інформацію щодо
депозитних та кредитних рахунків та
стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з позовом до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" (далі ПАТ КБ "ПриватБанк")
про зобов'язання надати інформацію
відносно його депозитних та кредитних
рахунків і проведних з ними
банківських операцій у Лановецькому
відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк" у період
з 01 січня 2001 року по 01 січня 2013 року та
стягнення моральної шкоди у розмірі 211
388 грн.

В обгрунтувння позовних вимог послався
на те, що 21 лютого 2013 року та повторно, 29
травня 2013 року він звертався з заявою
до Лановецького відділення ПАТ КБ
"ПриватБанк" про надання інформації
відносно його рахунків та проведення з
ними банківських операцій, однак
відповіді він не отримав, у звязку з чим
він не зміг подати до суду неохідну
інформацію при розгляді іншої справи в
суді. Такими протиправними діями
працівників банку позивачу спричинено
моральну шкоду, яку він оцінює у
розмірі 211 388 грн.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 16 січня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк»
протягом 20 робочих днів з моменту
набрання даним рішенням законної сили
надати ОСОБА_3, як клієнту банку,
письмову інформацію відносно його
рахунків (депозитних та кредитних) та
проведених з ними банківських операцій
у Лановецькому відділенні ПАТ КБ
«ПриватБанк» у період з 01 січня 2001 року
по 01 січня 2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено стягнути із ПАТ "КБ
«ПриватБанк» в дохід держави 114,70 грн.
судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду в частині відмови у
задоволеннні позову про стягнення з
ПАТ КБ "ПриватБанк" в його користь
моральної шкоди в сумі 211 388 грн.
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, та стягнути в його
користь моральну шкоду. Зокрема вказує
на те, що судом першої інстанції не було
повно взято до уваги обставини
завдання з боку відповідачем йому
моральної шкоди, яка полягала у
протиправній бездіяльності юридичної
особи відносно клієнта банку та мала
прямий умисел. Рішення суду в іншій
частині не оскаржуєтсья.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримав вимоги апеляційної
скарги, зіславшись на доводи, викладені
у ній.

Представнк відповідача вимоги
апеляційної скарги заперечив, а
рішення суду вважає законним та
обгрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги за матеріалами справи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає
виходячи із наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Так відмовляючи в задоволені позову в
частині стягнення з відповідача в
користь позивача 211 388 грн. моральної
шкоди, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано, а судом не
здобуто будь-яких доказів на
підтвердження факту заподіяння діями
відповідача моральної шкоди.

З такими висновками суду погоджується
суд апеляційної інстанції, оскільки
вони достатньо мотивовані,
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи і ґрунтуються на
вимогах закону.

Судом встановлено, що 21 лютого 2013
року ОСОБА_3 звернувся до керуючого
Лановецького відділення ПАТ КБ
"ПриватБанк" із заявою про надання
письмової інформації щодо усіх його
рахунків, коштів та проведених із ним
банківських операйцій у Лановецькому
відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк" в період
01 січня 2001 року по 01 січня 2013 року.

Згідно відповіді ПАТ КБ
"ПриватБанк" від 30 травня 2013 року
№20.1.0.0.0/7 - 130529/2250 ПАТ КБ "ПриватБанк"
повідомив ОСОБА_3, що для отримання
інформації з приводу усіх рахунків,
коштів та проведених із останнім
банківських операцій у Лановецькому
відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк" в період
з 01 січня 2001 року по 01 січня 2013 року,
йому необхідно звернутись до
обслуговуючого відділення банку або
до керівника відділення. Крім того,
позивача додатково було повідомлено,
що при необхідності отримання
інформації він як клієнт банку має
можливість ознайомитися в
обслуговуючому відділені ПАТ КБ
"ПриватБанк".

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно із частиною 1 статті 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Пунктами 3, 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р.
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", з подальшими змінами та
доповненнями, передбачено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
особі незаконними діями інших осіб.
Відповідного до чинного законодавства
моральна шкода може полягати зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у звязку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності,
праві наданих споживачам, інших
цивільних прав, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя. Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

При цьому необхідно врахувати, що
наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Безпідставним є посилання апелянта в
апеляційній скарзі, що суд першої
інстанції не врахував наявні в
матеріалах справи докази із
лікувальних закладів, рецептів,
квитанцій з аптек, які підтверджують на
думку позивача погіршення стану його
здоров'я, в звязку з чим він вважає, що
йому спричинено матеріальну шкоду на
суму 211 388 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не перебував ні на
стаціонарному, ні на амбулаторному
лікуванні. Придбані за єдиним рецептом
ліки носили одноразовий характер і
стан його здоров'я, як вбачається із
довідки лікуючого лікаря був
стабільним.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що позивач не надав, а судом
не здобуто будь-яких доказів на
підтвердження факту заподіяння діями
відповідача моральної шкоди, а тому
відсутні підстави для її відшкодування

З огляду на викладене, колегія суддів
не знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції повно та
правильно з'ясував характер спірних
правовідносин, правильно застосував
норми матеріального права, висновки
суду про встановлені обставини й
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, а тому підстави для
скасування рішення суду в частині
відмови у задоволеннні позову про
стягнення з ПАТ КБ "ПриватБанк" в
користь ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі
211 388 грн. відсутні.

Керуючись ст. ст. 307; 308; 315; 317; 319; 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 16 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Б.І. Сташків