Провадження № 2/752/723/14
РІШЕННЯ

Іменем України

22.01.2014 року Голосіївський районний суд
міста Києва у складі головуючого -
судді Калініченко Л.С., при секретарі
Руденко М.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду у м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання позивача
таким, що прийняв спадщину та
визначення частки померлого в праві
спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Голосіївського районного суду міста
Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання
позивача таким, що прийняв спадщину та
визначення частки померлого в праві
спільної сумісної власності, при цьому
пояснивши наступне.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3. На день
смерті ОСОБА_3 проживала у квартирі
АДРЕСА_2, у якій останній належала на
праві власності частка, що ввійшла до
складу спадщини. При цьому,
спадкоємцями ОСОБА_3 залишилися
відповідач, як донька спадкодавця, та
позивач, як онук спадкодавця. В свою
чергу, відповідач фактично не
проживала із спадкодавцем по день
смерті останньої та не звернулася у
шестимісячний строк до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_3 Таким
чином, відповідач не прийняла спадщину
після ОСОБА_3 Разом з цим, позивач
зазначив, що проживав у квартирі
АДРЕСА_2 із ОСОБА_3 по день смерті
останньої та у визначений законом
строк для прийняття спадщини не заявив
відмову від її прийняття, тобто,
прийняв спадщину після ОСОБА_3 У зв'язку
із зазначеним, позивач звернувся до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
із заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину щодо частки в праві
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_2. Проте, нотаріусом винесено
постанову про відмову позивачу у
видачі свідоцтва про право на спадщину
щодо квартири АДРЕСА_2, у зв'язку з
порушенням останнім строку на
прийняття спадщини та неможливістю
визначити розмір частки спадкового
майна у квартирі АДРЕСА_2. Крім того,
позивач зазначив, що відповідач не
визнала прийняття останнім спадщини
від ОСОБА_3 та відмовилася надати згоду
на визначення часток співвласників у
квартирі АДРЕСА_2. За таких обставин,
позивач просив суд встановити факт
його проживання однією сім'єю із ОСОБА_3
не менше як п'ять років до часу
відкриття спадщини; встановити факт
прийняття позивачем спадщини після
смерті ОСОБА_3; визначити, що частка
померлої ОСОБА_3 в праві приватної
власності на квартиру АДРЕСА_2
становила 1/3.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив задовольнити в повному обсязі з
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у
судовому засіданні визнав позов та не
заперечував проти задоволення
позовних вимог, при цьому пояснив, що
відповідач фактично не проживала у
квартирі АДРЕСА_2 із ОСОБА_3 по день
смерті останньої та відкриття
спадщини.

З урахуванням пояснень сторін, на
основі з'ясованих обставин, на які
посилались сторони, підтверджених
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, оцінюючи їх належність,
допустимість, достовірність, а також
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин, та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, дослідивши
матеріали справи в повному обсязі, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з огляду
на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3,
виданим відділом реєстрації смерті у
Києві від 05.09.2010 року.

На момент смерті ОСОБА_3, квартира
АДРЕСА_2 належала останній в рівних
долях із відповідачем та позивачем на
праві власності, відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
№ 15552, виданого Держаною
адміністрацією Московського району
від 08.09.1997року та технічного паспорту
на вищезазначену квартиру АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 проживала у
вищезазначеній квартирі АДРЕСА_2, що
підтверджується довідкою
Житлово-експлуатаційної контори від
18.12.1991року за № 1261.

Також, судом встановлено, що відповідач
є донькою ОСОБА_3 згідно зі свідоцтвом
про народження НОМЕР_4 від 10.08.1964року та
свідоцтвом про укладення шлюбу серії
НОМЕР_5 від 22.12.1976 року.

Крім того, судом встановлено, що
позивач є онуком ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_6 від 17.07.1974 року
та свідоцтва про одруження серії
НОМЕР_7 від 01.03.2003 року.

Разом з цим, постановою
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
від 14.08.2013 року, а також листом
нотаріуса від 15.01.2014року за № 04/01-16
позивачу відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом після
померлої ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_2.

Положеннями ст. 1216 ЦК України
передбачено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1223 ЦК України, право
на спадкування виникає у день
відкриття спадщини. У разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього
Кодексу.

При цьому, положеннями ст. 1261 ЦК України
визначено, що у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Таким чином, відповідач, як донька
спадкодавця ОСОБА_3, належить до першої
черги спадкоємців за законом.

Крім того, представник
відповідача в судовому засіданні
визнав позов та зазначив, що ОСОБА_2
фактично не проживала у вищезазначеній
квартирі АДРЕСА_2 із ОСОБА_3 по день
смерті останньої та відкриття
спадщини.

Згідно з ч. 4. ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Разом з цим, положеннями ч. 1 ст. 1269
ЦК України передбачено, що спадкоємець,
який бажає прийняти спадщину, але на
час відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

В свою чергу, згідно з наявною у
матеріалах справи інформаційною
довідкою зі Спадкового реєстру від
14.08.2013 року за № 34846763 у вказаному
реєстрі відсутня інформація щодо
відкриття спадкової справи за померлою
ОСОБА_3

Крім того, приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 у листі від 15.01.2014 року за
вих. № 04/01-16 зазначено про відсутність
відкритих спадкових справ та виданих
на підставі останніх свідоцтв про
право власності на спадщину за
померлою ОСОБА_3

Також, необхідно зазначити, що
матеріали справи не містять доказів
подання відповідачем заяви про
прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_3, отримання відповідачем
свідоцтва про прийняття спадщини після
померлої ОСОБА_3

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 11 ЦК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України
якщо спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

В зв'язку з наведеним, суд
приходить до висновку, що відповідач не
прийняла спадщину після померлої
ОСОБА_3

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що не суперечить закону
визнання відповідачем позову, у зв'язку
з чим суд приймає визнання
відповідачем позовних вимог.

Разом з тим суд зазначає, що
відповідно до ст. 1258 ЦК України,
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених ст.1259 цього
Кодексу.

Судом беззаперечно встановлено, що з 1990
року та на момент смерті ОСОБА_3 разом з
останньою у квартирі АДРЕСА_2 однією
сім'єю позивач проживав понад п'ять
років, що підтверджується довідкою за
Формою № 3 Житлово-експлуатаційної
контори № 202 від 18.12.1991року за № 1261,
довідкою Житлово-експлуатаційної
організації - 112 Голосіївського району
від 14.06.2013 року за № 561 та за № 71.

Згідно з ст. 1264 ЦК України у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК
України, спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

У матеріалах справи відсутні та суду не
надано докази відмови позивача від
прийняття спадщини після ОСОБА_3

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1
та п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

При цьому, Верховним Судом
України у положеннях ухвали від 03.05.2012
року по справі № 6-11695св12 визнано
правомірним застосування способу
захисту прав спадкоємця у формі
визнання факту прийняття спадщини,
сумісного проживання із спадкодавцем
та визнання права власності.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позивач
прийняв спадщину після померлої
ОСОБА_3, зокрема належну їй частку у
квартирі АДРЕСА_2.

В свою чергу відповідно до ч. 1 ст.
1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов'язаний звернутися до
нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
майно.

При цьому, згідно зі ст. 1296 ЦК
України позивач як спадкоємець, що
прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину,
зокрема щодо належної спадкодавцю
ОСОБА_3 долю у квартирі АДРЕСА_2, яка
входить до складу такої спадщини.

Разом з цим, як було зазначено,
постановою приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 від 14.08.2013 року та згідно
з листом нотаріуса від 15.01.2014 року за №
04/01-16 позивачу відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після померлої ОСОБА_3 на 1/3
частину квартири АДРЕСА_2.

В свою чергу, у положеннях абз. 5 і 6
п. 3.4. Листа Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» від 16.05.2013 року за №
24-753/0/4-13 роз'яснено, що у разі відмови
нотаріуса видати свідоцтво про право
на спадщину спадкоємці учасника
спільної сумісної власності мають
право звернутися з позовом про
визначення частки майна, належної
померлому на праві спільної сумісної
власності. Зі змісту ст. 357 ЦК
вбачається, що під терміном
«визначення часток» законодавець
розуміє визначення (встановлення)
розміру частки співвласника у
спільному сумісному майні. Отже,
резолютивну частину судового рішення в
цій категорії справ має бути викладено
наступним чином: «Визначити, що частка
померлого (П.І.Б.) в праві спільної
сумісної власності на квартиру
(будинок, садибу) становила 1/2».

В зв'язку з наведеним, суд приходить до
висновку про необхідність
задовольнити позовну вимогу щодо
визначення частки померлої ОСОБА_3 у
праві приватної власності на квартиру
АДРЕСА_2 у складі 1/3 від зазначеної
квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

З урахуванням вищевикладеного,
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача кошти
у сумі 114,71 грн., перераховані останнім
на оплату судового збору згідно
квитанції від 20.08.2013 за № ПН223228.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118,
119, 208-209, 212-215ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
позивача таким, що прийняв спадщину та
визначення частки померлого в праві
спільної сумісної власності, -
задовольнити.

Встановити факт проживання
однією сім'єю ОСОБА_1 (паспорт
громадянина України серії НОМЕР_8,
виданий Голосіївським РУ ГУ МВС
України в м. Києві 22 жовтня 2004р.,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) та ОСОБА_3
(паспорт громадянина України серії
НОМЕР_9, виданий Голосіївським РУ ГУ МВС
України в м. Києві 25.06.2002р.,
ідентифікаційний код НОМЕР_10) за
адресою: АДРЕСА_2, не менше як п'ять
років до часу відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_3.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1
(паспорт громадянина України серії
НОМЕР_8, виданий Голосіївським РУ ГУ МВС
України в м. Києві 22 жовтня 2004р.,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) спадщини
після смерті ОСОБА_3 (паспорт
громадянина України серії НОМЕР_9,
виданий Голосіївським РУ ГУ МВС
України в м. Києві 25.06.2002р.,
ідентифікаційний код НОМЕР_10).

Визначити, що частка померлої
ОСОБА_3 (паспорт громадянина України
серії НОМЕР_9, виданий Голосіївським РУ
ГУ МВС України в м. Києві 25.06.2002р.,
ідентифікаційний код НОМЕР_10) в праві
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_2, становила 1/3 від зазначеної
квартири.

Стягнути з ОСОБА_2
(ідентифікаційний код НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_1 (паспорт громадянина
України серії НОМЕР_8, виданий
Голосіївським РУ ГУ МВС України в м.
Києві 22 жовтня 2004р., ідентифікаційний
код НОМЕР_1) кошти у сумі 114,71 гривень на
відшкодування судових витрат з оплати
судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
рішення яке було ухвалено без участі
особи, яка її оскаржує протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду міста Києва через
Голосіївський районний суд міста
Києва.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя