Справа № 265/1583/14-ц
Провадження № 2/265/1132/14
У Х В А Л А

21 березня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду скаргу
представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, на
бездіяльність державного виконавця
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції в
Донецькій області з вимогою звільнити
майно боржника з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

В інтересах ОСОБА_1 заявник звернулась
до суду зі скаргою на бездіяльність
державного виконавця щодо відмови у
знятті арешту, накладеного на рухоме та
нерухоме майно ОСОБА_1 під час
виконавчого провадження, незважаючи на
те, що своєю постановою державний
виконавець завершив виконавче
провадження про солідарне стягнення на
користь ТОВ «Кей-Колект» боргу у
розмірі 171055 грн. на підставі повернення
стягувачу наявного боргу. Оскільки
такими діями порушуються права ОСОБА_1,
як власника будинку АДРЕСА_1 та
автомобіля ЗАЗ ДЕУ н/з НОМЕР_1, то
просила визнати бездіяльність
державного виконавця незаконною та
звільнити з-під арешту зазначене майно
ОСОБА_1

ОСОБА_1 до суду не з'явився, надавши
заяву з проханням вирішити скаргу за
його відсутності та у присутності його
представника.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1, яка діє на підставі договору,
ОСОБА_2, наполягала на задоволені
поданої скарги, надавши поясненням
аналогічні тим, що викладені у поданій
скарзі. При цьому додала, що з пенсії
основного боржника, ОСОБА_3, стягується
борг на погашення виконавчого збору.
Окрім цього державним виконавцем було
арештовано нежитлове приміщення, яке
перебуває у власності ОСОБА_3, на яке
можливо звернути стягнення для
стягнення виконавчого збору. Зазначала
також, що державним виконавцем без
визначення вартості майна було на
нього накладено арешт, хоча вартість
автомобіля та будинку ОСОБА_1 перевищує
суму виконавчого збору, який він винен.
Просила задовольнити скаргу.

Представником Орджонікідзевського
ВДВС Маріупольського МУЮ суду були
надані письмові заперечення на скаргу
представника ОСОБА_1, де зазначалось, що
на виконання до відділу 11 березня 2013
року надійшла заява ТОВ «Кей-Колект»
про відкриття виконавчого провадження
за виконавчим листом
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя про стягнення
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1
заборгованості за договором від 12
липня 2007 року в сумі 21400,64 доларів США
(становить 171055,31 грн.), на підставі чого
12 березня 2013 року було винесено
постанови про відкриття виконавчого
провадження та про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження (на все рухоме та
нерухоме майно). 19 березня 2013 року
державним виконавцем винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору. 15 травня 2013 року
державним виконавцем було винесено
постанову про розшук майна боржника:
автомобіля «3A3-ДЕУ ЛАНОС» д/н НОМЕР_1. 13
серпня 2013 року на підставі п. 8 ст. 49
Закону «Про виконавче провадження»
постановою було закінчено виконавче
провадження на підставі заяви
стягувача про виконанням в повному
обсязі боржниками зобов'язань перед
стягувачем. 22 серпня 2013 року державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження про
стягнення з ОСОБА_1 на користь держави
виконавчого збору в сумі 17105,53 грн.
Оскільки виконавчий збір ОСОБА_1 не
було сплачено, то підстав для зняття
арешту з майна скаржника нема. Просила
відмовити у задоволенні заявлених
позовних вимог.

В судовому засіданні представник
Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ, який діє на
підставі довіреності, Чепурна Т. С.,
підтримуючи письмові заперечення,
просила відмовити у задоволенні скарги
представника ОСОБА_1 в повному обсязі.
Вказувала при цьому, що оцінка
арештованого майна ОСОБА_1 не
проводилась, бо боржник не надав
можливості державному виконавцю
потрапити до арештованого будинку
боржника, який також переховує
належний йому транспортний засіб.
Добровільно ОСОБА_1 не сплачує існуючий
борг за виконавчим збором, тому
відсутні підстави для зняття арешту.
Додавала, що оскільки сума боргу більше
десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, то державний
виконавець мала права накласти арешт
на нерухоме майно ОСОБА_1 Оскільки
виконавчий збір не було сплачено
солідарними боржниками, то було
відкрито виконавче провадження з метою
стягнення виконавчого збору на користь
держави з ОСОБА_1 На тій підставі, що
іншого майна та доходів у боржника
немає, то відсутні підстави для
задоволення його скарги.

Вислухавши учасників, що з'явились,
вивчивши матеріали справи, суд дійшов
висновку, що скарга подана скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

На підставі ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, порушено їх права чи
свободи.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі за
текстом - Закон) державний виконавець
протягом 3 (трьох) робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження, де
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
7 (семи) днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. При цьому за заявою стягувача
державний виконавець одночасно з
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження може накласти
арешт на майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно до ст. 27 Закону в разі ненадання
боржником у строки, встановлені у ст. 25
Закону для самостійного виконання
рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання. У разі якщо при
відкритті виконавчого провадження
державним виконавцем накладено арешт
на майно та кошти боржника, боржник за
погодженням з державним виконавцем має
право у строк до початку примусового
виконання рішення реалізувати належне
йому майно чи передати кошти в рахунок
повного або часткового погашення боргу
за виконавчим документом.

За ст. 28 Закону в разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений ст. 25 Закону для
самостійного його виконання,
постановою державного виконавця з
боржника стягується виконавчий збір у
розмірі 10% суми, що підлягає стягненню,
або вартості майна боржника, що
підлягає передачі стягувачу за
виконавчим документом, який стягується
з боржника також у разі повернення
виконавчого документа без виконання за
письмовою заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. В разі завершення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених ст. 49 Закону, якщо
виконавчий збір не стягнуто, державний
виконавець не пізніше наступного
робочого дня після завершення такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст. 40 Закону в разі
необхідності розшуку транспортного
засобу боржника державний виконавець
виносить постанову про такий розшук,
яка є обов'язковою для виконання
органами внутрішніх справ.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Статтею 50 Закону передбачено, що в разі
закінчення виконавчого провадження
(однак крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу, який його видав,
арешт, накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. У разі якщо у виконавчому
провадженні державним виконавцем
накладено арешт на майно боржника, у
постанові про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, державний виконавець
зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника.

В ст. 52 Закону визначено порядок
звернення стягнення на кошти та інше
майно боржника, де зазначено, що
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах. На кошти та
інші цінності боржника, що знаходяться
на рахунках, вкладах та на зберіганні у
банках чи інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону стягнення
на майно боржника звертається в
розмірі і обсязі, необхідних для
виконання за виконавчим документом, з
урахуванням стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження.

За ч. 7 ст. 52 Закону в разі якщо сума, що
підлягає стягненню за виконавчим
провадженням, не перевищує десяти
розмірів мінімальної заробітної плати,
звернення стягнення на єдине житло
боржника та земельну ділянку, на якій
розташоване це житло, не здійснюється.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення, який може накладатися
державним виконавцем шляхом: 1)
винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; 2) винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; 3) винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження; 4)
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Однак за ч. 3 ст. 57 Закону за зазначеними
постановами може бути накладений арешт
у розмірі суми стягнення з урахуванням
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

Відповідно до ст. 58 Закону визначення
вартості майна боржника проводиться
державним виконавцем за ринковими
цінами, що діють на день визначення
вартості майна. Для оцінки за
регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності.

Судом було встановлено, що за
постановою від 12 березня 2013 року
відкрито виконавче провадження
державним виконавцем
Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ, Чепурною Т. С., за
виконавчим листом, виданим
Орджонікідзевським районним судом
міста Маріуполя про стягнення
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь
ТОВ «Кей-Колект» борг у за договором
від 12 липня 2007 року в сумі 21400,64 доларів
США (еквівалент 171055,31 грн.) відносно
ОСОБА_1 (а. с. 23).

На підставі постанови від 12 березня 2013
року за вказаним виконавчим
провадженням № 36967080 державним
виконавцем Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ з метою
забезпечення виконання виконавчого
листа накладено арешт на все рухоме і
нерухоме майно ОСОБА_1 у межах суми
звернення стягнення в розмірі 190141,38
грн. (а. с. 24).

Належність на праві власності будинку
АДРЕСА_1 ОСОБА_1 підтверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 12 жовтня 2007 року,
в якому ОСОБА_1 зареєстрований, що
підтверджується копією паспорта
скаржника (а. с. 2, 3).

Згідно до витягу з державного реєстру
прав на нерухоме майно про реєстрацію
обтяження на виконання постанови
державного виконавця 13 березня 2013 року
були внесено обтяження на все нерухоме
майно, що належить ОСОБА_1 (а. с. 4).

Належність ОСОБА_1 автомобіля «ЗАЗ-ДЕУ
Ланос» н/з НОМЕР_1, 2007 року випуску,
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу (а. с.
5).

За відомостями 1-го ВРЕР міста
Маріуполя при УДАІ ГУ МВС України в
Донецькій області на автомобіль
«ЗАЗ-ДЕУ Ланос» н/з НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_1, було накладено арешт з
забороною на відчуження на виконання
постанови державного виконавця (а. с. 30).

За постановою від 15 травня 2013 року за
виконавчим провадженням № 36967080
державним виконавцем
Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ на підставі
належності ОСОБА_1 автомобіля «ЗАЗ-ДЕУ
Ланос» н/з НОМЕР_1 було оголошено розшук
вказаного автомобіля (а. с. 27).

Згідно до постанови від 13 серпня 2013
року за вказаним виконавчим
провадженням державним виконавцем
Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ на підставі заяви
стягувача від 29 травня 2013 року у зв'язку
із виконанням в повному обсязі
зобовязання перед стягувачем було
закінчено виконавче провадження №
36967080 (а. с. 28).

При цьому відповідно до постанови від 22
серпня 2013 року державним виконавцем
Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ, Чепурною Т. С.,
було відкрито виконавче провадження зі
стягнення з ОСОБА_1 на користь держави
виконавчий збір в сумі 17105,53 грн. на
підставі постанови від 19 березня 2013
року за виконавчим провадженням № 36967080
(а. с. 29).

Відсутність доходів у ОСОБА_1
підтверджується відповідями Державної
податкової служби (а. с. 25-26).

Суд розглядом скарги представника
ОСОБА_1, ОСОБА_2, встановив, що державним
виконавцем було закінчено виконавче
провадження по виконавчому листу про
солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1
суми боргу в розмірі 171055,31 грн., у
забезпечення виконання якого було
накладено арешт на все рухоме та
нерухоме майно боржника, ОСОБА_1 При
цьому при закінченні вказаного
виконавчого провадження віднсоно
ОСОБА_1 арешт з майна боржника не було
знято внаслідок наявності боргу за
виконавчим збором в сумі 17105,53 грн., на
підставі чого було відкрито виконавче
провадження про примусове стягнення
вказаної суми з ОСОБА_1, яку боржник
досі не сплатив.

Таким чином посилання представника
ОСОБА_1 на безумовне зняття арешту з
майна боржника при закінченні
виконавчого провадження за п. 8 ст. 49
Закону не грунтуються на законі, бо при
несплаті виконавчого збору арешт не
знімається за ст. 50 Закону.

Суд також встановив, що під час
проведення виконавчих дій державним
виконавцем не було виявлено жодного
майна ОСОБА_1, на яке можливо було б
звернути стягнення. Натомість боржник
добровільно суму боргу не сплачує,
доступу до свого житла державному
виконавцю не надає, місце знаходження
транспортного засобу ОСОБА_1
залишається невідомим, внаслідок чого
його автомобіль перебуває у розшуку.

Посилання при цьому представника
ОСОБА_1 на погашення ОСОБА_3 виконавчого
збору та інші заходи забеспечення
виконавчого провадження в частині
забеспечення стягнення виконавчого
збору не були підтверджені у судовому
засіданні.

За положеннями ч. 6 ст. 52 Закону за
постановою державного виконавця було
накладено арешт на рухоме та нерухоме
майно ОСОБА_1 в розмірі суми стягнення з
урахуванням виконавчого збору на
загальну суму 190141,38 грн.

Однак державним виконавцем арешт було
накладено на все майно боржника, без
визначення цього майна, за відсутності
оцінки його вартості та залучення
суб'єкта оціночної діяльності з метою
стягнення в розмірах та обсягах,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору.

Після накладення арешту на нерухоме
майно боржника та закінчення
виконавчого провадження № 36967080
державним виконавцем не було виконано
цих необхідних дій, що визначені
Законом України «Про виконавче
провадження», з метою забезпечення
реального стягнення виконавчого збору.

Таким чином суд прийшов висновку, що
державний виконавець
Орджонікідзевського ВДВС
Маріупольського МУЮ, Чепурна Т. С.,
маючи на примусовому виконанні
виконавче провадження про стягнення з
ОСОБА_1 сум виконавчого збору,
порушуючи законне право власності
ОСОБА_1, не зняла арешт з будинку
АДРЕСА_1, незважаючи не співмірність
арештованого майна розміру
неповернутого виконавчого збору
ОСОБА_1

При цьому суд відхиляє посилання
державного виконавця на те, що розмір
несплаченого ОСОБА_1 виконавчого збору
перевищує 10-кратний розмір мінімальної
заробітної плати, як на підставу
незняття арешту з житлового будинку
боржника, бо ці доводи не спростовують
встановлені у справі обставини.

Згідно ст. 387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи. Якщо ж оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

За змістом Листа Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 січня 2013 року № 24-152/0/4-13 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі»
вбачається, що суд, вирішуючи скаргу на
дії державного виконавця, не може
підміняти своїм рішенням повноваження,
якими наділений безпосередньо
державний виконавець, тому суд вправі
лише зобов'язати державного виконавця
вчинити певні дії.

Відповідно до п. 18 Постанови № 6 від 7
лютого 2014 року Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах», виходячи
зі змісту ст. 387 ЦПК, у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи. Так суд може
зобов'язати державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, якщо він ухиляється від
їх виконання без достатніх підстав.

Аналізуючи наведене, суд зауважує, що
вимоги заявника в частині зняття судом
арешту, накладеного державним
виконавцем, не підлягають задоволенню,
бо суд не вправі перебирати на себе
функції державної виконавчої служби.

З огляду на перелічене скарга
представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, підлягає
задоволенню в частині зобовязання
державного виконавця вчинити дії по
звільненню від арешту та заборони на
відчуження будинку АДРЕСА_1, який був
після закінчення виконавчого
провадження № 36967080 неправомірно не
знятий.

При цьому частина заявлених вимог
ОСОБА_2 щодо зобовязання здійснити
зняття арешту з автомобіля ЗАЗ-ДЕУ
Ланос н/з НОМЕР_1 задоволенню не
підлягають, бо державний виконавець,
закінчивши виконавче провадження №
36967080, та в ході проведення примусового
виконання стягнення виконавчого збору
з ОСОБА_1 діяв відповідно до положень
закону та в межах наданих йому
повноважень, тому права чи свободи
заявника в цій частині внаслідок
чинності арешту автомобіля ОСОБА_1
порушено не було.

Керуючись ст. 383-389 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, на
бездіяльність державного виконавця
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції в
Донецькій області з вимогою звільнити
майно боржника з-під арешту -
задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність
та зобов'язати державного виконавця
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції Донецької
області звільнити будинок АДРЕСА_1,
який належить на праві власності
ОСОБА_1, з-під арешту, накладеного
державним виконавцем за постановою від
12 березня 2013 року в рамках виконавчого
провадження № 36967080.

В задоволенні решти заявлених вимог -
відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі апеляційної
скарги в 5-дений строк з дня
проголошення ухвали, а учасниками
процесу, які не були присутні при
проголошенні - у той же строк з часу
отримання копії ухвали.

Суддя