Номер провадження 22-ц/775/2256/2014
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач - Санікова О.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді:
Санікової О.С.

суддів:
Барсукової О.І., Канурної О.Д.

при секретарі
Попченко В.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Енергомашспецсталь» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 28 січня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до публічного
акціонерного товариства
«Енергомашспецсталь» про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні. В
обґрунтування позову зазначив, що з
01.08.2008 року він працював у ПАТ
«Енергомашспецсталь» слюсарем
ремонтником. 17.07.2013 року був звільнений.

Проте належну йому при звільненні
заробітну плату у сумі 1179,36 грн. та
компенсацію за невикористану
відпустку за 17 днів в розмірі 1585,42 грн.
він отримав тільки 22.08.2013 року. При
звільненні відповідач порушив його
право на оплату праці, оскільки провів
остаточний розрахунок з порушенням
терміну, встановленого ст.116 КЗпП
України не у день звільнення, а із
затримкою більше ніж на місяць.

Відповідно до ст.117 КЗпП України
відповідач повинен йому виплатити
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. Розмір його середньоденної
заробітної плати становить 95,14 грн. на
день, строк затримки розрахунку з 17.07.2013
року по 22.08.2013 року складає 36 днів. Тому
вважає, що його середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку становить 95,14 грн. х36 днів =
3425,04 грн.

На підставі вищевказаного позивач
просив суд стягнути з відповідача
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, який становить 3425,04 грн.

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 28 січня 2014 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ПАТ «Енергомашспецсталь» про
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги до ПАТ
«Енергомашспецсталь» про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, який
становить 3425,04 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_1 посилається на порушення судом
норм матеріального права та надання
судом невірної оцінки доказам, що були
ним подані. Зокрема апелянт вважає, що
судом не враховані положення,
викладені в Рішенні Конституційного
Суду України №1-13/2013 щодо не обмеження
строку звернення робітника з позовом
до суду про стягнення належної йому
заробітної плати, усіх виплат, на які
робітник має право. Тому апелянт
вважає, що ним з 22.11.2013 року по 19.12.2013
року не було пропущено встановлений
законом строк на звернення до суду з
позовом.

У судовому засіданні апеляційного суду
позивач ОСОБА_1 підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні апеляційного суду
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, рішення вважає
законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
цивільної справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги в межах оскарження,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач остаточно
розрахувався з позивачем 22.08.2013 року, а
до суду позивач звернувся 19.12.2013 року,
тобто з пропуском тримісячного строку
звернення до суду, встановленого ч.1
ст.233 КЗпП України. Поважних причин, за
яких він пропустив строк звернення до
суду, позивачем не наведено.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом позивач 17.07.2013 року
був звільнений з посади
слюсаря-ремонтника 4 розряду
кузнечно-пресового цеха №1 на підставі
п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі
у нетверезому стані (а.с. 7).

Позивачу була нарахована заробітна
плата в сумі 1179,36 грн. та компенсація за
невикористану щорічну відпустку в
кількості 17 календарних днів в сумі
1585,42 грн. Остаточний розрахунок з
позивачем було проведено 22.08.2013 року, що
підтверджується довідкою ПАТ
«Енергомашспецсталь» та розрахунковим
ордером №1044 від 22.08.2013 року (а.с.17, 29).

Таким чином, судом встановлено, що
ПАТ «Енергомашспецсталь» проведено
остаточний розрахунок з позивачем з
порушенням строків, встановлених ст.116
КЗпП України.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ
«Енергомашспецсталь» про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
про подачу ним позову про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку без порушення строків
встановлених ст.233 КЗпП України є
безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутись з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного в місті,
міського чи міськрайонного суду в
тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Відповідно до Рішення Конституційного
суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року у
справі за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного
тлумачення положень ч.1 ст.233 КЗпП
України у взаємозв'язку з положеннями
статей 117, 237-1 цього Кодексу, положення
частини першої статті 233 КЗпП України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці», за
вирішенням спору про оплату праці
працівники можуть звернутись до суду в
строки, передбачені статтею 233 КЗпП
України. Не проведення розрахунку з
працівником у день звільнення є
підставою для застосування
відповідальності, передбаченої ст. 117
КЗпП України. У цьому разі перебіг
тримісячного строку звернення до суду
починається з наступного дня після
проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку. Пропуск без поважних
причин тримісячного строку звернення
до суду є самостійною підставою для
відмови в позові.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач остаточно розрахувався з
позивачем 22.08.2013 року, а до суду позивач
звернувся 19.12.2013 року, тобто з пропуском
тримісячного строку звернення до суду,
встановленого ч.1 ст.233 КЗпП України.
Поважних причин, за яких він пропустив
строк звернення до суду, позивачем не
наведено. Посилання апелянта в
апеляційній скарзі на довідку
відповідача від 22 листопада 2013 року,
(яка міститься на а.с. 17) що, на думку
апелянта підтверджує не тільки
дійсність порушення строків на
своєчасну виплату заробітної плати
роботодавця, але і вказує на строк, з
якого він дізнався про своє порушене
право, є безпідставним, оскільки
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення належних виплат, а з
доданої до матеріалів справи відомості
на виплату заробітної плати (а.с.29)
вбачається, що за отримання остаточної
суми при звільненні в розмірі 2237 грн. 81
коп. ОСОБА_1 розписався 22 серпня 2013 року
і таким чином в цей же день йому стало
відомо про його порушене право.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції не
допустив порушень при застосуванні
норм матеріального права та вчинення
процесуальних дій, підстав для
скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1, 308, 314 ч.1, 315
ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського
суду Донецької області від 28 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Судді: