АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/943/14
Головуючий в 1й інстанції -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Новицькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційними
скаргами

ОСОБА_1 та Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
04 грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, та зустрічною
позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра», третя особа ОСОБА_2, про
визнання договору поруки припиненим,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з апеляційною
скаргою на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 04 грудня
2013 року, де ставить питання про
скасування рішення суду стягнення з
неї заборгованості за кредитним
договором та задоволення її позову,
посилаючись на те, що рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального в
частині і процесуального права.

ПАТ «Комерційний банк «Надра»
звернулося з апеляційною скаргою на
рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2012
року, де ставить питання про
скасування рішення суду, посилаючись
на те, що рішення ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

В апеляційному суді представник банку
вточнив вимоги апеляційної скарги, та
просив скасувати рішення в частині
відмови у задоволенні позову щодо
стягнення штрафу.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
04 грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ
«Комерційний банк «Надра» задоволені
частково, стягнено на користь ПАТ
"Комерційного банку "НАДРА" солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_1 заборгованість за
кредитним договором в розмірі 12246,07
долари США, що в гривневому еквіваленті
становить 97876,72 грн.,що складається з:
кредиту в розмірі 7847,25 долари США, що в
гривневому еквіваленті становить 62719,15
грн.; несплачених відсотків в розмірі
3758,56 доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 30040,29 грн.; пені в
розмірі 640,26 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 5117,28
грн. Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В іншій частині позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра», а також в
зустрічних позовних вимогах ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
15.03.2007 року між ВАТ комерційний банк
«Надра», який в подальшому змінив назву
на ПАТ «Комерційний банк «Надра», та
відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір
«Автопакет» № 8/2007/840-К/82-АП, відповідно
до умов якого банк надав останньому
кредит в розмірі 9 492,08 доларів США.

Пунктом 1.1.4 кредитного договору
встановлено строк повернення кредиту
до 14 березня 2014 року.

Згідно з п. 8.5, вказаний договір діє до
повного виконання зобов'язань, тобто до
14 березня 2014 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором № 8/2007/840-К/82-Л
від 15 березня 2007 року п. 3.2.1 даного
договору між банком та відповідачем
ОСОБА_1 передбачена порука.

Внаслідок неналежного виконання
боржником ОСОБА_2 взятих на себе
зобов'язань, виникла кредитна
заборгованість, яка складається з: 62 719
грн. 15 коп. - заборгованість за кредитом,
30040 грн. 29 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
заборгованість по пені у розмірі - 5117
грн. 28 коп.; сума штрафу в розмірі 7586 грн.
48 коп.

25 червня 2012 року ПАТ «КБ «Надра»
звернулося до відповідачів з
претензією про сплату заборгованості
за кредитним договором (а.с. 19-21).

Враховуючи встановлені обставини,
вимоги законодавства, суд першої
інтонації прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог банку в
частині стягнення заборгованості,
відмовивши у задоволенні позову щодо
стягнення штрафу, оскільки позивачем
не доведено порушення відповідачами
вимог п.п.4.3.1,4.3.7,4.3.9,4.3.10 кредитного
договору, тому відповідачі не можуть
бути двічі притягненими до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Суд першої інстанції також прийшов до
висновку про відмову у позові ОСОБА_1
про припинення поруки, оскільки не
настав строк виконання основного
зобов'язання.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, апеляційний суд не находить
підстав для задоволення скарг та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку. Висновки суду
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до
ст.ст. 251, 252, 554, 549, 1054, 1055 ЦК України, ст. 61
Конституції України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК
України, прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог банку щодо стягнення
штрафу та у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, про припинення договору поруки.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі
ПАТ «КБ «Надра», що п. 5.2 кредитного
договору передбачена виплата штрафу за
порушення позичальником п.п.
4.3.1,4.3.2.,4.3.7.,4.3.9.,4.3.10 кредитного договору,
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору
№ 805729/ФЛ від 04.04.2008, у разі порушення
позичальником вимог п.п.
4.3.1,4.3.2.,4.3.7.,4.3.9.,4.3.10 позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 10% від суми кредиту.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України
позивач повинен був довести за
допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень ст. ст.
57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним
обставини.

Проте докази, які б підтверджували
порушення позичальником вимог п. 4.3 за
виключення п.п. 4.3.1,4.3.2.,4.3.7.,4.3.9.,4.3.10, суду
не надано, і в позовній заяві не
зазначені підстави та мотиви для
стягнення штрафу /а.с. 2-4/.

Приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1
доводи, що суд не застосував позовну
давність та не припинив договір поруки,
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Умовами зазначеним договором поруки не
установлено строк припинення поруки в
розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України,
тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України
про те, що порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Згідно кредитного договору настання
строку виконання основного
зобов'язання 14.03.2014 року.

З вимогою про погашення кредитної
заборгованості позичальнику та
поручителю банком направлено 25.06.2012
року, а з позовом до суду банк звернувся
09.08.2012 року/а.с. 19-21, 28/.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апелянта щодо
порушення банком вимог ч. 4 ст. 559 ЦК
України та позовної давності, є
помилковими.

Отже, районний суд розглянув справу у
відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60
ЦПК України про змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства, в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скарги ПАТ «КБ
«Надра» та ОСОБА_1 відхилити, рішення
суду в оскаржуваній частині залишити
без змін. В іншій частині рішення не
оскаржено, тому не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
04 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

СУДДІ: