Справа № 0907/6146/2012
Провадження № 22-ц/779/2291/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Горейко М.Д.

секретарів Петріва
Д.Б., Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача:
приватний нотаріус
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, приватний
нотаріус Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
Управління Держкомзему у м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
міської ради про визнання недійсними
довіреності, договору генерального
підряду на будівництво
багатоквартирного житлового будинку,
договору купівлі-продажу земельної
ділянки, скасування державного акту на
право власності на земельну ділянку, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_8 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
29 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
оскаржувану довіреність від 26 березня
2010 року ОСОБА_4 надав від імені ОСОБА_2
на ім'я ОСОБА_3, діючи на підставі
довіреності від 25.03.2010 року. Однак
рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 01.02.2012 року визнано
недійсною довіреність від 25.03.2010 року,
тому оскаржувану довіреність від 26.03.2010
року теж слід визнати недійсною.

Оскільки договір генерального підряду
на будівництво багатоквартирного
будинку по АДРЕСА_1 від 12 серпня 2010 року
та договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 27 жовтня 2010 року укладались
від імені ОСОБА_2 на підставі
довіреності, яку вона не видавала, то
вищевказані правочини також є
недійсними. Відповідно підлягає
скасуванню і державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№484621 від 23 листопада 2010 року.

Просила суд позовні вимоги
задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 29 вересня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Визнано недійсною довіреність від
26.03.2010 року, посвідчену приватним
нотаріусом Івано-Франківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстровану в реєстрі за №447.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 на дане
рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом вимог матеріального
та процесуального права.

ОСОБА_8 вказав, що відмовляючи в
задоволенні позову в частині визнання
недійсним договору генерального
підряду та договору купівлі-продажу
землі, суд першої інстанції вказав, що
позивач ОСОБА_2 не є стороною цих
правочинів, так як вони укладались між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Однак, такий висновок
є помилковим, оскільки спірні
правочини стосуються земельної
ділянки ОСОБА_2 і ОСОБА_3, укладаючи
договори, діяв від імені ОСОБА_2 на
підставі недійсної довіреності. Таким
чином, ОСОБА_2 є стороною спірних
договорів.

Крім того, спірний договір
купівлі-продажу земельної ділянки
укладений на підставі недійсного
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯД №865327,
оскільки на момент укладення цього
правочину дійсним уже був державний
акт серії ЯЛ №461563.

Представник апелянта також не
погоджується з висновком суду щодо
неправильно обраного позивачем
способу захисту цивільного права та
посилання на ст.388 ЦК України.

ОСОБА_8 вважає, що захист порушеного
права шляхом визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки не суперечить чинному
законодавству та передбачений ст.152 ЗК
України.

Щодо спірного державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№484621, виданого ОСОБА_5, то такий виданий
на підставі недійсного державного акта
серії ЯД №865327, що наданий ОСОБА_3 при
оформленні спірного договору
купівлі-продажу.

Крім того, вказаний акт не
зареєстрований в установленому
порядку, оскільки згідно відомостей з
поземельної книги станом на 12.05.2011 року
власником земельної ділянки є ОСОБА_9 і
її право власності посвідчується
державним актом серії ЯЛ №461563,
виданого замість серії ЯД №865327 від
29.12.2006 року.

Витяг з поземельної книги сформовано
12.05.2011 року (через півроку після
отримання ОСОБА_5 спірного акта від
23.11.2010 року), відтак є підстави для
висновку, що державний акт на ім'я
ОСОБА_5 державну реєстрацію не
проходив.

З наведених підстав, представник
апелянта просив скасувати спірне
рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 та
ухвалити нове рішення, яким вимоги
позивача задовольнити у повному
обсязі.

В судове засідання апеляційного суду
апелянт ОСОБА_9 та її представник
ОСОБА_8 не з»явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_10 заперечила
доводи апеляційної скарги, посилаючись
на обгрунтованість висновків суду
першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_10,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно витягу з поземельної книги про
земельну ділянку від 12.02.2011, виданого
Управлінням Держкомзему у м.
Івано-Франківську, на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 16.11.2006 року ОСОБА_2 набула
право власності на земельну ділянку, що
знаходиться по АДРЕСА_1, площею 0,0905га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, кадастровий номер
:20:004:0172. Право власності
посвідчується дублікатом державного
акта на право власності на земельну
ділянку серія ЯЛ №461563 від 24.09.2010 року,
виданого замість серії ЯД №865327. Право
власності зареєстровано 29 грудня 2006
року (том-1, а.с.6,7).

25 березня 2010 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 посвідчено довіреність
№134, згідно з якою ОСОБА_2 уповноважила
ОСОБА_4 управляти, користуватися,
продавати, розпоряджатися за ціну та на
умовах на його розсуд належною ОСОБА_2
земельною ділянкою площею 0,0905га, яка
належить їй на підставі державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ЯД №865327. Дана
довіреність видана з правом
передоручення. (том-1, а.с.101).

26 березня 2010 року ОСОБА_4, діючи від
імені ОСОБА_2 на підставі вищевказаної
довіреності від 25 березня 2010 року №134,
надав довіреність №447, якою
уповноважив ОСОБА_3 управляти,
розпоряджатися, користуватися,
продавати за ціну та на умовах на його
розсуд належною ОСОБА_2 земельною
ділянкою площею 0,0905га, що розташована
по АДРЕСА_1 (том-1 а.с.8).

Крім того, 26 березня 2010 року ОСОБА_4, як
чоловік ОСОБА_2, надав згоду

на укладення договору про продаж
ОСОБА_3 (який діє від імені його дружини
- ОСОБА_2 на підставі довіреності від
26.03.2010 року №447) земельної ділянки
АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_4 зазначив, що
вказана земельна ділянка є його з
ОСОБА_2 спільною сумісною власністю як
така, що набута в шлюбі,
зареєстрованому 24.02.1995 року. Також
ОСОБА_4 вказав, що договір
купівлі-продажу укладається в
інтересах сім'ї. Згода ОСОБА_4
посвідчена приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрована в реєстрі за №449 (том-1,
а.с.52)

12 серпня 2010 року ОСОБА_3, діючи від імені
ОСОБА_2 на підставі довіреності від 26
березня 2010 року №447, уклав з приватним
підприємцем ОСОБА_5 договір
генерального підряду на будівництво
багатоквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею
0,0905га, що знаходиться у приватній
власності ОСОБА_2 (том-1, а.с.9-10).

27 жовтня 2010 року ОСОБА_3, діючи від імені
ОСОБА_2 на підставі довіреності від 26
березня 2010 року №447, та ОСОБА_5 уклали
договір купівлі-продажу вищевказаної
земельної ділянки, посвідчений
приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований за №1844 (том-1,а.с.11-12).

23 листопада 2010 року на ім'я ОСОБА_5
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею
0,0905га, серія ЯЛ №484621 (том-1,а.с.13).

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 01.02.2012 року (яке набрало
законної сили) первинну довіреність
від 25 березня 2010 року визнано недійсною
(том-1, а.с.121-124).

Судом встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_5 на придбаній
земельній ділянці по АДРЕСА_1 з
дотриманням встановлено законом
порядку здійснив будівництво
багатоквартирного житлового будинку з
приміщеннями громадського
призначення.

Згідно акту приймання-передачі
житлового комплексу від 08.10.2011 року -
житловий будинок АДРЕСА_1 введено в
експлуатацію в 2011 році та передано від
ПП ОСОБА_5 на баланс ПП «Житло-Сервіс» (
а.с. 57-59 т.2).

Постановляючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання недійсними договору
генерального підряду на будівництво
багатоквартирного житлового будинку,
договору купівлі-продажу земельної
ділянки та скасування державного акту
на право власності на земельну ділянку,
суд першої інстанції правильно виходив
із того, що ОСОБА_5 є добросовісним
набувачем, оскільки при укладенні
договору купівлі-продажу земельної
ділянки не знав та не зміг знати, що
даний правочин порушує чи може
порушувати права та інтереси інших
осіб.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено
загальні вимоги додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог
встановлених ч.ч.1-3,5 даної статті, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги, посилалась на недійсність
оспорюваних нею правочинів з тих
підстав що такі правочини укладались
без її відома та проти її волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, як
представник ОСОБА_2 за нотаріально
посвідченим дорученням, продав ОСОБА_5
належну ОСОБА_2 земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_1.

Станом на час укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки
ОСОБА_5 не знав та не міг знати, що
довіреність видана ОСОБА_3 в порядку
передоручення ОСОБА_4 від імені ОСОБА_2
видана на підставі довіреності від
25.03.2010 року, яка тільки в 2012 році була
визнана недійсною.

Апелянтом не наведено обставин, за
наявності яких ОСОБА_5, як набувач
земельної ділянки повинен був
засумніватися у праві відчужувача
ОСОБА_3 на відчуження даної земельної
ділянки.

Відповідно до положень ч.1 ст. 330 ЦК
України якщо майно відчужене особою,
яка не мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до статті 388
цього Кодексу майно не може бути
витребуване у нього.

Статтею 388 ЦК України передбачено, що
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Спірна земельна ділянка вибула із
власності ОСОБА_2 не з її волі.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 07.02.2014, № 5 "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав", якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, власник має право
витребувати це майно з незаконного
володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).
Якщо в такій ситуації (саме так
обґрунтовано підставу позову)
пред'явлений позов про визнання
недійсними договорів про відчуження
майна, суду під час розгляду справи
слід мати на увазі правила, встановлені
статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні
розмежовувати, що коли майно придбано
за договором в особи, яка не мала права
його відчужувати, то власник має право
на підставі статті 388 ЦК звернутися до
суду з позовом про витребування майна у
добросовісного набувача, а не з позовом
про визнання договору про відчуження
майна недійсним. Це стосується не лише
випадків, коли укладено один договір із
порушенням закону, а й випадків, коли
спірне майно відчужено на підставі
наступних договорів.

Таким чином, позов ОСОБА_2 про захист її
порушеного права на земельну ділянку
шляхом визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на землю не
підлягає до задоволення.

Беручи до ваги те, що на спірній
земельній ділянці побудовано
багатоквартирний житловий будинок,
який здано в експлуатацію; за заявою
ОСОБА_2 порушено кримінальну справу
щодо фальсифікації її підпису в
довіреності про надання ОСОБА_4 в тому
числі права продажу земельної ділянки -
колегія суддів приходить до висновку,
що відновлення порушеного права
позивача можливе в інший, передбачений
законом спосіб, зокрема шляхом
відшкодування заподіяної їй шкоди, а не
шляхом визнання недійсними договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Рішення суду постановлено з
дотриманням вимог норм матеріального
та процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції, а тому підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 29 вересня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Беркій О.Ю.

Горейко М.Д.