У Х В А Л А

іменем україни

12 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення суми кредитної
заборгованості за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») на заочне рішення
Шишацького районного суду Полтавської
області від 12 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 19 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 15
листопада 2006 року із ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір, за яким
йому надано у кредит 7 500 грн зі сплатою
24 % річних із погашенням суми кредиту
щомісячними платежами терміном до 13
листопада 2009 року. Позичальник взяті на
себе зобов'язання по поверненню
кредиту та виплати відсотків за його
користування належним чином не
виконував, допустив заборгованість.

У звґязку з цим, уточнивши позовні
вимоги, позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість за кредитним договором,
яка станом на 1 липня 2013 року складала 58
140 грн 17 коп., а також понесені банком
судові витрати.

Заочним рішенням Шишацького районного
суду Полтавської області від 12 серпня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 19 вересня 2013 року, у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, перевіривши наведені в скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що згідно графіку
погашення кредиту строком виконання
договору є 13 листопада 2009 року, угоди
про збільшення строку позовної
давності сторонами не укладалось, цей
строк не зупинявся і не переривався,
відтак, позивачем пропущено строк
позовної давності.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що 15 листопада 2006
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
був укладений кредитно-заставний
договір, за яким йому надано у кредит 7
500 грн зі сплатою 2 % на місяць на суму
залишку заборгованості і сплатою
винагороди за надання фінансового
інструменту щомісячно в період сплати
в розмірі 1,5 % від суми наданого кредиту
терміном до 13 листопада 2009 року.

За умовами договору позичальник
зобов'язався сплачувати
заборгованість за кредитним договором
щомісяця.

Умови договору ОСОБА_3 належним чином
не виконувалися, унаслідок чого
утворилась заборгованість, яка за
розрахунком банку станом на 1 липня 2013
року складала 54 118 грн 86 коп.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Частиною 1 першою ст. 259 ЦК України
визначено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

У матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування строків
позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
послалися на п. 7 ч.
11 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», згідно з яким позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності сторони у
спорі. При цьому суди послалися на п. 31
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
не звернувши уваги на те, що в ній
роз'яснюється застосування судами ч. 13,
а не ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Разом з тим, у відповідності до
правової позиції, викладеної в
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року № 6-126цс13, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України, п.
7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України суди на вказані вимоги закону
уваги не звернули та прийшли до
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Шишацького районного
суду Полтавської області від 12
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від
19 вересня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко