АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Орленко Т.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Київського
квартирно-експлуатаційного управління
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 серпня 2014 року

в справі за позовом Київського
квартирно-експлуатаційного управління
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
Центральне управління військової
служби правопорядку,
будинкоуправління №12 Київського
квартирно-експлуатаційного
управління, Відділ у справах
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб Шевченківського
районного управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України про виселення з жилого
приміщення гуртожитку без надання
іншого жилого приміщення та зняття з
реєстраційного обліку.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 р. Київське
квартирно-експлуатаційне управління
звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з жилого
приміщення гуртожитку без надання
іншого жилого приміщення та зняття з
реєстраційного обліку.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що ОСОБА_1 з родиною проживає у
кімн.АДРЕСА_1 на підставі клопотання
військового прокурора Північного
регіону України, без підтверджуючих
документів щодо законності проживання
- відсутній ордер.

Посилаючись на викладене позивач
просив постановити рішення про
виселення відповідачів зі спірного
помешкання, без надання іншого
житлового приміщення та зняти з
реєстраційного обліку.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 серпня 2014 р. в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нове, про
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи, на
підставі листа військового прокурора
Північного регіону України від 13
лютого 2004 р. за №1/727 ОСОБА_1, як
працівнику прокуратури, виділено
службове приміщення - АДРЕСА_1 /а.с.17 т.1/.

Згідно довідки по формі №3
Будинкоуправління №12 Київського
квартирно-експлуатаційного управління
від 18 липня 2014 р. за №395 ОСОБА_1
зареєстрований у АДРЕСА_1 /а.с.161 т.2/.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив з того, що
вселення ОСОБА_1 у спірне житлове
приміщення відбулося на законних
підставах, відповідач значиться
зареєстрованим у квартирі понад п'ять
років та тривалий час - понад десять
років на законних підставах у ній
проживає.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про
прокуратуру» слідчі прокуратури
забезпечуються жилою площею місцевими
органами влади в першочерговому
порядку. Прокурори і слідчі
прокуратури, призначені на роботу в
іншу місцевість, протягом шести
місяців забезпечуються виконавчими
комітетами місцевих рад
благоустроєним жилим приміщенням у
позачерговому порядку.

Частиною 14 ст. 50-1 зазначеного Закону
встановлено, що за пенсіонерами і
членами їхніх сімей зберігаються
пільги і гарантії соціального захисту,
передбачені цим Законом та іншими
законами. Пенсіонери і члени їхніх
сімей, що проживають разом з ними, мають
також право на медичне обслуговування
в тих медичних закладах, в яких вони
перебували на обліку до виходу на
пенсію працівника прокуратури.

Законом України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків» врегульовано правові,
майнові, економічні, соціальні,
організаційні питання щодо
забезпечення реалізації
конституційного права на житло
громадян, які не мають власного житла,
більше п'яти років на законних
підставах зареєстровані за місцем
проживання у гуртожитках, тривалий час
на законних підставах проживають у них.

Відповідно до ст.19 Закону
забороняється виселення, переселення
та відселення мешканців гуртожитків,
на яких поширюється дія цього Закону,
без попереднього надання їм (їх сім'ям)
іншого житла, придатного для
постійного проживання людей, крім
випадків, передбачених частиною другою
цієї статті. Виселення, переселення чи
відселення громадян з гуртожитків
відповідно до цього Закону
допускається лише у випадку визнання
гуртожитку таким, що перебуває в
аварійному стані або в
стані,непридатному для проживання
людей, на підставі рішення, прийнятого
відповідно до частини першої статті 20
цього Закону.

Згідно положень житлового
законодавства Союзу РСР і союзних
республік у випадках і в порядку,
встановлюваних Радою Міністрів СРСР і
Радою Міністрів Української РСР,
громадян може бути взято на облік і не
за місцем їх проживання.

Статтею 37 ЖК Української РСР
встановлено, що облік потребуючих
поліпшення житлових умов громадян, які
працюють на підприємствах, в установах,
організаціях, що мають житловий фонд і
ведуть житлове будівництво, або беруть
пайову участь у житловому будівництві,
здійснюється за місцем роботи, а за їх
бажанням - також і за місцем проживання.
Нарівні з ними беруться на облік
громадяни, які залишили роботу на цих
підприємствах, в установах,
організаціях у зв'язку з виходом на
пенсію.

Згідно із ст.127 ЖК Української РСР для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.

Відповідно до ст.128 ЖК Української РСР
порядок надання жилої площі в
гуртожитках визначається
законодавством Союзу РСР, цим Кодексом
та іншими актами законодавства
Української РСР. Жила проща в
гуртожитку надається за спільним
рішення адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету і комітету
комсомолу.

Положеннями ч.2-3 ст.132 ЖК Української
РСР встановлено, що інших працівників
підприємств, установ, організацій, які
поселилися в гуртожитку в зв'язку з
роботою, може бути виселено без надання
іншого жилого приміщення в разі
звільнення за власним бажанням без
поважних причин, за порушення трудової
дисципліни або вчинення злочину. Осіб,
які припинили роботу з інших підстав,
ніж ті, що зазначені в частині другій
цієї статті, а також осіб, перелічених у
статті 125 цього Кодексу, може бути
виселено лише з наданням їм іншого
жилого приміщення.

Аналогічна позиція, яка передбачає
порядок надання жилої площі в
гуртожитку, а також підстави виселення
із гуртожитку визначена у Постанові
Ради Міністрів Української РСР від 03
червня 1986 р. за № 208 «Про затвердження
Примірного положення про гуртожиток».

Згідно із п.9-10, 40, абз.2,4 п.41 Постанови
жила площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і комітету комсомолу. На підставі
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер
(додаток), який є єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу. Сезонні,
тимчасові працівники і особи, що
працювали за строковим трудовим
договором, які припинили роботу, а
також особи, що вчились у навчальних
закладах і вибули з них, підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення з гуртожитку, який їм було
надано у зв'яжу з роботою чи навчанням.
Інших працівників підприємств,
установ, організацій, які поселилися в
гуртожитку у зв'язку з роботою, може
бути виселено без надання іншого
жилого приміщення в разі звільнення за
власним бажанням без поважних причин,
за порушення трудової дисципліни або
вчинення злочину. Осіб, які припинили
роботу з інших підстав, може бути
виселено лише з надання їм іншого
жилого приміщення. З гуртожитку без
надання іншого жилого приміщення не
може бути виселено: 2) осіб, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації, що надали їм
жилу площу в гуртожитку, не менш як
десять років; 4)пенсіонерів по старості,
персональних пенсіонерів; 5) одиноких
осіб з неповнолітніми дітьми, які
проживають разом з ними.

Відповідно до керівних роз'яснень п. 22
Постанови Пленуму Верховного Суду
України за №2 від 12 квітня 1985 р. при
припиненні трудового договору з інших
підстав вони, як і особі, перелічені в
ст.125 ЖК, можуть бути виселені лише з
наданням іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставне проживання ОСОБА_1 у
АДРЕСА_1, остільки відсутній
спеціальний ордер на таке проживання,
ретельно перевірялися судом першої
інстанції, вони отримали належну
оцінку в рішенні суду, й обґрунтовано
визнані безпідставними.

Матеріали справи свідчать, та не
оспорюється сторонами, що ОСОБА_1
вселився до АДРЕСА_1 на підставі
розпорядження військового прокурора
Північного регіону України, з якою
перебував у трудових стосунках.

Відповідно до ст..47 Конституції України
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Громадянам, які
потребують соціального захисту, житло
надається державою та органами
місцевого самоврядування безоплатно
або за доступну для них плату
відповідно до закону. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Враховуючи викладене та матеріали
справи, у їх сукупності, оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про відсутність
правових підстав до задоволення
позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального права
застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київського
квартирно-експлуатаційного управління
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №761/13463/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/13838/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Савицький О.А.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.