Єдиний унікальний номер 270/727/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/5627/2014
Головуючий в 1 інстанції: Андрюшина Л.А.
Доповідач: Тимченко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді:
Тимченко О.О.,

суддів:
Дундар І.О., Смєлік С.Г.,

при секретарі:
Біляєві М.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 10
квітня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Макіївської міської
ради, третя особа - Асоціація
співвласників багатоквартирних
будинків «Гвардійський», про визнання
права на житлове приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 10 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Макіївської міської ради, третя особа -
АСББ «Гвардійський», про визнання
права на житлове приміщення
відмовлено.

З зазначеним рішенням не
погодилась ОСОБА_1 принесла апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити її позовні
вимоги у повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що
висновок суду про відмову в задоволені
позову є помилковим , судом не
враховано роз'яснення, що містяться у
п.15 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя» від
01 листопада 1996 року № 9 та у п.9
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» від 12
квітня 1985 № 2.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача - Макіївської
міської ради в судове засідання не
з'явились, про час ті місце розгляду
справи повідомляли належним чином, про
що свідчить телефонограма №1599/3 від
01.07.2014 року( а.с.98).

Представник третьої особи АСББ
«Гвардійський» в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
від нього надійшла заява про розгляд
справи за його відсутності.(а.с. 99).

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутність осіб,
що не з'явились, оскільки відповідно до
вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається із матеріалів справи, що
позивачка ОСОБА_1 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками є: мати -
ОСОБА_2, батько ОСОБА_3 (а.с. 6-7). Чоловік
позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с. 8). Згідно ордеру № 5 від 16 жовтня 1968
року, який був виданий ОСОБА_3 на право
зайняття двохкімнатної квартири
АДРЕСА_1 з сім'єю з чотирьох осіб:
дружина - ОСОБА_5, доньки: ОСОБА_6, ОСОБА_7
(а.с. 31). З копії особового рахунку
НОМЕР_1 від 16 грудня 2013 року, виданого
АСББ «Гвардійська» вбачається, що у
квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані та
проживали: наймач - ОСОБА_3, дружина -
ОСОБА_5, онук - ОСОБА_8, які вибули з
квартири у зв'язку з їх смертю (а.с.37).
Мати позивачки ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6), батько позивачки -
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11), а
ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9). Згідно
довідки виконавчого комітету
Макіївської міської ради від 09 жовтня
1986 року, за ОСОБА_4 на підставі рішення
виконкому Макіївської міської ради
народних депутатів № 450 від 01 жовтня 1986
року закріплена трикімнатна квартира,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_2
(а.с. 61). Відповідно до довідки ЖБК № 49
від 25 грудня 1992 року ОСОБА_4 на праві
власності належить квартира АДРЕСА_2,
яка складається з трьох кімнат,
загальною площею 62,7 кв.м., пайові внески
у сумі 11 700 рублів виплачені повністю
(а.с. 62). З довідки ОСББ «Травневий» м.
Макіївки від 24 березня 2014 року
вбачається, що ОСОБА_1 дійсно
зареєстрованою за адресою: квартира
АДРЕСА_2, також з нею за зазначеною
адресою зареєстровані її дочка ОСОБА_10,
її син ОСОБА_11 та онука ОСОБА_12 (а.с. 63).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції
виходив з того, що при вселенні до
спірної квартирі ОСОБА_1 не було
дотримано передбаченого ст.ст. 64, 65 ЖК
Української РСР порядку її вселення,
оскільки одним із членів сім'ї наймача
не було надано письмової згоди на її
вселення та вона продовжує зберігати
за собою право на користування іншим
житловим приміщенням.

Такий висновок суду є вірним та
ґрунтується на вимогах матеріального
та процесуального права.

Статтею 9 ЖК Української РСР визначено,
що ніхто не може бути обмежений у праві
користуватися жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно до ч.1 ст.61 ЖК Української РСР,
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення.

Відповідно до ст.65 ЖК Української РСР
наймач вправі в установленому порядку
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року № 2,
вирішуючи спори про право користування
жилим приміщенням осіб, які вселилися
до наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням. Пленум Верховного
Суду України у п. 15 постанови від 01
листопада 1996 року № 9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя» також роз'яснив, що
наявність чи відсутність прописки сама
по собі не може бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй у цьому. Однак
відсутність письмової згоди членів
сім'ї наймача на вселення сама по собі
не свідчить про те, що особи, які
вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням, якщо
за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У матеріалах справи письмової згоди чи
будь-якої іншої інформації, що за життя
ОСОБА_8, як членом сім'ї наймача
надавалась згода на вселення ОСОБА_1 у
спірну квартиру немає.

Квитанція про придбання
металопластикових вікон, чеків на
придбання шпалер та інших будівельних
матеріалів (а.с. 32-36) не є тими доказами,
що підтверджують обставини щодо
проведення у 2010 році косметичного
ремонту частини квартири, оскільки
свідчать про придбання будівельних
матеріалів лише у листопаді - грудні 2013
року або взагалі не дають можливості
встановити час їх придбання.

Доводи апеляційної скарги про не
застосування судом роз'яснень постанов
Пленуму Верховного Суду України не
дають підстав для висновку про неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, що привело або могло привести до
неправильного вирішення справи.

Оскаржуване рішення повністю
відповідає усім вимогам ст.ст.213-215 ЦПК
України та є законним і обґрунтованим

Згідно ж ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Виходячи з вказаної норми закону,
до компетенції суду апеляційної
інстанції не входять повноваження щодо
переоцінки доказів, досліджених судом
першої інстанції з додержанням
встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи апелянта
про неправильну оцінку досліджених
судом першої інстанції доказів є
необґрунтованими. Нових доказів, які б
давали підстави для задоволенні
позовних вимог, у дослідженні яких
судом першої інстанції було
неправомірно відмовлено або їх
неподання було зумовлено поважними
причинами, ОСОБА_1 суду апеляційної
інстанції не надано.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції вірно
встановлені обставини справи, доказам,
що надані сторонами, дана належна
правова оцінка.

Колегія суддів апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
правовідносини, які склалися між
сторонами, надав їм належну оцінку, в
рішення суду повно відображені
обставини справи, що мають суттєве
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК
України та роз'яснень що містяться у п.
18 постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що
законне, обґрунтоване та правильне по
суті й справедливе рішення суду не може
бути скасоване з одних лише формальних
міркувань, а тому апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України,
апеляційний суд ,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 10 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: