Справа № 215/6486/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014 року
Тернівський районний суд м.
Кривого Рогу

у складі: головуючого,
судді - Мельника Ю.П.

при
секретарі -
Паращенко В.Д.

за участю: позивача
- ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі №2 Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання правочину недійсним та
стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

19.03.2013 року ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4,
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5
та ОСОБА_6 про визнання заповіту від
12.02.2010 року дійсним та визнання за
ОСОБА_4 права власності на 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1, після батька ОСОБА_8,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх вимог
позивачі вказують, що йому - ОСОБА_1,
разом з його дідом ОСОБА_9, належала
квартира за адресою: АДРЕСА_2. Право
власності вони набули шляхом
приватизації квартири, в якій
проживали разом як члени однієї сім'ї.
Про право власності було видано
свідоцтво № Т-449 від 09.06.1994 р.

04.11.1995 року він уклав шлюб із
ОСОБА_2, з якою вони разом проживали у
названій квартирі до весни 2011 року.
Іншої квартири вони з ОСОБА_2 за час
шлюбу не набували. Шлюб між ними було
розірвано 19.11.2012 року рішенням
Тернівського районного суду м. Кривого
Рогу.

В той же час він звертався до суду
для вирішення питання про право
власності на квартиру у зв'язку із
смертю діда, ОСОБА_9, та батька, ОСОБА_10 В
судовому порядку 28.11.2012 року за мною в
порядку спадкування було визнано право
власності на частку, що раніше належала
дідові, та квартира перейшла у мою
власність.

Помиляючись стосовно прав та
обов'язків подружжя стосовно власності
на житло, він вважав, що ОСОБА_2 як член
його сімї також має права на частину
квартири. Незважаючи на те, що право
власності на 1/2 частину квартири він
набув в порядку приватизації, і на 1/2
частину квартири - в порядку
спадкування, та після державної
реєстрації права власності на квартиру
вважав, що вона підлягає поділу між
мною та ОСОБА_2

Внаслідок такої помилки він
запропонував колишній дружині
здійснити поділ квартири таким чином,
щоб право власності залишилось за ним,
а їй було виплачено половину вартості
квартири - 50 000,00 грн., на що вона
погодилась. У такий спосіб ними був
вчинений правочин (угода) щодо поділу
спільної сумісної власності подружжя.
Вважаючи себе зобов'язаним сплачувати
ОСОБА_2 половину вартості своєї
квартири, він 24.12.2012 р. сплатив їй
погоджену суму, про що вона видала
розписку.

Таким чином, внаслідок помилки
про необхідність поділу власної
квартири він виплатив половину
вартості квартири колишній дружині.

В зв'язку знаведеним просить суд
визнати недійсною угоду між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про поділ майна, за якою ОСОБА_2
одержала 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00
коп. та стягнути з ОСОБА_2 на його
користь ОСОБА_1 50 000 (п'ятдесят тисяч)
грн. 00 коп. в рахунок повернення
виконаного за недійсним правочином.

Позивач ОСОБА_1, в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує
проти позовних вимог та в судовому
засіданні пояснила, що дійсно в період
спільного проживання з позивачем вони
разом з двома їх дітьми постійно
проживали в квартирі АДРЕСА_1 і дійсно
другого житла у них не було. Після
розірвання шлюбу з позивачем вона з
дітьми залишилась проживати в цій же
квартирі, а позивач став проживати за
другою адресою. За час їх спільного
проживання помер дід та батько
позивача. Після переоформлення
квартири повністю на своє ім'я ОСОБА_1
запропонував мені з дітьми знятися з
реєстрації в зв'язку з продажем
квартири. Оскільки у неї з
неповнолітніми дітьми не було іншого
житла то це питання вирішувалося через
Виконком. На Виконкомі відповідач
запропонував це питання вирішити
шляхом надання їй грошової компенсації
на придбання її дітям і для неї іншого
житла. На що вона погодилась та взявши 50
000 грн. знялася з реєстрації зі спірної
квартири. В ці 50 000 грн. входила і
вартість спільного майна, що й
зазначено в розписці. Тому просить суд
відмовити в позові.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши письмові матеріали справи,
прийшов до висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Сторони не оспорюють той факт, що
вони жили однією сім'єю з 04.11.1995 року до
весни 2011 року. Шлюб між ними було
розірвано 19.11.2012 року. Іншої квартири
вони за час шлюбу не набували - а.с.6-8.

Також сторони не оспорюють, що ?
спірної квартири належала позивачу до
шлюбу, а за час їх спільного проживання
помер дід та батько позивача і після
чого було переоформлення квартири
повністю на ім'я ОСОБА_1 -а.с.9-10.

Сторонами також не оспорюється
факт написання розписки про отримання
50 000 грн. в рахунок розділу майна та на
прохання знятися відповідача з дітьми
з реєстрації за спірною адресою і, що
це питання вирішувалося через Виконком
Тернівської ради у місті Кривий Ріг, що
також підтверджується заявою та
відповіддю - а.с.20,21 .

Правовідносини сторін при
розподілі спільного майна подружжя
регулюються ст..68 СК України,
відповідно до якої розпоряджання
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після
розірвання шлюбу здійснюється
співвласниками виключно за взаємною
згодою, відповідно до Цивільного
кодексу України.

Згідно ст.69 СК України дружина і
чоловік мають право розділити майно за
взаємною згодою, а відповідно до ст.70 СК
України У разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. Такий
договір між сторонами є - це розписка,
про що не заперечують сторони - а.с.11.

На підставі ст.ст.68, 69, 70 СК
України, керуючись ст.ст.209 ч.3, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про визнання
правочину недійсним та стягнення
коштів - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Тернівський районний суд
м. Кривого Рогу шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: