Справа № 459/5561/13
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1780/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика А.Я.

секретаря - Глинського О.А.

з участю представника відповідача
Музики М.В. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 9 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов'язків, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3
звернувся з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області. Просив стягнути з
відповідача 50 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 9 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на користь позивача 9 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, таке
в апеляційному порядку оскаржив
відповідач.

В апеляційній скарзі наводить мотиви
за яких вважає рішенням незаконним та
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові. Мотивує тим, що судом не надано
належної правової оцінки письмовим
поясненням відповідача щодо
застосування ст..34 ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань в Україні» та не враховано,
що згідно п. 3 вказаної статті
передбачено, що моральна шкода
заподіяна умовами виробництва, яка не
спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності
відшкодовується фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
заявою потерпілого з викладом
характеру заподіяної моральної/
немайнової /шкоди та за поданням
відповідного висновку медичних
органів, що не дотримано позивачем.
Поза увагою суду залишилась та
обставина, що п. 27 ст. 77 ЗУ від 20 грудня
2005 року «Про Державний бюджет на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 ЗУ «Про Державний
бюджет на 2007 рік» зупинено дію
положень ЗУ «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» ,
які передбачали відшкодування
моральної шкоди Фондом. ЗУ від 23.02.2007
року «Про внесення змін до ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
виключено право потерпілого на
відшкодування моральної шкоди Фондом,
оскільки Фонд не є винною особою у
заподіянні потерпілому ушкодження
здоров»я .

Позивачем не надано жодного доказу
того, що його права не визнаються або
оспорюються Фондом, а також доказів
спричинення моральної шкоди, в тому
числі жодного медичного висновку про
наявність факту спричинення моральної
шкоди у зв»язку з ушкодженням здоров»я
на виробництві. Позивач не довів
факту спричинення моральної шкоди та
не надав відповідного висновку
медичних органів про факт заподіяння
моральних страждань та про їх тяжкість.
Перелік медичних органів, що мають
право надавати такі висновки були
зазначені у Наказі МОЗ України № 2012
від 22.11. 1995 року. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у позові.

При розгляді справи за апеляційною
скаргою представник апелянта таку
підтримав в повному обсязі. У випадку
непогодження з доводами апеляційної
скарги просить ухвалити про зменшення
розміру морального відшкодування на
користь позивача.

Позивач в заяві до суду про розгляд
справи за апеляційною скаргою у його
відсутності, просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає, виходячи з
таких мотивів.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказми, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду в повній мірі таким вимогам
відповідає.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу, яка передбачає, що обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлені ці обставини.
Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністравтивне
правопорушення обов»язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги відповідача, колегія суддів
враховує, що матеріалами справи,
зокрема з копії трудової книжки
позивача встановлено, що стаж роботи
позивача в підземних умовах становить
понад 16 років. / а.с. 7-8/

Згідно копії акту від 05.04.2002 року
розслідування професійного
хронічного професійного захворювання -
діагностоване позивачу захворювання
антракосиліоз 1 ст., хронічний бронхіт,
емфізема легень 1ст., як професійне
виникло за обставин довготривалого
контакту з вугільно-породним пилом при
роботі підземним електрослюсарем на
шахтах ДХК «Львіввугілля». На час
складання цього акту - стаж роботи в
умовах впливу шкідливих виробничих
факторів становив 16 років 4 місяці.

З вказаного акту та копії трудової
книжки ОСОБА_3 - позивач працював на
шахтах Західно-Українського ВО по
видобутку вугілля «Укразахідвугілля»
на підземних гірничих роботах
вказаний у позові період - з березня 1986
року по червень 2002 року/ а.с. 10-12/.

Відповідно до копії довідки
обласної МСЕК № 3 серії ЛВА-2 № 007102 від
08.05.2002 року позивачу встановлено третю
групу інвалідності із встановленням
ступеня втрати професійної
працездатності - 45 %. В подальшому при
чергових обстеженнях таку групу
інвалідності підтверджено. Згідно
довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 020386 від
03.04.2007 року та згідно довідки МСЕК
серії ЛВА-2 № 026309 - встановлено 50 %
втрати професійної працездатності та
третю групу інвалідності безтерміново.
/ а.с. 6, 14-15 /.

Рекомендовано у кожному випадку
потребу в санаторно-курортному та
медикаментозному лікуванні.

З долучених до справи копій
витягів з медичної картки - позивач
неодноразово перебував на лікуванні з
приводу вказаних вище захворювань . З
посиланням на перелічені докази
позивач просив про відшкодування
моральної шкоди.

Враховуючи надані позивачем
докази обґрунтованості позову, а також
наявні у справі інші медичні
документи та копії акту
розслідування професійного
захворювання від 05.04. 2002 року, копії
висновків МСЕК, судом вірно
враховано наявність права у позивача
на відшкодування моральної шкоди, як
потерпілого внаслідок втрати
професійної працездатності з
врахуванням врегулювання такого
права на законодавчому рівні.

Наведеними доказами колегія
суддів вважає спростованими доводи
апеляційної скарги відповідача про
незаконність рішення суду з підстав
відсутності даних про звернення до
Фонду з проханням відшкодувати
моральну шкоду, оскільки заперечення
відповідача проти такого права
висловлено при розгляді справи.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні ,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов»язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення .

Задовольняючи частково
вимоги щодо відшкодування позивачу
моральної шкоди, суд першої інстанції
обґрунтовано врахував , що окремим
видом загальнообов»язкового
державного соціального страхування ,
згідно з абзацом 5 ст. 4 Основ
законодавства України «По
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування» - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Суд першої інстанції вірно
застосував та врахував, що відповідно
до 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону праці»,
державна політика в галузі охорони
праці базується, зокрема, на принципах
пріоритету життя і здоров»я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього ж
закону передбачено, що відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров»я або
у разі смерті працівника Фондом
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві відповідно до
ЗУ «Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання , які
спричинили втрату працездатності». У
відповідності до п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 та
ч. 3 ст. 28 цього ж Закону грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння цієї шкоди потерпілому
виплачує фонд соціального страхування.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати
визначається в судовому порядку. Це
спростовує мотиви апеляційної скарги
відповідача про відсутність підстав
для задоволення позову, з мотивів
відсутності даних про звернення
позивача безпосередньо до відповідача
з заявою про виплату моральної шкоди з
долученням висновку МСЕК про
встановлення факту спричинення
моральної шкоди .

Суд, постановляючи рішення
вірно врахував, що згідно ч. 4 ст. 14 ЗУ
«Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», до
професійного захворювання належить
захворювання, що виникло внаслідок
професійної діяльності застрахованого
та зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов»язаних з роботою. Вплив таких
факторів підтверджено наведеними вище
висновками МСЕК. Враховуючи вперше
встановлення позивачу 09.07.2002 року
стійкої втрати працездатності у
зв»язку з професійним захворюванням,
позивач, як потерпілий має право на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду соцстраху.

Тому суд підставно дійшов
висновку про необхідність стягнення з
відповідача моральної шкоди на користь
позивача .

Згідно з роз»сненнями Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4
від 31.03. 1995 року « Про судову практику по
справах про відшкодування моральної /
немайнової/ шкоди / із змінами
внесеними постановою від 25.05. 2001 року №
5 - моральна шкода може складатися
зокрема у моральних переживаннях у
зв»язку з ушкодженням здоров»я , у
порушенні нормальних життєвих
зв»язків через неможливість
продовження активного способу життя ,
при настанні інших негативних
наслідків .

Рішенням Конституційного Суду
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійна
втрата професійної працездатності
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1
цього ж рішення , ушкодження здоров»я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов»язків
,незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності ,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання . У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду , чим працівник , що не втрачає
професійної працездатності .

Таким чином, з врахуванням
конституційної значимості здоров»я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, виходячи із
вищезазначених обставин справи, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що заявлена вимога є обґрунтованою
частково. Дано належну оцінку доказам
позивача про ступінь спричинених йому
моральних страждань. Суд виважено
підійшов до визначення розміру
відшкодування, навів у рішенні
достатньо мотивів, в тому числі
врахував роз»яснення Пленуму
Верховного Суду України у постанові
№4 від 31.03.1995 року «Про судову практику
по справах про відшкодування моральної
/ немайнової / шкоди» зі змінами
внесеними постановою від 25 травня 2001
року № 5, а саме врахував обсяг та
характер страждань, яких зазнав
позивач, характер немайнових втрат їх
тривалість і неможливість відновлення
, а також обсяг додаткових зусиль для
організації свого життя та прийшов до
вірного висновку, визначивши суму
відшкодування в розмірі 9 000 гривен.

. Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення, у апеляційній
скарзі не наведено.

На підставі наведеного колегія
суддів приходить до висновку, що судом
вірно встановлено характер спірних
правовідносини, застосовано
відповідні норми матеріального права,
рішення постановлено з дотримання норм
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.
307,308,313, п.1 ч. 1 ст. 314,315 317 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
відхилити.

Рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 9
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскарженою в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді