Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/4722/14
Головуючий у 1 інстанції: Піх
Суддя-доповідач: Стрелець
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» в особі представника
Грицая Валерія Олександровича на
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 09 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя
особа: Відділ служби у справах дітей
Запорізької міської ради по
Комунарському району, про виселення з
житлового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ТОВ «Кредитні
ініціативи» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа:
Відділ служби у справах дітей
Запорізької міської ради по
Комунарському району, про виселення з
житлового приміщення.

В обґрунтування позову зазначало, що
28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та Факторинговою компанією «Вектор
Плюс» був укладений договір
факторингу.

Разом із тим. 28.11.2012 року між ТОВ
«Факторинговою компанією «Вектор
Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був
укладений договір факторингу.

Внаслідок укладення зазначених
договорів відбулася заміна кредитора,
а саме: ТОВ «Кредитні ініціативи»
набуло статусу нового
кредитора/стягувача за договором №
0707/0608/45-015 від 05.06.2008 року позичальником
згідно якого є ОСОБА_4

05.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_4 був
укладений кредитним договір №
0707/0608/45-015, з подальшим внесенням змін та
доповнень, на суму 99 000 доларів США, зі
сплатою процентів за користування в
сумі, строки та на умовах, та строком
повернення, що передбачені кредитним
договором.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язання за кредитним
договором, 05.06.2008 року сторонами був
укладений іпотечний договір, на майно,
а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 105,9 кв.м., житловою площею 71,7
кв.м., і складається з п'яти житлових
кімнат.

Сторони оцінили предмет іпотеки в 534 000
грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання за
кредитним договором своєчасно та
належним чином не виконує, в результаті
чого, станом на 05.12.2013 року утворилась
заборгованість: за кредитом - 98 543,96
доларів США, що складає 787 661 грн. 87 коп.,
по відсотках - 43 947,60 доларів США, що
складає 351 273 грн. 17 коп., пеня - 50 611,16
доларів США, що складає 404 535 грн. 00 коп.,
пеня - 19 371,12 доларів США, що складає 154 833
грн. 37 коп.

Посилаючись на зазначені обставини
просило суд звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 105,9 кв.м.,
житловою площею 71,7 кв.м., і складається
з п'яти житлових кімнат на користь ТОВ
«Кредитні ініціативи» в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 0707/0608/45-015 від 05.06.2008 року,
яка станом на 05.12.2013 року складає 1 293 768
грн. 41 коп., а саме: за кредитом - 787 661 грн.
87 коп., по відсотках - 351 273 грн. 17 коп.,
пеня за останній рік - 154 833 грн. 37 коп.,
шляхом проведення прилюдних торгів
згідно ЗУ «Про виконавче провадження»,
встановивши початкову ціну предмету
іпотеки на рівні не нижчому за звичайні
ціни на цей вид майна, на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності незалежним експертом на
стадії оцінки майна; виселити
відповідачів без надання іншого житла
зі спірної квартири; стягнути витрати
по сплаті судового збору.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року
позовні вимоги в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 105,9
кв.м., житловою площею 71,7 кв.м., і
складається з п'яти житлових кімнат на
користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 0707/0608/45-015 від
05.06.2008 року, яка станом на 05.12.2013 року
складає 1 293 768 грн. 41 коп., шляхом
проведення прилюдних торгів згідно ЗУ
«Про виконавче провадження»,
встановивши початкову ціну предмету
іпотеки на рівні не нижчому за звичайні
ціни на цей вид майна, на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності незалежним експертом на
стадії оцінки майна залишено без
розгляду.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 09 вересня 2014 року в
задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні
ініціативи» в особі представника
Грицая В.О. зазначає, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення не
відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до
умов кредитного договору від 05 червня
2008 року, укладеного між ВАТ „Сведбанк"
та ОСОБА_4, останній отримав кредитні
кошти у розмірі 99 тис. доларів США. На
забезпечення виконання умов
кредитного договору сторони того ж дня
уклали договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1

Пред'являючи позов, ТОВ "Кредитні
ініціативи" посилалось на те, що у
результаті порушення умов кредитного
договору станом на 05.12.2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 1
698 303 грн. 41 коп., яку ОСОБА_4, незважаючи
на вимоги, не погасив, а тому він як
новий кредитор відповідно до договорів
факторингу від 28 листопада 2012 року має
право на виконання рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 20.06.2012 року, яким звернуто
стягнення на предмет іпотеки, виселити
з квартири АДРЕСА_1 всіх громадян, що
мешкають в ньому.

Відмовляючи у задоволенні позову про
виселення з квартири, що є предметом
іпотеки, суд першої інстанції виходив
з того, що за договором факторингу
вимоги клієнта до боржника, пов'язані з
отриманням від боржника будь-яких
робіт, послуг або інших благ в
натуральній формі, не можуть бути
предметом відступлення за таким
договором, тому вважав, що договір
факторингу відповідно до якого ТОВ "ФК
"Вектор Плюс" відступило позивачу свої
права вимоги заборгованості за
кредитним договором, укладеним з
боржником, зокрема, за вищезазначеним
кредитним договором, укладеним з
ОСОБА_4, суперечить положенням ст. 1078 ЦК
України, порушує публічний порядок та
відповідно до ст. 228 ЦК України є
нікчемним. А також, вважав, що позивачем
не надано доказів на підтвердження
того, що на момент укладення цього
договору факторингу іпотекодержателем
було ТОВ "ФК "Вектор Плюс".

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 1077,1078 ЦК
України за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).

Суд першої інстанції залишив поза
увагою те, що основним зобов'язанням,
яке було відступлене правонаступником
АКБ "ТАС-Комерцбанк" - ПАТ "Сведбанк" ТОВ
"ФК "Вектор Плюс", а в подальшому 28
листопада 2012 року ТОВ "ФК "Вектор плюс" -
ТОВ "Кредитні Ініціативи" за договором
факторингу, є зобов'язання за кредитним
договором від 05 червня 2008 року №
0707/0608/45-015 (з подальшим внесенням змін та
доповнень), позичальником згідно з яким
є ОСОБА_4, а у зв'язку з відступленням
основного зобов'язання за вказаним
кредитним договором правонаступником
АКБ "ТАС-Комерцбанк" - ПАТ "Сведбанк" ТОВ
"ФК "Вектор Плюс", а в подальшому 28
листопада 2012 року ТОВ "ФК "Вектор плюс" -
ТОВ "Кредитні Ініціативи" було
відступлено і зобов'язання за
договором іпотеки від 05 червня 2008 року
№ 0707/0608/45-015-Z-L-1, іпотекодавцем згідно з
яким є ОСОБА_4, про що укладено окремий
договір про передачу прав за іпотечним
договором від 05 червня 2008 року.

Внаслідок чого суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про те, що
в порушення ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за
договором факторингу передавалися
вимоги клієнта до боржника, пов'язані з
отриманням від боржника будь-яких
робіт, послуг або інших благ в
натуральній формі, у зв'язку з чим
вказаний договір є нікчемним.

Пославшись на те, що ксерокопії
договорів факторингу та договору про
передачу прав за іпотечним договором
належним чином не завірені, а тому не
можуть вважатися належними та
допустимими доказами у справі, суд у
порушення ч. 4 ст. 10, згідно з якою суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, а
також ч. 2 ст. 64,130 ЦПК України не
витребував оригінали цих документів,
не роз'яснив позивачеві його права на
подання завірених у відповідності до
чинного законодавства копій цих
доказів або надання суду оригіналів
для огляду в судовому засіданні.

Крім того, суд, формально пославшись на
неможливість перевірки розрахунку
заборгованості та відомостей про
розмір цієї заборгованості на момент
передачі позивачеві прав вимоги за
кредитним договором, у порушення ст.
ст.212-214 ЦПК України , не дав належної
правової оцінки кредитному договору
(а.с. 6-10), додатковій угоді № 1( а.с.11),
договору про внесення змін та
доповнень № 1 і № 2 ( а.с.12-14) в якому
зазначено суму наданого кредиту та
розрахунок періодичних платежів,
договору факторингу від 28 листопада 2012
року (а.с. 56-64), який у встановленому
порядку недійсним не визнаний. Тобто, в
силу ст. 204 ЦК України діє презумпція
правомірності правочину.

Суд не звернув увагу на те, що
позичальник не виконує умови
кредитного договору ні первинному, ні
новому кредитору та дійшов до
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову з тих підстав, що
позивач не надав доказів підтвердження
факту передання прав за іпотечним
договором від Публічного акціонерного
товариства „Сведбанк" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Факторингова компанія „Ветор Плюс",
адже за договором факторингу такі
права не можуть бути передані.на думку
суду неотримання відповідачем
повідомлення про відступлення права
вимоги за кредитним договором.

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт
відповідає перед фактором за дійсність
грошової вимоги, право якої
відступається, якщо інше не
встановлено договором факторингу.

Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України
встановлено, що боржник зобов'язаний
здійснити платіж факторові за умови, що
він одержав від клієнта або фактора
письмове повідомлення про
відступлення права грошової вимоги
факторові і в цьому повідомленні
визначена грошова вимога, яка підлягає
виконанню, а також названий фактор,
якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора
надання йому в розумний строк доказів
того, що відступлення права грошової
вимоги факторові справді мало місце.
Якщо фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним.

Неотримання боржником письмового
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові не є
перешкодою для реалізації права
фактора звернутись у будь-який час за
захистом своїх порушених прав до суду,
а боржник у судовому засіданні має
можливість заперечувати проти вимог
фактора, що відповідає положенням ст. 124
Конституції України.

Крім того, за змістом наведених
положень закону боржник, який не
отримав повідомлення про передачу
права вимоги іншій особі, не
позбавляється обов'язку погашення
заборгованості, а лише має право на
погашення заборгованості первинному
кредитору і таке виконання
зобов'язання є належним.

На наведене суд уваги не звернув та у
порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України не
перевірив, чи погашав ОСОБА_4
заборгованість на користь первинного
кредитора, не навів підстав
неврахування суми заборгованості,
визначеної позивачем отже не встановив
фактичних обставин справи, від яких
залежить правильне вирішення спору, та
норми права, які регулюють ці
правовідносини, не перевірив доводів
та наданих сторонами доказів та
фактично ухилився від вирішення спору
по суті. Порушене право кредитора
фактично залишилось незахищеним, при
тому, що порушення своїх зобов'язань
відповідачем не оскаржувалось.

Встановлено, що рішенням
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 20 червня 2012 року
задоволено позов ПАТ „Сведбанк" до
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки. На рахунок погашення
боргу ОСОБА_4 за кредитним договором
від 05 червня 2008 року у розмірі 886618,89
грн. (еквівалент 111202,67 доларів США)
звернуто стягнення на предмет іпотеки
на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на
праві власності відповідачу ОСОБА_4, у
спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів
(а.с.102).

Після ухвалення зазначеного рішення
відповідачами не вживалися заходи для
погашення кредитної заборгованості.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 22 січня 2014 року
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 04 березня 2014 року замінено
стягувача ПАТ „Сведбанк" на Товариство
з обмеженою відповідальністю „Кредит
ініціатива" за виконавчим листом №
2-3389/11, виданим Комунарським районним
судом м. Запоріжжя на підставі рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 20.06.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
„Про іпотеку" звернення стягнення на
передане в іпотеку житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей.

У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону України
„Про іпотеку" встановлено певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено у ч. 3 ст. 109 ЖК
Української РСР.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

В справі містяться повідомлення та
відповідні поштові довідки про
отримання попередження про
необхідність добровільного виселення
з квартири, на яку накладено стягнення
за рішенням суду, що набуло чинності (
а.с. 35-48).

За ст. 109 ЖК звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому за винятками,
встановленими законом. Апелянтами не
надано жодних відомостей про наявність
виняткових обставин, які
унеможливлювали б виселення.

Посилання відповідача на відсутність
іншого житла не може бути підставою для
відмови у задоволенні позову,
натомість може бути вирішене шляхом
відстрочення виконання рішення або
застосування положень ст. 109 ЖК .

За ст. 109 ЖК виселення громадян при
зверненні стягнення на жилі
приміщення, що були придбані ними за
рахунок кредиту (позики) банку чи іншої
особи, повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного жилого
приміщення, є підставою для надання цим
громадянам жилих приміщень з фондів
житла для тимчасового проживання
відповідно до статті 132-2 цього Кодексу.

Відсутність жилих приміщень з фондів
житла для тимчасового проживання або
відмова у їх наданні з підстав,
встановлених статтею 132-2 цього Кодексу,
не тягне припинення виселення
громадянина з жилого приміщення, яке є
предметом іпотеки, у порядку,
встановленому частиною третьою цієї
статті.

З огляду на викладене, судова колегія
не вбачає підстав для відмови в
задоволенні позовних вимог, щодо
виселення відповідачів з квартири на
яку звернено стягнення рішенням суду,
що набрало чинності.

Посилання суду на порушення прав дітей
при укладанні іпотечного договору є
надуманими, оскільки спірна квартира
була передана в іпотеку ще до
реєстрації в ній неповнолітніх дітей, а
відтак - на час укладення іпотечного
договору діти не мали права власності
чи права користування нею, що в свою
чергу унеможливлює порушення їхніх
прав на житло.

Крім того вселення в спірне житлове
приміщення малолітніх дітей без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки не є підставою для
відмови в задоволенні позовних вимог
щодо виселення всіх осіб, що мешкають в
квартирі, яка є предметом іпотеки.

Набрання чинності Законом України
„Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" , не є підставою для відмови в
задоволенні позову, щодо виселення на
підставі рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
ухваленого до прийняття вказаного
закону. Зазначена обставина може бути
підставою для зупинення виконання
судового рішення про виселення.

З огляду на викладене судове рішення не
можна вважати законним й
обґрунтованим. Неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору, а тому апеляційну скаргу
необхідно задовольнити, рішення суду
першої інстанції відповідно до вимог
ч.1 п. 4 ст. 309 ЦПК України скасувати та
ухвалити нове про задоволення вимог
про виселення відповідачів та
неповнолітніх дітей з квартири
АДРЕСА_1,

В силу ст. 88 ЦПК України на користь
позивача підлягають стягненню з
відповідачів витрати з оплати судового
збору у суді першої та апеляційної
інстанції у розмірі 365,40грн. (243,60+121,80 =
365,40).

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» в особі представника
Грицая Валерія Олександровича
задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 09 вересня 2014 року в цій
справі скасувати, та ухвалити нове
рішення наступного змісту:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю „Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа:
Відділ служби у справах дітей
Запорізької міської ради по
Комунарському району, про виселення з
житлового приміщення - задовольнити.

Виселити без надання іншого житлового
приміщення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 105,9 кв.м.,
житловою площею 71,7 кв.м., що складається
з п"яти житлових кімнат.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю „ Кредитні
ініціативи", , р/р 2001
судові витрати у сумі 365 гривен 40
копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: