Справа № 439/14/14
Головуючий у 1 інстанції: Петейчук
Провадження № 22-ц/783/4094/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3, представника ПАТ КБ
«Приватбанк» - Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 28 квітня 2014
року в справі за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
визнання бездіяльності протиправною,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в
користь ПАТ КБ «Приватбанк» 17 925 грн. 15
коп. заборгованості за кредитним
договором, 214,60 грн. судових витрат. В
задоволенні зустрічних позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В
апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що в 2007 році, коли закінчився
строк дії зарплатної дебетової картки,
вона звернулася із заявою в
операційний відділ КБ «Приватбанк» за
адресою : м.Львів, вул.Гуцульська,17, де
їй було виготовлено нову зарплатну
картку і заблоковано кредитну в
зв»язку з втратою. Посилається на те,
що її заява 2007 року про блокування
кредитної картки залишалася без
реагування через бездіяльність
працівників кредитного відділу.
Вважає, що банк порушив її права як
споживача, а тому вона не повинна нести
відповідальність, оскільки зняття
коштів відбулося 14.02.2008 року, тобто
після її повідомлення про втрату
картки. Стверджує, що заборгованість
перед відповідачем є наслідком
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов»язань за договором.
Посилається на те, що заяву від 2007 року
вона не має, однак має заяву від 19.11.2009
року, яку на її думку, суд
необґрунтовано не взяв до уваги.
Стверджує, що відповідачем пропущено
строк позовної давності, оскільки
позовна заява подана 3.12.2012 року, а
останнє списання коштів відбулося
27.11.2009 року. Просить рішення суду
змінити, та в задоволенні первісного
позову відмовити, а зустрічний позов
частково задовольнити, визнавши
неправомірною бездіяльність
відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на
підтримання апеляційної скарги,
пояснення представника ПАТ КБ
«Приватбанк» - Жарського І.Р. про
заперечення доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно відхилити
з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду
першої інстанції відповідає в повній
мірі.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено
такі обставини.

10 серпня 2006 року ОСОБА_2 та ПАТ КБ
«Приватбанк» уклали договір,
відповідно до умов якого позичальник
отримала кредит у розмірі 250 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідно до п.9.12. Умов та правил
надання банківських послуг, факт
ознайомлення з якими позичальник
підтвердила своїм підписом на заяві,
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
вказаного терміну жодна з сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий же
термін. (а.с.6-зворот, 9)

Згідно з розрахунком заборгованості,
така станом на 30.11.2012 року складає 17
925,15грн., з яких заборгованість за
кредитом - 4533,23 грн.; заборгованість по
процентах за користування кредитом - 12
062,15 грн.; штраф ( фіксована частина) - 500
грн.; штраф (процента складова) - 829,77 грн.
(а.с.4-5)

Рішенням Бродівського районного суду
Львівської області від 19 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 4 лютого 2014 року, відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання недійсним
кредитного договору від 10.08.2006 року.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов"язання
має виконуватись належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов»язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно з ст.549 ЦК України неустойкою (
штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов»язання.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції
обгрунтовано виходив з того, що
позичальник порушив умови кредитного
договору щодо строків платежів
відповідно до умов договору, в зв"язку
з чим підставною є вимога позичальника
про повернення кредиту, процентів по
кредиту, стягнення штрафних санкцій.

Вказаний висновок суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи та доказам, що містяться в
матеріалах справи.

Посилання апелянта на те, що в 2007 році
вона подала заяву про втрату
банківської картки, однак працівники
банку неналежно виконали свої
зобов»язання щодо заблокування
картки, у зв»язку чим у неї виникла
заборгованість, колегією суддів не
приймається до уваги з наступним.

Умовами і правилами надання
банківських послуг, які є невід»ємною
частиною кредитного договору, зокрема
п.6, передбачені обов»язки клієнта, а
саме останній зобов»язаний вживати
заходів по запобіганню втрати
(викраденню) карти, ПІНу або інформації,
нанесеної на карту та магнітну полосу,
або їх незаконного використання,
клієнт несе відповідальність за всі
операції, що супроводжуються
авторизацією до моменту письмового
звернення про блокування коштів на
картрахунку.

Також відповідно до п. 6.11 клієнт
зобов»язаний проінформувати банк,
звернувшись у відділення банку або по
телефону, та правоохоронні органи про
факт втрати карти, а п.6.12 передбачено,
що протягом трьох днів після усної
заяви про втрату карти, клієнт
зобов»язаний подати письмову заяву в
банк, в якій повинен викласти обставини
втрати кратки. (а.с.8-зворот)

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України,
є будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

А відтак, оскільки матеріалами справи
безспірно встановлено, та не
заперечується апелянтом, що з приводу
втрати карти остання в правоохоронні
органи не зверталася, жодних належних
та допустимих доказів на підтвердження
факту подання письмової заяви про
втрату картки, тобто виконання Умов і
правил надання банківських послуг, не
подала, то безпідставним є посилання на
неналежне виконання працівниками
банку своїх зобов»язань.

Крім цього відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не потребують
доказування при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

А відтак, оскільки рішенням
Бродівського районного суду
Львівської області від 19 вересня 2013
року, яке набрало законної сили,
встановлено, що жодними доказами не
підтверджено те, що в 2007 році позивачка
( ОСОБА_2.) зверталась до відповідача з
приводу втрати карти, а тому вказані
обставини не потребують доказування.
(а.с.129)

Щодо твердження апелянта про пропуск
строку позовної давності, то таке
колегією суддів не приймається до
уваги у зв»язку з наступним.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Згідно з ч.ч.3, 4, 5 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

А відтак, оскільки матеріалами справи
беззаперечно стверджується, що
відповідач по справі письмової заяви
про застосування позовної давності
суду в суді першої інстанції до
винесення рішення не подала, а тому її
посилання на застосування строку
позовної давності є безпідставним.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
колегія суддів не вбачає підстав для
зміни або скасування рішення суду .

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст. ст.313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 28 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин
О.Ф.

Судді: Мікуш
Ю.Р.

Ніткевич
А.В.