АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22-ц79613162
Головуючий у 1 інстанції -Українець В.В.
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач
Л.Д .

при секретарі Боярській І.І.

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Солом'янська районна у м. Києві
державна адміністрація Орган опіки та
піклування про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 22 вересня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з зазначеним, який
обґрунтовувала тим, що 14 жовтня 2006 року
між нею та відповідачем було
зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син ОСОБА_3, батьком якого є
відповідач. 03 грудня 2010 року за
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва шлюб розірвано.

Посилаючись на те, що син ОСОБА_4
проживає з нею, відповідач життям
дитини не цікавиться, вихованням та
матеріальним забезпеченням сина не
займається, просила суд ухвалити
рішення яким позбавити відповідача
батьківських прав щодо їх дитини та
стягнути з ОСОБА_2 на її користь на
утримання сина аліменти в розмірі 1 500
грн. щомісяця до досягнення дитиною
повноліття.

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 22 вересня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання ОСОБА_3 в
розмірі 1 000 гривень щомісяця, починаючи
з 27 січня 2014 року до досягнення дитиною
повноліття.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу та посилаючись
на неправильне застосування норм
матеріального і порушення норм
процесуального права просить рішення
суду, в частині стягнення аліментів,
змінити та визначити розмір аліментів
на утримання сина в розмірі Ѕ частки
його заробітку (доходів).

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що судом не
було враховані обставини,які мають
значення для правильного вирішення
справи,а саме те , що в нього є постійний
заробіток,його стан здоров'я ту
обставину,що він допомагає
непрацездатним батькам.

З рішенням суду не погодилась також і
позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу і просить рішення суду, в
частині відмови її в позові про
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав,
скасувати та ухвалити, в цій частині
нове рішення, яким задовольнити
зазначені вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказувала, зокрема, що судом
безпідставно не враховані її доводи
про те, що дитина повністю знаходиться
на її утриманні, відповідач життям
дитини не цікавиться, вихованням та
утриманням сина не займається,
матеріально не допомагає.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції позивачка ОСОБА_1 та
представник ОСОБА_5 свої апеляційні
скарги підтримали та, відповідно,
заперечували проти задоволення
апеляційних скарг один одного.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування та прокурор прокуратури
підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
просили її задовольнити. Проти
апеляційної скарги ОСОБА_2
заперечували.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши апеляційну скаргу, в
межах її доводів, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу
України мати, батьки можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини,
жорстоко поводяться з дитиною.

Статтею 8 Закону України «Про охорону
дитинства» визначено, що кожна дитина
має право на рівень життя достатній для
її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного та
соціального розвитку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, батьками ОСОБА_3 є
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження Серія
НОМЕР_1 (а.с.11).

Згідно рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 03 грудня 2010
року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
розірвано і з 6 жовтні 2012 року
позивачка перебуває в шлюбі з
ОСОБА_6,який як вона пояснювала, бажає
усиновити ОСОБА_3 (а.с.16,17-18).

Судом встановлено та не оспорюється
сторонами, що їх син проживає разом з
матір'ю ОСОБА_1, яка повністю займається
його вихованням,розвитком,піклується
за його здоров'я,в той час як батько
проживає окремо та не приймає участі в
матеріальному забезпеченні дитини в
достатній мірі.

За висновком органу опіки та
піклування Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації від 6
лютого 2014 року встановлено, що
малолітній ОСОБА_3 проживає разом з
матір'ю ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_6,в
квартирі створені належні умови для
навчання,відпочинку та фізичного
розвитку дитини. Встановити місце
знаходження ОСОБА_2, зазначається у
висновку, не вдалося, з огляду на що
орган опіки вважав за доцільне
позбавити відповідача батьківських
прав стосовно малолітнього ОСОБА_3
(а.с.30-31).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
позову про позбавлення відповідача
батьківських прав суд першої
інстанції виходив з того, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків те,
що між сторонами дійсно склалися
стосунки, за яких батьки уникають
спілкування між собою після розірвання
шлюбу, позивач створила нову сім'ю, що
опосередковано вплинуло на стосунки
відповідача з сином. Судом враховано,
що батько розуміє свій обов'язок щодо
участі у вихованні та утриманні дитини,
бажає приймати таку участь. Періодично
відповідач направляв кошти на
утримання дитини, що не свідчить про
його ухилення від виконання своїх
обов'язків як батька дитини.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення на утримання дитини
аліментів, судом встановлено, що
відповідач в добровільному порядку
періодично надсилав кошти на утримання
сина ОСОБА_3 ( а.с. 89-94).

Згідно довідки Івано-Франківського
міського центру зайнятості
Івано-Франківської області від 11
вересня 2014 року № 2985 вбачається, що
ОСОБА_2 перебуває на обліку як
безробітний з 06 серпня 2014 року (а.с. 149).

За таких обставин, враховуючи вік
дитини, факт її перебування на
утриманні позивачки, а також мінливий
дохід відповідача,ту обставину, що
позивачка не надавала суду перелік
витрат на утримання дитини, їх
доцільність та вартість, суд дійшов
висновку про стягнення аліментів з
відповідача на користь позивача на
утримання їх сина в розмірі 1 000 гривень
щомісяця, оскільки відповідач є
працездатною особою та має рівні
обов'язки з позивачем по утриманню
дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. З ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 184 СК України визначено
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення,суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Факт відсутності у батька або матері
можливості надавати дитині
відповідного розміру утримання
законом не віднесено до обставин, які
враховуються судом при визначенні
розмірів аліментів. Такий факт не
звільняє батьків від обов'язку по
утриманню дитини, проте, безумовно,
враховується судом при визначенні
розміру аліментів.

Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено,
що аліменти присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову.

Судом встановлено, що вимога про
стягнення аліментів заявлена
позивачкою 27 січня 2014 року (а.с.37).

Таких висновків суд першої інстанції
дійшов після повного, всебічного
з'ясування обставин справи, перевірки
доводів і заперечень сторін, надання
належної правої оцінки зібраним у
справі доказів та застосування
правових норми, які регулюють дані
правовідносини, з огляду на що рішення
суду відповідає матеріалам справи та
вимогам закону і підстав для його
скасування не вбачається.

Суд в своїх висновках,окрім норм
матеріального права,які регулюють
спірні правовідносини пов'язані, вірно
послався на ст. 18 Конвенції про захист
прав дитини стосовно того, що суди
повинні докласти всіх можливих зусиль
для того, щоб забезпечити визнання
принципу загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки
несуть основну відповідальність за
виховання та розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Судом також враховані роз'яснення,
викладені в п.п. 15,16 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 30.03.2007 року
№3 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
передбачено, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей. Ухилення батьків від виконання
своїх обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

З огляду на викладене рішення суду
відповідає вимогам ст.231,214 ЦПК, є
законним та обґрунтованим і у зв'язку
з цим неможливо погодитись з доводами
апеляційних скарг про неналежну оцінку
доказів та невідповідність викладених
у рішенні суду висновків обставинам
справи. Наведені в апеляційних скаргах
доводи, з урахуванням встановленого, не
відносяться до тих, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313- 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 22 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів, з моменту її
проголошення.

Головуючий

Судді