У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: Лисичанська державна
нотаріальна контора № 1, про визнання
особи такою, що пропустила строк на
прийняття спадщини та такою, що не
прийняла спадщину, усунення від права
власності та визнання права власності
на житлову квартиру, за касаційною
скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах
ОСОБА_3, на рішення Лисичанського
міського суду Луганської області від 27
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 14 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 завернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра -
ОСОБА_6 У встановленому законом порядку
вона прийняла спадщину після смерті
сестри. У свідоцтві про право на
спадщину нотаріусом Лисичанської
державної нотаріальної контори було
вказано, що крім неї спадкоємцем майна
померлої сестри також є її племінниця -
ОСОБА_4 та у виданому свідоцтві про
право на спадщину зазначено, що остання
має право на спадщину у вигляді
1/2 частки квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1. Оскільки фактично
відповідачкою пропущено строк для
подання заяви про прийняття спадщини, а
нотаріусом неправомірно зазначено про
існування у неї права на Ѕ частину
спадкової квартири, ОСОБА_3 просила
визнати ОСОБА_4 такою, що пропустила
шестимісячний строк для прийняття
спадщини і вважати її такою, що не
прийняла спадщину у вигляді 1/2 частини
квартири та визнати право власності на
всю житлову квартиру за позивачкою.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 27 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 14 жовтня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що відповідачка є
спадкоємцем другої черги за правом
представлення, прийняла спадщину у
встановлений законом строк, тому
правових підстав для задоволення
позову не має.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла рідна сестра позивача - ОСОБА_6,
після смерті якої відкрилася спадщина
у вигляді квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6, 9).

Позивачка у встановленому законом
порядку прийняла спадщину та отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/2 частку зазначеної вище
квартири (а. с. 7, 8, 47)

Відповідач ОСОБА_4 є племінницею
померлої ОСОБА_6 (а. с. 32,
33, 36) і подала заяву про прийняття
спадщини через 8 місяців та 11 днів після
її смерті та, як зазначено, у виданому
ОСОБА_3 свідоцтві про право на спадщину,
має право на Ѕ частину спадкової
квартири (а. с. 46, 47).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Згідно з ст. 1262 ЦК України у другу чергу
право на спадкування за законом мають
рідні брати та сестри спадкодавця, його
баба та дід як з боку батька, так і з
боку матері.

Оскільки позивачка по справі є рідною
сестрою померлої ОСОБА_6, то вона
належить до другої черги права на
спадкування.

Батько відповідачки - ОСОБА_7 був братом
ОСОБА_6, та помер раніше неї, тобто
ОСОБА_4 є племінницею померлої ОСОБА_6
та внаслідок смерті батька спадкує
після ОСОБА_6 за правом представлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України
племінники спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові (сестрі,
братові спадкодавця), якби вони були
живими на час відкриття спадщини.

Тобто ОСОБА_4, яка спадкує за правом
представлення, також належить до
другої черги спадкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1270 ЦК України, якщо
виникнення у особи права на
спадкування залежить від неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
іншими спадкоємцями, строк для
прийняття нею спадщини встановлюється
у три місяці з моменту неприйняття
іншими спадкоємцями спадщини або
відмови від її прийняття.

Суди, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, виходили із того, що на
ОСОБА_4 поширюється норма ч. 2 ст. 1270 ЦК
України, тому вона правомірно прийняла
спадщину через 8 місяців та 11 днів після
смерті тітки, тобто у встановлений
законом строк.

При цьому, суди не звернули уваги, що
вказана норма матеріального права на
спірні правовідносини не поширюється,
оскільки і позивачка і відповідачка є
спадкоємцями однієї черги, тому
виникнення у ОСОБА_4 права на
спадкування не залежало від прийняття
або неприйняття спадщини ОСОБА_3

Відповідно ОСОБА_4 повинна була діяти
згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, якою для
прийняття спадщини встановлено строк у
шість місяців з часу відкриття
спадщини.

За таких обставин суди ухвалили
рішення з неправильним застосуванням
норм матеріального права.

При цьому суди не з'ясували, чи є
належним способом захисту порушеного
права ОСОБА_3 позовні вимоги про
визнання особи такою, що пропустила
строк на прийняття спадщини та такою,
що не прийняла спадщину, усунення від
права власності та визнання права
власності на квартиру та в порушення
ст. 10 ЦПК України не уточнили її позовні
вимоги.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшли передчасного висновку про
відмову у задоволенні позову,
відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 27 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 14 жовтня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко