НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.11.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області в складі: головуючого судді
Дубовенко І.Г.,

при секретареві
Литвинової У.В.

за участю представника ОСОБА_1
ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Новомосковську цивільну
справу за первісним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4 про розподіл майна
подружжя та визнання договору
купівлі-продажу недійсним та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 13 квітня 2012 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про
розподіл майна подружжя, який в
подальшому уточняв 25 липня 2012 року та 22
серпня 2012 року. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що від з 30
вересня 2000 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, під час
якого придбали наступне майно: будинок
АДРЕСА_1; автомобіль ВАЗ 2107 д/н НОМЕР_3
року випуску, к. НОМЕР_4; яке, відповідно
до вимог ст.ст. 60, 70 СК України просив
визнати спільною сумісною власністю
подружжя та визнати за ним право
власності на 1/2 частину зазначеного
майна. Крім того, просив поділити
будинок по АДРЕСА_1 в антурі. Після
подачі ним позову про розподіл майна
ОСОБА_6 продала зазначений автомобіль
ОСОБА_4, він будь-яких згод на його
продаж не надавав, а тому, відповідно до
вимог ст.. 203, 215 ЦПК України просив
визнати угоду купівлі-продажу
автомобіля ВАЗ 2107 недійсною.

ОСОБА_6 23 липня 2012 року звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7
про поділ майна подружжя, який 16 квітня
2013 року уточнила, в якому посилалась на
те, що вона перебувала з ОСОБА_7 в шлюбі
з 30 вересня 2000 року до 26 березня 2012 року.
Під час шлюбу вони придбали: 11 січня 2005
року автомобіль ГАЗ 2705 - ЗПАХ 12Д,
державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року
випуску, к. НОМЕР_5; 08 серпня 2008 року
автомобіль ГАЗ 32213 СПГ, державний
номерний знак НОМЕР_2, 1999 року випуску,
к. НОМЕР_6; та земельну ділянку,
розташовану в АДРЕСА_2, яка була
приватизована на ім'я ОСОБА_7,
відповідно до державного акту про
право приватної власності серії ЯЖ №
837834 від 01.10.2009 року; яке, відповідно до
вимог ст.ст. 60, 70 СК України просила
визнати спільною сумісною власністю
подружжя та визнати за нею право
власності на 1/2 частину зазначеного
майна.

За клопотанням представника позивача у
справі призначалася судова
будівельно-технічна експертиза, яка не
була проведена з різних причин. Ухвалою
суду від 11 листопада 2014 року роз'єднано
в самостійні провадження позовні
вимоги за первісним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4 про розподіл майна
подружжя та визнання договору
купівлі-продажу недійсним та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя з
позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про поділ майна в натурі.

В судовому засіданні позивач в повному
обсязі підтримав свої позовні вимоги
та, посилаючись на ті ж підстави, просив
суд задовольнити їх в повному обсязі.
При цьому зазначив, що будинок АДРЕСА_1
придбавався їхньою сім'єю за спільні
кошти, однак він не був присутнім при
оформленні договору, а тому йому
невідомо чому він оформлений як
договір дарування. Їх сім'я проживала в
зазначеному будинку, він проводив до
нього комунікації, в тому числі і
газопровід, він займався оформленням
документів що стосувалися газопроводу,
та бачив на чиє ім'я були оформлені
правовстановлюючі документи.
Відповідач ОСОБА_4 - це двоюрідний брат
ОСОБА_1, який навіть не має водійських
прав, ОСОБА_6 і на сьогодні користується
автомобілем ВАЗ 2107. Просив його позов
задовольнити в повному обсязі та тих же
підставах.

Щодо зустрічного позову зазначив, що 11
січня 2005 року дійсно на його ім'я був
придбаний автомобіль ГАЗ 2705 - ЗПАХ 12Д,
державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року
випуску, к. НОМЕР_5, однак він був
придбаний не за сімейні кошти, а за
кошти його батька. В подальшому цей
автомобіль був проданий за
довіреністю, а тому в МРЕО відомості
щодо заміни володільця відсутні, а за
отримані кошти 08 серпня 2008 року
придбаний автомобіль ГАЗ 32213 СПГ,
державний номерний знак НОМЕР_2, 1999 року
випуску, к. НОМЕР_6. Що стосується
земельної ділянки, розташованої в
АДРЕСА_2, тог вона була йому виділена ще
до шлюбу з ОСОБА_5, а в період шлюбу була
ним приватизована, про що ним отримано
державний акт про право приватної
власності серії ЯЖ № 837834 від 01.10.2009
року. В задоволенні зустрічного позову
просив відмовити, тому як усе майно, що
зазначене ОСОБА_5 - є його особистим
майном.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 підтримала
позовні вимоги ОСОБА_9 та, посилаючись
на ті ж підстави, просила суд
задовольнити їх в повному обсязі. При
цьому зазначила, що будинок АДРЕСА_1
придбавався сторонами за спільні
кошти, однак ОСОБА_7 не був присутнім
при оформленні договору, а тому йому
невідомо чому він оформлений як
договір дарування і тим більше
незрозуміло чому цей договір дарування
не зареєстрований в БТІ. Сторони
проживали в зазначеному будинку,
ОСОБА_7 проводив до нього комунікації.
Відповідач ОСОБА_4 - це двоюрідний брат
ОСОБА_1, який навіть не має водійських
прав, ОСОБА_6 і на сьогодні користується
автомобілем ВАЗ 2107. Просила позов
ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі
та тих же підставах.

Щодо зустрічного позову зазначила, що 11
січня 2005 року на ім'я ОСОБА_7 був
придбаний автомобіль ГАЗ 2705 - ЗПАХ 12Д,
державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року
випуску, к. НОМЕР_5, однак він був
придбаний не за сімейні кошти, а за
кошти батька ОСОБА_7 В подальшому цей
автомобіль був проданий за
довіреністю, а за отримані кошти 08
серпня 2008 року придбаний автомобіль
ГАЗ 32213 СПГ, державний номерний знак
НОМЕР_2, 1999 року випуску, к. НОМЕР_6. Тому
позовні вимоги ОСОБА_1 відповідно до
вимог ст. 57 СК України в цій частині є
необґрунтованими, тому як це майно не
було придбано за спільні кошти, а є
особистим майном ОСОБА_7 Що стосується
земельної ділянки, розташованої в
АДРЕСА_2, то вона була виділена ОСОБА_7
ще до шлюбу з ОСОБА_5, а в період шлюбу
була ним приватизована, про що ним
отримано державний акт про право
приватної власності серії ЯЖ № 837834 від
01.10.2009 року, а тому відповідно до вимог
ст.ст. 60, 70 СК України не є спільною
сумісною власністю подружжя. В
задоволенні зустрічного позову
просила відмовити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_7 не
визнала, зазначивши, що будинок АДРЕСА_1
не є власністю а ні подружжя ОСОБА_7 з
ОСОБА_5, а ні ОСОБА_1, надавши суду
відомості про те, що за ОСОБА_5 не
зареєстровано будь-яке нерухоме майно.
Щодо автомобіля ВАЗ-2107, зазначила, що
дійсно під час шлюбу з ОСОБА_7 -
подружжям на ім'я ОСОБА_1 придбавався
цей автомобіль, який на підставі
довідки-рахунку від 18 серпня 2012 року
був зареєстрований за ОСОБА_4 ОСОБА_6
будь-якої згоди на відчуження цього
автомобіля від ОСОБА_7 не отримувала,
однак відповідно до порядку реєстрації
транспортних засобів такої згоди
непотрібно, а тому вважає, що в цій
частині вимоги ОСОБА_7 необґрунтовані.
В задоволенні первісного позову
просила відмовити.

Зустрічний позов підтримала в повному
обсязі, посилаючись на ті ж підстави,
просила його задовольнити.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи був
належним чином повідомлений судом, про
причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України,
суд вважає за можливе розглядати
справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача за
первісним позовом та його
представника, представника позивача за
зустрічним позовом, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності,
приходить до висновку про те, що
первісний позов підлягає частковому
задоволенню та зустрічний позов
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне, а саме:

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 30 вересня 2000 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
одруження актовий запис № 16 від 30
вересня 2000 року. Який 26 березня 2012 року
було розірвано рішенням
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області, яке набрало
законної сили 05 квітня 2012 року.

У відповідності до ст.60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. За
змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. У
зв'язку з цим, незалежно від того, чий
дохід був основним в сім'ї, майно,
придбане позивачем та відповідачем в
період зареєстрованого шлюбу, є їх
спільною сумісною власністю і вони
обидва мають рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Згідно з п. 23 Постанови пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, що
неодноразово роз'яснювалося сторонам у
справі в ході судового розгляду. Справа
досить тривалий час знаходиться в суді,
позивачем за первісним позовом
уточнювалися позовні вимоги, а
відповідачем надавалися відповідні
заперечення; сторонами подавалися
докази.

Судом встановлено і вказане
підтверджується матеріалами справи, що
подружжям за час шлюбу було набуто у
спільну сумісну власність:

11 січня 2005 року автомобіль ГАЗ 2705 - ЗПАХ
12Д, державний номерний знак НОМЕР_1, 2006
року випуску, к. НОМЕР_5;

08 серпня 2008 року автомобіль ГАЗ 32213 СПГ,
державний номерний знак НОМЕР_2, 1999 року
випуску, к. НОМЕР_6;

20 жовтня 2009 року автомобіль ВАЗ 2107
державний номерний знак НОМЕР_7, 2004 року
випуску, к. НОМЕР_4.

Відповідно до вимог ст..ст. 57-59 ЦПК
України - доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування. Суд не бере до уваги
докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом не можуть бути прийняті до уваги:

- посилання ОСОБА_7 та його представника
на те, що автомобіль ГАЗ 2705 не перебуває
у його власності, тому що проданий, тому
як відповідно до інформаційної довідки
наданої Новомосковським ВРЕР УДАІ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області № 14/9РЕР-438 від 18.07.2012 року -
власником зазначеного автомобіля
значиться ОСОБА_7;

- посилання ОСОБА_7 на те, що автомобіль
ГАЗ 2705 та автомобіль ГАЗ 32213 СПГ - є його
особистою власністю, відповідно до
вимог ст.. 57 СК України, тому як в
судовому засіданні не надано жодного
доказу що вони придбавалися за кошти,
які належали йому особисто;

- посилання ОСОБА_7 та його представника
на те, що сторонам на праві спільної
сумісної власності належить будинок
АДРЕСА_1, оформлений на імя ОСОБА_1, тому
як згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно № 29247060
від 10.11.2014 року, наданого Реєстраційною
службою Новомосковського
міськрайонного управління юстиції
Дніпропетровської області за ОСОБА_5 у
реєстрі прав власності на нерухоме
майно відомості відсутні. В матеріалах
справи міститься копія договору
дарування від 06 червня 2001 року на імя
ОСОБА_1, однак відомостей щодо
реєстрації цього договору та прав на
нерухоме майно - відсутні, в той час, як
відповідно до вимог ст.ст. 227, 244 ЦК
України, в редакції 1963 року - договір
дарування жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений та
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів. Крім того, позивачем за
первісним позовом питання щодо
визнання договору дарування спірного
будинку не ставилося;

- посилання представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 про те, що автомобіль ВАЗ 2107 не є
спільною власністю подружжя, тому як за
довідкою-рахунком перереєстрований на
імя ОСОБА_4, тому як нею самою зазначено
ОСОБА_7 згоди, передбаченої ст. 65 СК
України на перереєстрацію цього
автомобіля за іншою особою не
надавався;

- посилання представника ОСОБА_1 на те,
що земельна ділянка в АДРЕСА_2, тому як
відповідно до державного акту про
право приватної власності серії ЯЖ №
837834 від 01.10.2009 року земельна ділянка
приватизована ОСОБА_7; а згідно п. 5 ч. 1
ст. 57 СК України - особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є земельна
ділянка, набута нею, ним за час шлюбу
внаслідок приватизації земельної
ділянки, що перебувала у її, його
користуванні, або одержана внаслідок
приватизації земельних ділянок
державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, або одержана із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених Земельним
кодексом України.

Враховуючи вищевикладене суд доходить
висновку про те, що сторонами під час
шлюбу було набуто у спільну сумісну
власність;

- автомобіль ГАЗ 2705 - ЗПАХ 12Д, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску,
к. НОМЕР_5;

- автомобіль ГАЗ 32213 СПГ, державний
номерний знак НОМЕР_2, 1999 року випуску,
к. НОМЕР_6;

- автомобіль ВАЗ 2107 державний номерний
знак НОМЕР_7, 2004 року випуску, к. НОМЕР_4.

Що стосується вимог позивача за
первісним позовом про визнання угоди
купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 2107
недійсною - то вони по-перше, є не
конкретними, по-друге, передача
автомобіля відбулася за
довідкою-рахунком, що підтверджується
інформаційною довідкою МРЕВ. Однак
враховуючи, що зазначений автомобіль є
спільною сумісною. Власністю подружжя,
ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.. 65 СК
України згоди на його перереєстрацію
на іншу особу не надавав, суд вважає, що
вимоги щодо визнання за ним права
власності на 1/2 частину цього
автомобіля підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене в іншій
частині позовних вимог ОСОБА_7 -
необхідно відмовити.

Аналізуючи вищенаведене позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею
права власності на 1/2 частину
автомобіля ГАЗ 2705 - ЗПАХ 12Д, та
автомобіля ГАЗ 32213 СПГ, підлягають
задоволенню.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 3, 5, 10-12, 27, 31, 57, 60-61, 88, 128,
157, 169, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя та
визнання договору купівлі-продажу
недійсним - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя -
задовольни частково.

Визнати за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частину:

- автомобіля ВАЗ 2107 державний номерний
знак НОМЕР_7, 2004 року випуску, к. НОМЕР_4;

- автомобіля ГАЗ 2705 - ЗПАХ 12Д, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску,
к. НОМЕР_5;

- автомобіля ГАЗ 32213 СПГ, державний
номерний знак НОМЕР_2, 1999 року випуску,
к. НОМЕР_6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину:

- автомобіля ГАЗ 2705 - ЗПАХ 12Д, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску,
к. НОМЕР_5;

- автомобіля ГАЗ 32213 СПГ, державний
номерний знак НОМЕР_2, 1999 року випуску,
к. НОМЕР_6.

В іншій частині позову ОСОБА_3 -
відмовити.

В іншій частині зустрічного позову
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.Г.Дубовенко