Номер провадження № 22-ц/785/2485/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Мартинової К.П., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання дійсним правочину, укладеного
між сторонами та визнання права
власності за апеляційною скаргою
прокурора Ширяївського району в
інтересах держави в особі: Ширяївської
селищної ради Ширяївського району
Одеської області на заочне рішення
Ширяївського районного суду Одеської
області від 13 червня 2013 року,

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з вказаним позовом,в якому
просила визнати дійсним договір
купівлі-продажу 2/5 частини житлового
будинку, розташованого в АДРЕСА_1
укладеного між нею та ОСОБА_3, та
визнати право власності на зазначену
частину будинку.

В обґрунтування позову посилалась на
те, що між сторонами в усній формі було
укладено договір купівлі-продажу 2/5
частини житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, який належить
ОСОБА_3 на праві власності, про що 19.12.2011
року остання написала розписку про
отримання коштів за продану частину
будинку. В подальшому вони сподівалися
належним чином оформити вказану угоду,
шляхом звернення до нотаріуса, однак
відповідач не бажає виконувати свої
зобов'язання, в тому числі нести
витрати з нотаріального оформлення
угоди, у зв'язку з чим позивачка просила
позов задовольнити.

Рішенням Ширяївського районного суду
Одеської області від 13 червня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Визнано дійсним договір
купівлі-продажу 2/5 частини житлового
будинку, розташованого в АДРЕСА_1
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/5
частини житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1.

Вказане судове рішення оскаржує в
апеляційному порядку прокурор
Ширяївського району в інтересах
держави в особі: Ширяївської селищної
ради Ширяївського району Одеської
області. В скарзі ставиться питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового про
відмову позивачу у задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування скарги апелянт
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення судом норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд
повинен був визначити зміст позовних
вимог, предмет позову та його підставу
з метою з'ясування наявності та
характеру спірних правовідносин між
сторонами, виявлення заінтересованих
осіб у справі, правильного
застосування матеріальної форми права
до цих правовідносин та застосування
необхідного способу захисту
порушеного права, а також для
визначення й дослідження кола питань і
заходів, необхідних для ухвалення
законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення
не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з його доведеності.

Проте погодитись з такими висновками
районного суду колегія суддів не може,
оскільки суд внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права
дійшов цього висновку без всебічного,
повного й обґрунтованого з'ясування
дійсних обставин справи, а надані
докази по справі оцінені судом першої
інстанції односторонньо.

Апеляційним судом встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що
ОСОБА_3 є власником 2/5 частини житлового
будинку, розташованого в АДРЕСА_1.

19 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
усній формі було укладено договір
купівлі-продажу 2/5 частини житлового
будинку, розташованого в АДРЕСА_1, про
що 19.12.2011 року остання написала
розписку про отримання коштів за
продану частину будинку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Згідно ст. 331 ЦК України, якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державної
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
ділянки, купівлі - продажу земельної
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмової формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державної реєстрації, крім договорів
купівлі - продажу майна, що перебуває у
податковій заставі.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державної реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а у разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Частина 2 ст. 220 ЦК України надає суду
право визнати дійсність нотаріально не
посвідченого договору, якщо сторони
домовились про усі його істотні умови,
підтвердженні письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухиляється
від його нотаріального посвідчення.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що,
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
врахувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України
не застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державної реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст. ст. 210 та 640
пов'язуються з державною реєстрацією,
тому вони є неукладеними і не створюють
прав та обов'язків для сторін.

Отже, в даному випадку письмовий
договір купівлі-продажу спірного
нерухомого майна сторонами не
укладався, а визнання правочину
дійсним з зазначених позивачем підстав
не узгоджується з нормою ч. 2 ст. 220 ЦК
України, яка в даному випадку до
правовідносин, що виникли між
сторонами не застосовується, тому
відсутні й правові підстави для
визнання права власності на нерухоме
майно у спосіб обраний позивачем, що є
предметом вказаного правочину.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
документи, які б підтверджували право
власності чи право користування набуте
відповідно до вимог чинного
законодавства на земельну ділянку, на
якій розмішено спірний житловий
будинок.

За таких обставин вказане судове
рішення не можна визнати законним та
обґрунтованим.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору, рішення районного суду на
підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову позивачу у
задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу прокурора
Ширяївського району в інтересах
держави в особі: Ширяївської селищної
ради Ширяївського району Одеської
області задовольнити частково.

Рішення Ширяївського районного суду
Одеської області від 13 червня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання дійсним правочину,
укладеного між сторонами та визнання
права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

К.П.Мартинова

Ю.І.Кравець