Справа № 161/5498/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Пахолюк А.М. Провадження №
22-ц/773/522/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Антонюк К.І.,

суддів - Овсієнко А.А.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

з участю: представника позивача -
Гончарової Л.О.,

представників відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за заявою позивача Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк» про
забезпечення позову в цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «БМ Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитом та звернення стягнення на
предмет іпотеки, за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_2 на ухвалу
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19 лютого 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 19 лютого 2014 року заяву ПАТ «БМ Банк»
задоволено частково.

До вирішення справи по суті накладено
арешт на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1
загальною площею 74,4 кв.м., що належить
на праві спільної приватної власності
відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 16.11.2006 року, виданого
Відділом з приватизації житлового
фонду Виконавчого комітету Луцької
міської ради.

В решті вимог відмовлено.

Ухвалу до негайного виконання
направлено Відділу Державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, покликаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
процесуального права, просила
оскаржувану ухвалу суду скасувати.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
залишивши ухвалу суду без змін,
виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ПАТ «БМ Банк» про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити та зробити неможливим
виконання рішення суду в даній справі.

Висновки суду відповідають
встановленим в судовому засіданні
обставинам та нормам закону, якими
врегульовані ці правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, в
провадженні суду знаходилась справа за
позовом ПАТ «БМ Банк» про стягнення
заборгованості з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2
за кредитним договором та договором
поруки в розмірі 654 125,61 грн. та
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з заявою про
забезпечення позову позивач
покликався на те, що відповідачами
належним чином не виконуються
зобов'язання за кредитним договором
від 31.03.2008 року, внаслідок чого
утворилась заборгованість в розмірі 76
477,30 доларів США. Оскільки відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
(а.с. 161) у відповідачів на праві
спільної приватної власності
перебуває квартира АДРЕСА_1 загальною
площею 74,4 кв.м., тому просив накласти
арешт на це нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно із ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
забезпечується: 1) накладенням арешту
на майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; 2) забороною вчиняти
певні дії; 3) встановленням обов'язку
вчинити певні дії; 4) забороною іншим
особам здійснювати платежі або
передавати майно відповідачеві чи
виконувати щодо нього інші
зобов'язання; 5) зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту; 6)
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; 7) передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» передбачено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду щодо необхідності
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на майно, оскільки такий спосіб
забезпечення позову передбачений
законом, є співмірним заявленим
позовним вимогам і його невжиття
дійсно може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду про
задоволення позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк» про
солідарне стягнення з відповідачів
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 заборгованості по
кредиту в сумі 654 167,01 гривень.

Судова колегія не може погодитись із
доводами апелянта про те, що кредитний
договір забезпечений іпотекою, договір
якої визнано судом недійсним, тому
відсутні підстави для задоволення
позову.

Відповідно до ст. 546, 575 ЦК іпотека є
одним із видів забезпечення виконання
зобов'язання і регулюється нормами
цивільного законодавства.

Забезпечення позову є процесуальною
дією суду, право на вчинення якої
надано суду статтями 151 - 152 ЦПК України.

Накладаючи арешт на нерухомість, суд
керувався свідоцтвом про право
власності на житло, відповідно до якого
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності
відповідачам (а.с. 161).

Не суперечить вимогам закону ухвала
суду в частині накладення арешту на 2/3
частини квартири, яка відповідно до
положень ч. 2 ст. 370 ЦК України належить
на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Не є перешкодою відповідно до норм
процесуального закону для
застосування заходів забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
квартиру у випадку застосування такого
ж виду забезпечення позову у іншій
справі, яка розглядається або була
розглянута судом.

В зв'язку з тим, що між сторонами існує
спір щодо стягнення заборгованості за
кредитним договором, тому суд першої
інстанції відповідно до положень
цивільно-процесуального законодавства
постановив ухвалу про забезпечення
позову шляхом накладення арешту.
Невжиття заходів забезпечення позову
утруднить або зробить неможливим
виконання рішення суду.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що оскаржувана ухвала
постановлена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-314 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 19 лютого 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
кримінальних та цивільних справ
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий

Судді: