Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/8000/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Хавронюк
Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Кочетова Л.Г.,

суддів Снітка
С.О., Худякова А.М.,

за участю секретаря
Гукової О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" про визнання
договору іпотеки недійсним за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" на рішення
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 27 травня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року позивач звернулася
до суду з вказаним позовом та в
обгрунтування вимог зазначила, що
20.04.2007 року між нею та ПАТ КБ
„Приватбанк" був укладений договір
іпотеки, за яким вона передала в
іпотеку будинок АДРЕСА_1. Просила
визнати даний договір недійсним,
оскільки вона є матір"ю двох
неповнолітніх дітей, які на момент
укладання договору були зареєстровані
та проживали в зазначеному будинку та
проживають в ньому і до цього часу. При
укладенні договору іпотеки дозвіл
органу опіки та піклування не
витребовувався.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 27 травня 2014 року позов
задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення скасувати,
постановивши нове - про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що суд не врахував, що будинок
є власністю лише позивача, а тому
майнові права дітей не порушені, дозвіл
органу опіки та піклування у даному
випадку не був необхідним, поскільки
опіка над дітьми не встановлювалася,
діти у будинку не проживали, не
доведено, що довідка про відсутність у
позивача малолітніх дітей, є фіктивною,
оскільки не встановлювалося, ким вона
підписувалася.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має дочок:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-11).

Позивач є власником будинку АДРЕСА_1
(а.с. 5).

20.04.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ
„Приватбанк" був укладений договір
іпотеки, за яким вона передала в
іпотеку будинок АДРЕСА_1 (а.с. 128-130).

При укладенні вказаного договору
позивачем було подано довідку № 54 від
13.04.2007 року ДП «Ваш добробут», згідно
якої в зазначеному будинку, крім неї
ніхто не зареєстрований та не проживає,
малолітніх дітей немає (а.с. 66) та
довідку № 53 від 13.04.2007 року того ж
підприємства - витяг із домової книги
про склад сім»ї та прописку, згідно
якої в будинку проживає та
зареєстрована лише одна особа - ОСОБА_1
(а.с. 67).

Як вбачається з довідки сіменого
лікаря комунального закладу
«Бердичівський міський центр
медико-санітарної допомоги», діти
позивача з моменту народження по даний
час перебувають під наглядом вказаної
медустанови за адресою спірного
будинку (а.с. 180).

З довідки управління освіти і науки
виконкому Бердичівської міськради №
15/01-06 від 19.03.2014 року вбачається, що
дочки ОСОБА_1, на момент укладання
оспорюваного договору, відвідували
дошкільний навчальний заклад № 5, діти
проживали за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 178).

Згідно з довідками Бердичівського МВ
УМВС України № 123 від 02.11.2012 року (а.с. 17),
Бердичівського РС УДМС в Житомирській
області № 14/932 від 21.02.2014 року (а.с. 170), та
копії будинкової книги (а.с. 12-16), із
ОСОБА_1, у спірному будинку, з 29.03.2002
року, зареєстровані її діти.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтвердив факт проживання дітей у
вказаному будинку з моменту його
придбання позивачем.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд перщої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про те, що на момент укладення
оспорюваної угоди у вказаному будинку
проживали неповнолітні діти позивача.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей», для вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

Стаття 18 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачає, що діти члена
сім'ї наймача або власника житлового
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем. Органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчужені
жилих приміщень, та купівлі нового
житла.

Пунктом 44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
передбачено, що згідно зі статтею 32 ЦК
України, статтею 177 СК України та
статтею 17 Закону України «Про охорону
дитинства» батьки не мають права без
дозволу органу опіки і піклування
укладати договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватися від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання. У зв'язку із
наведеним суди повинні виходити із
того, чи мала дитина право власності на
предмет іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки.

Згідно із вимогами ст. 3 Конвенції «Про
права дитини» від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27 лютого 1991 року №
789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно
від того, здійснюються вони державними
чи приватними установами, що
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про необхідність дозволу
органів опіки та піклування при
укладенні зазначеного договору
іпотеки, є правильним.

Твердження апелянта, що майнові права
дітей не порушені, не грунтуються на
законі, поскільки діти є членами сім»ї
власника жилого приміщення та набули
права користування ним.

Посилання апелянта на те, що
фіктивність довідок № № 53, 54 від 13.04.2007
року ДП «Ваш добробут» не доведено,
спростовується вищевикладеними
доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин,
вчинений без дозволу органу опіки та
піклування (стаття 71 цього Кодексу), є
нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Згідно ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Недодержання в момент вчинення
правочину стороною цих вимог є
підставою його недійсності (ч. 1 ст. 215 ЦК
України).

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
винесено у відповідності до норм
матеріального та процесуального права
та підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 27 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді