ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва

в складі: головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві подання
головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві Ушенко Ю.П. (далі по
тексту - ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві)
звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1 (далі по тексту -
ОСОБА_1) до повного виконання ним
майнових зобов'язань.

Подання обґрунтоване тим, що на
примусовому виконанні у ВДВС
Дарницького РУЮ м. Києва перебуває
виконавчий лист за № 2/2608/6595/12 від 23.01.2013
року про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 000 грн.
щомісячно, починаючи з 10.09.2012 року та до
повноліття дитини.

Боржник, маючи заборгованість за
аліментними зобов'язаннями, ухиляється
від виконання рішення суду, а тому
виникла необхідність обмежити його у
праві виїзду за межі території України
на підставі ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України».

Суд, дослідивши подання та додані до
нього матеріали виконавчого
провадження, приходить до висновку про
його задоволення у зв'язку з наступним.

23 січня 2013 року Святошинським районним
судом м. Києва був виданий виконавчий
лист у справі за № 2/2608/6595/12 про
стягнення з ОСОБА_1 аліментів на
користь ОСОБА_3 на утримання доньки -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 000 грн.
щомісячно, починаючи з 10.09.2012 року та до
повноліття дитини.

05 лютого 2013 року головним державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження №36427566.

Судом встановлено, що боржник
ухиляється від виконання рішення суду,
маючи при цьому за станом на 01 червня 2014
року заборгованість за аліментними
зобов'язаннями у розмірі 16 450 грн., а усі
вчинені державним виконавцем заходи
щодо його виконання позитивного
результату не дали.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковим
до виконання на всій території України.

Частиною 1 статті 14 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) встановлено, що
судові рішення, які набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Примусове виконання рішення в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі по тексту
- ЗУ «Про виконавче провадження»)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у вказаному Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до Закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 статті 11 ЗУ «Про виконавче
провадження» встановлено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
вказаного Законом.

Повноваження державного виконавця у
процесі здійснення виконавчого
провадження передбачені ч. 3 ст. 11 ЗУ
«Про виконавче провадження».

Пунктом 18 частини 3 даної статті цього
Закону встановлено, що державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» (зі змінами)
регулює порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом передбачено, що
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань тощо
(п. 5 ч. 2 ст. 6 цього Закону).

Тимчасове затримання або вилучення
паспорта у таких випадках здійснюється
судом, органами прокуратури,
внутрішніх справ, служби безпеки,
Державної прикордонної служби України,
військовими комісаріатами та
консульською службою України.

Таким чином, наявність у особи
невиконаних зобов'язань, покладених на
неї судовим рішенням, є підставою для
обмеження її праві виїзду за межі
України.

Указом Президента України «Про
додаткові заходи щодо підвищення
ефективності виконання рішень суду»
від 24 березня 2008 року №261/08 визнано за
необхідне вжиття заходів, спрямованих
на посилення забезпечення захисту
конституційних прав і свобод людини
щодо належного виконання рішень судів,
підвищення ефективності їх виконання.

Одним із таких засобів може бути
тимчасове обмеження особам (боржникам)
у праві виїзді за межі України з
вилученням паспортного документа чи
без такого, причому таке обмеження
можливе на підставі рішення за
поданням державного виконавця про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України.

Обмеження у праві виїзду за межі
України є винятковою мірою
забезпечення виконання рішення суду,
яка має застосовуватись після
здійснення державними виконавцями
всіх інших можливих заходів із такого
забезпечення.

Враховуючи повноту вчинення
виконавчих дій, наявність доказів на
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання своїх боргових
зобов'язань, суд приходить до висновку,
що підстави викладені у поданні
державного виконавця є обґрунтованими
та достатніми для його задоволення,

Керуючись ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», стст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», Конституцією
України, стст. 208 - 210, 293, 377-1 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Подання головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_1 - задовольнити.

Тимчасово обмежити громадянина
України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, у
праві виїзду за межі України до моменту
виконання рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 13 грудня 2012
року за виконавчим листом від 23.01.2013
року про стягнення з нього аліментів на
користь ОСОБА_3 на утримання доньки -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виконання ухвали доручити Державній
прикордонній службі України (м. Київ,
вул. Володимирська, 26).

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.