Єдиний унікальний номер 242/5181/13-ц
інстанції: Хацько Н.О.
Доповідач: Космачевська Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу Державного підприємства
«Селидіввугілля» на рішення
Селидівського міського суду Донецької
області від 13 листопада 2013 року по
справі за позовною заявою ОСОБА_1 до
державного підприємства
«Селидіввугілля», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Селидове Донецької області про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Селидівського міського суду
Донецької області від 13 листопада 2013
року позов ОСОБА_1 до державного
підприємства «Селидіввугілля», третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Селидове
Донецької області про відшкодування
моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства
«Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 12
000,00 (дванадцять) тисяч гривень у
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про судові витрати.

З рішенням суду першої інстанції
не погодилося Державне підприємство
«Селидіввугілля» та подало апеляційну
скаргу, в якій просить суду скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В обґрунтування апеляційної скарги ДП
«Селидіввугілля» посилається на те, що
додані позивачем документи жодним
чином не доказують наявність у нього
моральних (душевних) страждань, стресу
та інше.

У судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про що свідчать отримання ними
телефонограм.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми. Якщо спірні
правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено і
це вбачається з матеріалів справи, що
згідно акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 23.04.2009
року, складеного на ВП шахта
«Курахівська» ДП «Селидіввугілля»,
ОСОБА_1 поставили діагноз: хронічне
обструктивне захворювання легенів
пилової етіології другої стадії,
помірна течія (виникло внаслідок
перевищення ГДК пилу на робочому місці
прохідника).

Згідно довідки МСЕК серія ДОН-04 за №081906
від 03.06.2009 року про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках, потреби у
додаткових видах допомоги, при
первинному огляді ОСОБА_1 встановлено
40% втрати професійної працездатності з
03.06.2009 року та рекомендовано
медикаментозне лікування.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, суд виходив з того, що
відповідно до закону позивач має право
на відшкодування моральної шкоди та
сума у розмірі 12000 грн. є достатньою для
її відшкодування відповідно до п. 4.1
Рішення Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004.

З такими висновками суду першої
інстанції апеляційний суд
погоджується, оскільки вони
відповідають вимогам норм
матеріального та процесуального права
та обставинам справи.

Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП
України та Закону України «Про охорону
праці», на всіх підприємствах,
установах, організаціях створюються
безпечні та нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника,
або уповноважений ним орган.

Порядок відшкодування моральної шкоди
встановлюється законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. №4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань, фати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
встановлюється законодавством.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27.01.2004р. № 1-рн/2004 зазначено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання.

Згідно до постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» (зі змінами, внесеними
постановами від 8 липня 1994 р. №7, від ЗО
вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15,
від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про
прийняття до провадження заяв про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням його
здоров'я, пов'язаним із виконанням
трудових обов'язків, суди повинні
враховувати, що спори між: потерпілим
працівником та роботодавцем (незалежно
від форм власності та виду діяльності)
щодо права на відшкодування зазначеної
шкоди підлягають судовому розгляду в
порядку, встановленому для вирішення
трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У судовому засіданні знайшло
підтвердження, що позивач, працюючи на
ВП «Шахта «Курахівська» ДП
«Селидівввугілля», отримав професійне
захворювання і йому було первинно
встановлено 40% втрати професійної
працездатності згідно висновку МСЕК
від 03.06.2009 року.

За таких обставин, суд дійшов
правильного висновку про наявність у
позивача права вимагати відшкодування
моральної шкоди, заподіяної здоров'ю.

Вказаний висновок суду відповідає
положенням ст. 23 ЦК України та рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1-9 рп./2004 згідно з яким, моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яки він зазнав у зв'язку з
каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку та
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи.

Згідно із статтею 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Селидіввугілля» -
відхилити.

Рішення Селидівського міського суду
Донецької області від 13 листопада року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Судді: