Справа № 101/2871/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року
Алуштинський міський суд

в складі

головуючого судді
Скісова Є.М.,

при секретарі
Кузнецовой К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Сімферопольського міжміського
бюро реєстрації та технічної
інвентаризації, третя особа:
Алуштинська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на нерухоме майно, визнання заповіту
недійсним та визнання недійсним
свідоцтво про право власності на
заповіт,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до
Алуштинського міського суду із позовом
до ОСОБА_2, Сімферопольського
міжміського бюро реєстрації та
технічної інвентаризації, третя особа:
Алуштинська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на нерухоме майно, визнання заповіту
недійсним та визнання недійсним
свідоцтво про право власності на
заповіт.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
ОСОБА_3 04 лютого 1981 року придбав
житловий будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1. На підставі договору
міни від 29 травня 1981 року ОСОБА_3
придбав 58/100 часток будинку АДРЕСА_2. 08
травня 1981 року ОСОБА_3 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_4

Рішенням суду від 31 січня 1983 року
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
розірвано і проведено розділ майна. За
ОСОБА_4 було визнано право власності на
29/100 часток домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_2, за ОСОБА_3 визнано право
власності на 29/100 часток даного
домоволодіння.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем
її майна є ОСОБА_2 На підставі рішення
суду від 31 січня 1983 року та свідоцтва
про право на спадщину, ОСОБА_2
зареєструвала в СМБРТІ право
власності на 29/100 часток спірного
домоволодіння.

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем
його майна визнано ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Ухвалою Алуштинського міського
суду від 08 жовтня 2004 року заяву
ОСОБА_3 було задоволено, рішення суду
від 31 січня 1983 року було скасовано.
Тому позивач вважає, що у ОСОБА_4 не
було право власності на вказане
домоволодіння, а тому вона не мала
ніякого права заповідати вказане майно
ОСОБА_2

На підставі вищенаведеного,
позивач просить : визнати за ним право
власності на 58/100 часток будинку
АДРЕСА_2 у порядку спадкування за
заповітом. Визнати недійсним заповіт
ОСОБА_4, посвідчений державним
нотаріусом Алуштинської міської
нотаріальної контори Лимаренко О.В., 28
грудня 1993 року за № 5-2252 на 29/100 часток
будинку за адресою: АДРЕСА_2. Визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину на ім'я ОСОБА_2 від 29 жовтня 1996
року, серії ААА № 888578, видане
Алуштинською державною нотаріальною
конторою, зареєстроване в реєстрі за №
1-1600, в частині спадкування 29/100 часток
будинку та скасувати державну
реєстрацію права власності ОСОБА_2 на
29/100 часток будинку за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 на задоволені позову наполягав.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не
з'явилась, причини неявки суду не
повідомила, її представник ОСОБА_7 до
суду не з'явився, надав заяву в якій
вказав, що ОСОБА_2 не надала йому
повноважень представляти її інтереси
у суді по даній справі. Втім в
матеріалах справи є копія довіреності
в якій зазначено, що ОСОБА_2 уповноважує
ОСОБА_7 вести від її імені всі цивільні,
кримінальні, господарські,
адміністративні справи, а також справи
про адміністративні правопорушення в
усіх судових установах, з усіма
правами наданими законом позивачеві,
відповідачеві та третій особі, у тому
числі з правом подачі позовної заяви,
повної або часткової відмови від
позовних вимог, визнання позову та інш.
Дана довіреність видана 12 квітня 2011
року і дійсна до 12 квітня 2021 року, або
раніше у разі її скасування
довірителем, смерті довірителя, проте
таких підстав від відповідача або її
представника суду не надано.

На підставі вищенаведеного суд
вважає, що представник відповідача
ОСОБА_7 сповіщений належним чином і
його неявка не є перешкодою для
розгляду справи.

Представник Сімферопольського
міжміського бюро реєстрації та
технічної інвентаризації до суду не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи у його відсутність.

Представник Алуштинської державної
нотаріальної контори до суду не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи у його відсутність.

Вислухавши позивача, дослідивши
письмові матеріали справи, суд вважає
позов обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню.

Судом встановлені наступні факти
та обставини.

Відповідно до заповіту ОСОБА_3 від
17 листопада 2003 року вбачається, що все
майно, що належить йому у тому числі і
будинок АДРЕСА_2 він заповів ОСОБА_1
позивачу по справі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
помер. Крім ОСОБА_1 його
правонаступником визнана ОСОБА_3, як
спадкоємець за законом.

Позивач не може оформити за
собою право власності на 58/100 часток
будинку, оскільки право власності на
29/100 часток будинку зареєстровано за
ОСОБА_2 при наступних підставах.

ОСОБА_3 04 лютого 1981 року придбав в
м. Олександрія Кировоградської
області житловий будинок по АДРЕСА_1.
Цей будинок він обміняв у ОСОБА_8 на 58/100
часток будинку в АДРЕСА_2, що
підтверджується нотаріально
посвідченим договором міни від 29
травня 1981 року.

08 травня 1981 року ОСОБА_3 уклав шлюб
з ОСОБА_4, проте 58/100 часток спірного
будинку є роздільним майном подружжя
відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та
родину України, що діяв на той час.
Вказана обставина підтверджується
тим, що сторони 19 жовтня 1980 року
розірвали шлюб, а вдруге зареєстрували
його 08 травня 1981 року. Крім того, ОСОБА_3
обміняв будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на 58/100 часток
домоволодіння АДРЕСА_2 без доплати і
придбав його до укладання шлюбу з
ОСОБА_4

В той час, відповідно листа
Сімферопольського міжміського бюро
реєстрації та технічної
інвентаризації від 21 квітня 2002 року за
ОСОБА_2 зареєстровано право власності
на 29/100 спірного будинку на підставі
свідоцтва про право на спадщину
посвідченого нотаріусом 29 жовтня 1996
року в реєстрі № 1-160. Це стало
можливим

внаслідок прийняття наступних рішень.

Так рішенням Алуштинського
міського суду від 31 січня 1983 року за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу та розділ майна шлюб,
було розірвано і проведено розділ
будинку АДРЕСА_2. За ОСОБА_4 визнано
право власності на 29/100 часток будинку.
Після її смерті 29 листопада 1995 року
спадкоємцем майна на підставі
заповіту визнана донька ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину.

Ухвалою Алуштинського міського
суду від 08 жовтня 2004 року задоволено
заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення суду
за нововиявленими обставинами, рішення
суду від 31 січня 1983 року про
розірвання шлюбу та розділ майна між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 скасовано.

Рішенням Алуштинського
міського суду від 28 грудня 2011 року, що
набрало законної сили відмовлено у
позові ОСОБА_4 - правонаступника ОСОБА_2
до ОСОБА_3 - правонаступники ОСОБА_5 та
ОСОБА_9 про розділ сумісно нажитого
майна, визнання права власності на 29/100
часток будинку АДРЕСА_2.

Таким чином, внаслідок
скасування рішення Алуштинського
міського суду від 31 січня 1983 року
ОСОБА_4 не придбала право власності на
29/100 часток домоволодіння. Тому вона не
мала права заповідати її ОСОБА_2 у якій
не виникло право на державну
реєстрацію майна.

Наявність державної реєстрації права
власності на 29/100 часток спірного
домоволодіння за ОСОБА_2 перешкоджає
позивачу в отриманні свідоцтва про
право власності на спадкове майно, а
саме на 29/100 часток будинку, як
спадкоємця за заповітом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

В силу ст. 1235 ЦК України, заповідач може
призначити своїми спадкоємцями одну
або кілька фізичних осіб, незалежно від
наявності у нього з цими особами
сімейних, родинних відносин, а також
інших учасників цивільних відносин.

Згідно до частини 2 статті 1236 ЦК
України, заповідач має право скласти
заповіт щодо усієї спадщини або її
частини.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України,
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 1235, 1236, 1257 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на
58/100 часток будинку АДРЕСА_2 у порядку
спадкування за заповітом, що належало
померлому ОСОБА_3 на праві власності.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4,
посвідчений державним нотаріусом
Алуштинської міської нотаріальної
контори Лимаренко О.В., 28 грудня 1993 року
за № 5-2252 на 29/100 часток будинку за
адресою: АДРЕСА_2.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину на ім'я ОСОБА_2 від 29 жовтня
1996 року, серії ААА № 888578, видане
Алуштинською державною нотаріальною
конторою, зареєстроване в реєстрі за №
1-1600, в частині спадкування 29/100 часток
будинку.

Скасувати державну реєстрацію
права власності ОСОБА_2 на 29/100 часток
будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене в
порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України, а саме:
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Алуштинського

міського суду
Є.М.Скісов