Провадження №6/761/1253/2014
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року Шевченківський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кравець
Д.І.,

при секретарі
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
Загоруйко О.М., боржник - ОСОБА_2,
стягувач - ОСОБА_3, про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника, -

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві)
Загоруйко О.М. звернувся до суду з
поданням, згідно якого просить
тимчасово обмежити у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2 - до виконання
зобов'язань за рішенням суду.

В обґрунтування подання зазначено, що
на примусовому виконанні в ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві
перебуває виконавчий лист № 2-497,
виданий Шевченківським районним судом
м. Києва 19 липня 2006 року про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітньої дитини.

13 червня 2012 року відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження та того ж дня
для встановлення місця знаходження
боржника та наявності у нього майна
державним виконавцем також було
направлено запити до БТІ м. Києва, ДПА м.
Києва, ДАІ м. Києва, Головного
управління земельних ресурсів м. Києва,
Адресного бюро у м. Києві та УПФУ в
Шевченківському районні у м. Києві.

Так, згідно відповідей з Адресного бюро
у м. Києві та УДАІ у м. Києві боржник у м.
Києві та Київській області не
зареєстрований і транспортних засобів
за ним також не зареєстровано.

Разом з тим, 15 серпня 2012 року виходом
державного виконавця за адресою:
АДРЕСА_1, потрапити до квартири не
виявилось можливим. Крім того, виклики,
які направлялись боржнику 06 лютого 2014
року з вимогою з'явитись на прийом до
державного виконавця, також були
проігноровані.

При цьому, державний виконавець
зазначає, що згідно довідки розрахунку,
аліменти ОСОБА_2 не сплачуються більше
шести місяців і станом на 01 вересня 2013
року його заборгованість по несплаті
аліментів становить 45 814 грн. 70 коп.

У зв'язку з тим, що боржник ухиляється
від виконання зобов'язань покладених
на нього рішенням суду, а строки
вчинення виконавчих дій обмеженні,
державний виконавець вважає за
необхідне встановити ОСОБА_2 тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України - до виконання виконавчого
листа № 2-63839 від 20 січня 2010 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. ст. 3771
Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України) суд
негайно розглядає подання про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Враховуючи вказані положення закону,
сторони виконавчого провадження у
судове засідання не викликались.

Старший державний виконавець ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві
Загоруйко О.М. у судове засідання не
з'явився, в поданні зазначив клопотання
про його розгляд за відсутності
представника ВДВС Шевченківського РУЮ
у м. Києві.

Відтак, враховуючи те, що подання про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України суд має
розглянути негайно, а державний
виконавець просить розглянути подання
без його участі, суд вважає, що неявка
державного виконавця у судове
засідання не є перешкодою для розгляду
подання.

Дослідивши подання та додані до нього
матеріали, суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 3771
ЦПК України питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право,
зокрема, у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзду в Україну громадян
України» громадянинові України, який
має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї
статті, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Разом з тим, згідно вимог ст. 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Як вбачається зі змісту подання
державного виконавця, він просить
ОСОБА_2 тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України - до виконання
виконавчого листа № 2-63839 від 20 січня 2010
року. При цьому, державний виконавець
посилається на наявність в його
провадженні виконавчого листа № 2-497,
виданого Шевченківським районним
судом м. Києва 19 липня 2006 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини.

Проте, до матеріалів подання не надано
жодного належного та допустимого
доказу, який би підтверджував, що на
примусовому виконанні в ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві
знаходиться як виконавчий лист за №
2-63839 від 20 січня 2010 року, так і
виконавчий лист № 2-497, виданий саме
Шевченківським районним судом м. Києва
19 липня 2006 року.

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, що на примусовому
виконанні в ВДВС Шевченківського РУЮ у
м. Києві знаходиться виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 2-497, виданого 19 липня 2006 року
Южноукраїнським міським судом
Миколаївської області, про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на
утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини його
доходів, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 06 липня 2006 року до
повноліття дитини, відкрите згідно
постанови державного виконавця від 13
червня 2012 року ВП № 33007591 (а.с. 14).

Звертаючись до суду з поданням,
державний виконавець зазначає, що
згідно матеріалів виконавчого
провадження наявний факт ухилення
боржника від виконання рішення суду.

Проте, жодного належного та
допустимого доказу, який би
підтверджував вказані у поданні
обставини та надавав підстави вважати,
що боржник ухиляється та має намір
ухилятись від виконання судового
рішення, у тому числі, і шляхом
залишення території України, державний
виконавець до суду не надав.

Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону
України «Про виконавче провадження»
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до ст. 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 27 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для
самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Таким чином, державний виконавець,
починаючи виконувати рішення, повинен
пересвідчитися, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк.

Разом з тим, жодних доказів, які б
підтверджували отримання боржником
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження, чи будь-яких
інших направлених йому матеріалів до
суду не надано.

Як вбачається з матеріалів доданих до
подання, окрім акту державного
виконавця щодо виходу за місцем
проживання боржника ще від 15 серпня 2012
року, складеного та підписаного лише
самим державним виконавцем, інші
докази того, що боржник ОСОБА_2 отримав
копію постанови про відкриття
виконавчого провадження та відповідно
пропозицію стосовно добровільного
виконання рішення суду, відсутні.

При цьому, при підготовці подання
державний виконавець, фактично,
обмежився лише посиланням на наявність
у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві
неіснуючого виконавчого листа,
цитуванні положень низки законів та
зазначенні його суб'єктивної думки про
небажання боржника виконувати судове
рішення, без належного обґрунтування
такого висновку, так само як і без
наведення жодних обставин щодо
проведення ним усіх можливих заходів
для виконання рішення суду,
передбачених ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження».

Зважаючи на те, що норми Конституції
України є нормами прямої дії, з
урахуванням того, що державним
виконавцем не надано доказів, які
свідчать про ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього будь-яким рішенням суду, вважаю,
що у даному випадку встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон боржника ОСОБА_2 є прямим та
грубим порушенням його конституційних
прав та свобод.

За таких обставин суд прийшов до
висновку, що подання є необґрунтованим
та таким, що не підлягає задоволенню, а
тому у його задоволенні слід відмовити,
що не позбавляє можливості звернення
до суду з аналогічним питання у
майбутньому у встановленому законом
порядку.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 33
Конституції України, ст.ст. 11, 25, 27, 31
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України» та керуючись
ст.ст. 57-59, 209, 210, 212, 3771 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Загоруйко О.М.,
боржник - ОСОБА_2, стягувач - ОСОБА_3, про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд міста
Києва шляхом подання апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: