Єдиний унікальний номер 271/7357/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2241/2014
Головуючий в 1 інстанції: Кулик Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В.,
Новосьолової Г.Г.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 23 січня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Шахта ім. О.Ф. Засядько» про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 23 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Шахта ім. О.Ф.
Засядько» про відшкодування моральної
шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядько»
на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у
розмірі 14000,00 грн. Вирішено питання про
судові витрати.

З вказаним рішенням суду першої
інстанції не погодилась ОСОБА_1 та
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
збільшити розмір стягнутої моральної
шкоди.

В обґрунтування своєї скарги
посилається на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а також на порушення норм
матеріального та процесуального права,
та зазначає, що стягнута на її користь
сума є недостатньою, так як ушкодження
здоров'я призвело до моральних
страждань, порушився її нормальний
ритм життя.

Позивач в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримала, просила
її задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги, вважає
рішення суду законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та
це вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_1 перебувала у трудових
відносинах з ПАТ «Шахта ім. О.Ф.
Засядько» з 01.01.1990 року. Згідно наказу
№82-к від 27.06.1988 року позивач була
прийнята 23.06.1988 року в ремгрупу
Центральної збагачувальної фабрики
«Київська» Донецького виробничого
об'єднання «Донецьквуглезбагачення»
електрогазозварником ручної зварки 3
розряду. 01.01.1990 року ЦЗФ «Київська» була
передана шахті ім. О.Ф. Засядько. 17.12.2013
року згідно наказу №1713к від 17.12.2013 року
позивач була звільнена за п. 2 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку з неможливістю
виконувати роботу за станом здоров'я
(а.с. 4-8).

Первинним висновком МСЕК від 11.12.2013
року позивачу встановлено 45% стійкої
втрати працездатності та 3 групу
інвалідності (а.с. 30).

Суд, частково задовольняючи
позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди, виходив з того, що
оскільки статтями 23 та 1167 ЦК України та
статтею 237-1 КЗпП України передбачено
відшкодування моральної шкоди за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця), тому вимоги
позивача про відшкодування йому
моральної шкоди є обґрунтованими.

Такий висновок суду правильний та
відповідає вимогам закону.

Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП
України та Закону України «Про охорону
праці», на всіх підприємствах,
установах, організаціях створюються
безпечні та нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника,
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
встановлюється законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 р. №4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань, фати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
встановлюється законодавством.

Рішенням Конституційного Суду
України від 27.01.2004р. №1-рн/2004 зазначено,
що ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання.

Згідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 р. №6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами,
внесеними постановами від 8 липня 1994 р.
№7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня
1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи
питання про прийняття до провадження
заяв про відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
його здоров'я, пов'язаним із виконанням
трудових обов'язків, суди повинні
враховувати, що спори між: потерпілим
працівником та роботодавцем (незалежно
від форм власності та виду діяльності)
щодо права на відшкодування зазначеної
шкоди підлягають судовому розгляду в
порядку, встановленому для вирішення
трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У судовому засіданні знайшло
підтвердження, що позивач, працюючи на
підприємстві «Шахта О.Ф. Засядько»,
отримала професійне захворювання і їй
було встановлено 45% втрати професійної
працездатності згідно висновку МСЕК
від 11.12.2013 року та 3 групу інвалідності.

За таких обставин, суд дійшов
правильного висновку про наявність у
позивача права вимагати відшкодування
моральної шкоди, заподіяної здоров'ю.

Вказаний висновок суду відповідає
положенням ст. 23 ЦК України та рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1-9 рп./2004 згідно з яким, моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яки він поніс у зв'язку з
каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права

і обов'язки сторін, що брали участь у
справі, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку та ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими доказами,
наявними в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачу не в повному обсязі
відшкодована моральна шкода не
приймаються до уваги, оскільки вказана
сума відшкодування моральної шкоди
відповідає принципу розумності та
справедливості, підстави для її
збільшення відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Згідно із статтею 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин рішення суду
відповідає встановленим обставинам,
нормам матеріального права, підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 23 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: