АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Шахової О.В., Саліхова В.В.

при секретарі: Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.07.2014 у справі за позовом ОСОБА_1, який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання поважною тимчасову відсутність та не проживання в квартирі, усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, виділення для проживання окремої кімнати та стягнення витрат на правову допомогу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1, який діє також в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 та його малолітня донька ОСОБА_2 зареєстровані в спірній квартирі, а відповідач перешкоджає їм проживати у цій квартирі, у зв'язку з чим вони змушені тимчасово проживати за іншою адресою. З цього приводу позивач звертався до дільничного інспектора та до ЖЕД № 223 м. Києва із відповідними заявами.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати поважною його тимчасову відсутність та не проживання в спірній квартирі, вселити позивача та його малолітню доньку в спірну квартиру, виділити їм для проживання окрему кімнату житловою площею 12 кв.м., та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою.

Справа № 753/21255/13
№ апеляційного провадження 22-ц/ 796/10658/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Набудович І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
28.03.2014 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа Дарницький РВ ГУ ДМС України в м. Києві про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач в спірній квартирі не проживає без поважних причин тривалий час з 2000 року, не цікавиться спірною жилою площею, витрат по утриманню квартири та по оплаті комунальних послуг не несе, його речей в квартирі немає, а тому вважає, що він втратив право користування квартирою в зв'язку з відсутністю понад шість місяців без поважних причин.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.05. 2014 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування Дарницької РДА у м. Києві, КП «Господар Дарницького району м. Києва» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування об'єднано в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Дарницький РВ ГУ ДМС України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.07.2014у задоволенні позову ОСОБА_1, який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання поважною тимчасову відсутність та не проживання в квартирі, усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, виділення для проживання окремої кімнати та стягнення витрат на правову допомогу - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у виді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем за первісним позовом подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. А саме, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не взяв до уваги докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, а саме, що він не проживав у вказаній квартирі з поважних причин, оскільки спочатку він навчався у вищому навчальному закладі, а потім був змушений доглядати за своєю хворою матір'ю. Крім того, апелянт вказує на те, що відповідач чинить йому та його малолітній доньці перешкоди у користуванні вказаною квартирою, в квартиру не пускає та ключі не дає. На підставі зазначеного, просить рішення суду скасувати та ухвали нове, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги повністю, та стягнути з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 грошові кошти понесені ним на правову допомогу у розмірі 6000, 00 грн., та витрати на сплату судового збору у розмірі 486,00 грн. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні 04.11.2014 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін. Після оголошення перерви в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Від Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві надійшла заява в якій вони просили розглядати справи без участі їх представника.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Таким чином колегія суддів в порядку ч 2 ст. 305 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а в разі відсутності понад встановлений строк, така особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням (стаття 72 ЖК України).

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Для встановлення настання правових наслідків не використання жилого приміщення для постійного проживання понад шість місяців необхідно встановити причини відсутності особи у квартирі, наявність чи відсутність у неї інтересу до даної квартири та безперервність не користування особою даною квартирою.

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності поважних причин тривалого не користування спірною квартирою та відсутності інтересу до даної квартири з боку ОСОБА_1 протягом тривалого часу, безперервності не користування ним даною квартирою.

Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд першої інстанції вважав такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та є такими, що підлягає задоволенню.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не вважає за можливе.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 232 від 25.12.2002 КП «Господар» договір найму житлового приміщення - трикімнатної квартири АДРЕСА_1 переоформлено на ОСОБА_3 на сім'ю з 5 осіб у зв'язку з вибуттям основного квартиронаймача ОСОБА_8 (а.с. 10).

В спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 (власник особового рахунку), ОСОБА_1 (син), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_4 (брат) та ОСОБА_2 (онука), що підтверджується довідкою форми № 3 ЖЕД № 223 від 27.11.2013 (а.с. 11).

Фактично в квартирі проживає відповідач за основним позовом ОСОБА_3 який зареєстрований у спірній квартирі з 1989 року.

ОСОБА_1 зареєстрований в спірній квартирі з 1995 року, а ОСОБА_2 зареєстрована з 2013 року, в спірній квартирі вони не проживають.

З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що останній не проживає в спірній квартирі з 2000 року, а саме: з 2000 по 2010 роки позивач проживав за адресою своєї бабусі в АДРЕСА_2 та навчався у вищому учбовому закладі, а з 2010 року по 2012 рік проживав разом зі своєю хворою матір'ю, яка потребувала його допомоги за адресою АДРЕСА_3. Після смерті матері в 2012 році позивач намагався вирішити з відповідачем питання щодо проживання у спірній квартирі, але останній йому відмовив.

З довідки форми № 3 ЖЕД № 223 від 27.11. 2013 також, вбачається, що ОСОБА_1 1991 р.н., тобто повну цивільну дієздатність він набув в 2009 році з досягненням ним повноліття. А тому, твердження суду першої інстанції про те, що причини тимчасової відсутності ОСОБА_1 в спірній квартирі з 2000 року по 2012 рік є неповажними та суд вважає їх необгрунтованими, оскільки наявність перешкод у користуванні спірною квартирою ним не доведена в ході розгляду справи, колегія суддів вважає такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального права та без належного дослідження матеріалів справи, оскільки період з 2000 року по 2009 рік взагалі не мав прийматися до уваги судом першої інстанції при вирішенні вказаного питання виходячи з того, що ОСОБА_1 повна цивільна дієздатність фізичної особи, яка поширюється на всі цивільні права та обов'язки була набута лише у 2009 році.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зустрічний позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням подано 28.03.2014, а тому відповідно до положень ст. 72 ЖК шестимісячний строк повинен відраховуватися від дати подання позову. Свої позовні вимоги відповідач обґрунтовує тим, що позивач в спірній квартирі не проживає без поважних причин тривалий час з 2000 року, не цікавиться спірною жилою площею, витрат по утриманню квартири та по оплаті комунальних послуг не несе, його речей в квартирі немає.

Проте, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 вчиняв дії, щодо вселення в спірне житлове приміщення, що підтверджується заявами від 26.04.2013 та 16.09.2013 до начальника ЖЕД-223 з проханням не виписувати його із квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без його відома, у зв'язку з тим, що він не може проживати у вказаній квартирі зі своїм батьком, оскільки він не впускає його до квартири, та заявою від 29.10.2013 до правоохоронних органів про створювані ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою. Разом з цим, в матеріалах справи, також, містяться пояснення ОСОБА_3 в яких він зазначає, що не впускає ОСОБА_1 до спірної квартири, оскільки там не має місця де б він міг мешкати разом зі своєю сім'єю, що в свою чергу вказує на те, що ним чиняться перешкоди щодо вселення останнього у спірне житлове приміщення. Вищевказаними діями ОСОБА_1 підтверджується і його інтерес до вказаної квартири, і наявність перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням зі сторони ОСОБА_3, що в свою чергу спростовує висновок суду першої інстанції про відсутність перешкод у користуванні спірною квартирою.

Разом з тим, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами понад шість місяців відбувається внаслідок, зокрема, влаштування дитини на виховання до родичів, протягом усього часу їх перебування у родичів (ч.3 ст. 71 ЖК), а також на час перебування у осіб, які потребують догляду. Як встановлено у суді першої інстанції, ОСОБА_1 з 2000 по 2010 рік перебував на виховані у бабусі та проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_2, проте у зв'язку з хворобою матері він з 2010 року був змушений проживати разом з нею та доглядати її у тітки за адресою: АДРЕСА_3 до її смерті 29.04.2012, а тому враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає причини тимчасової відсутності ОСОБА_1 в спірній квартирі з 2009 року по 2012 рік поважними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та ухваленням в цій частині нового рішення.

Твердження представника ОСОБА_3 про те, що з досягненням 14 років, ОСОБА_1 мав право вибору свого місця проживання, але цього не зробив, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки це є правом особи при вирішенні питання визначення місця проживання дитини.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_9 в частині виділення йому та його малолітній дочці окремої кімнати у спірній квартирі для проживання та вимог щодо зобов'язання відповідача ОСОБА_3 не чинити йому та його малолітній дочці перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, колегія суддів вважає їх такими, що є похідними від вимоги про вселення в спірне житлове приміщення, передчасними та по суті можуть становити предмет окремого спору так як мають вирішуватися з урахуванням прав інших мешканців квартири, а також встановленого між ними порядку користування квартирою.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів виходить з положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011, згідно яких розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Оскільки суду не надано розрахунку затраченого часу особи, яка надавала правову допомогу, що унеможливлює здійснення розрахунку витрат на правову допомогу, то вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та наявністю порушення норм матеріального права знайшли своє підтвердження, в зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права (стаття 309 ЦПК України).

На підставі викладеного вище колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 312-315, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.07.2014 - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.07.2014 у справі за позовом ОСОБА_1, який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання поважною тимчасову відсутність та не проживання в квартирі, усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, виділення для проживання окремої кімнати та стягнення витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1, 1991 р.н., та ОСОБА_2, 2013 р.н., в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: