Справа № 682/2756/13-ц
Провадження № 2/682/22/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2014 року

Славутський міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Маршал І.М.,

секретаря Мелашенко О.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Славута
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя. З урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог, позивач
вказувала, що із відповідачем
перебувала у шлюбі з 04.03.1989 року по
14.02.2011 року, де набули спільно майно :
приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» у
АДРЕСА_1, приміщення магазину (МАФ)
«ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_2, автомобіль
ВАЗ 21102 д.р.н. НОМЕР_1. Крім того, нею за
рахунок особистих коштів 01.04.2011 року
було сплачено 6 583, 20 грн. в рахунок
заборгованості по внесках перед ТОВ
«Автоклуб», через яке відбувалося
придбання автомобіля. Позивач просила
провести розподіл спільного майна
подружжя, виділивши їй у власність малу
архітектурну форму - магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_2» в АДРЕСА_2, вартістю 47 111
грн., автомобіль ВАЗ 21102 д.р.н. НОМЕР_1,
вартістю 27 200 грн.; ОСОБА_2 виділити у
власність приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1, вартістю 90 985
грн., стягнути з ОСОБА_2 на її користь 16
674 грн. компенсації у вартості
спільного майна подружжя; стягнути з
ОСОБА_2 на її користь 3 291, 6 грн.
компенсації на відшкодування
сплачених боргів подружжя, стягнути з
ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

За зустрічним позовом ОСОБА_2, із
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, позиваючись до ОСОБА_1
вказував, що вважає, що на магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_2» не розповсюджується
режим спільного сумісного майна
подружжя, оскільки кожен із них будучи
зареєстрованим як ФОП здійснював
окремо один від одного свою
підприємницьку діяльність, він - у
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», ОСОБА_1 - у
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2». Вважаючи
спільною сумісною власністю
автомобіль ВАЗ 2110 р.н. НОМЕР_1, вартістю
27 200 грн., телевізор, вартістю 4 500 грн.,
холодильник, вартістю 4 000 грн.,
шафу-купе, вартістю 3 500 грн., комод,
вартістю 1 800 грн., ліжко 2-х спальне,
вартістю 3000 грн., набір меблів до кухні
з мийкою, плитою, електродуховкою,
вартістю 12 000 грн., позивач ОСОБА_2
просив виділити йому із спільного
майна автомобіль ВАЗ 2110 р.н. НОМЕР_1,
вартістю 27 200 грн., а ОСОБА_1 - телевізор,
вартістю 4 500 грн., холодильник, вартістю
4 000 грн., шафу-купе, вартістю 3 500 грн.,
комод, вартістю 1 800 грн., ліжко 2-х
спальне, вартістю 3000 грн., набір меблів
до кухні з мийкою, плитою,
електродуховкою, вартістю 12 000 грн.,
всього майна на загальну суму 28 800 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник підтримали заявлений
позов із викладених підстав, у
зустрічному позові ОСОБА_2 просили
відмовити. Суду пояснила, що магазини
та автомобіль вважає спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки
придбавалися вони за спільні кошти
сімї. Вона зареєстрована як ФОП із
19.12.2004 року, займалася здійсненням
підприємницької діяльності в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_2», також допомагала і
чоловіку, який здійснював
підприємницьку діяльність в магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1». Побутова техніка та
меблі, які заявлені за зустрічним
позовом, вона залишила після
розірвання шлюбу ОСОБА_2 і жодної речі
із вказаних відповідачем у неї не має.

ОСОБА_2 та його представник в
судовому засіданні підтримали
заявлений зустрічний позов із
викладених у ньому підстав, у позові
ОСОБА_1 просили відмовити. У своїх
поясненнях ОСОБА_2 вказав, що він був
зареєстрований як ФОП із 1994 року, і з
того час у здійснював торгівлю на
ринку, будівництво магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2»
здійснювалося за спільні кошти сімї.
Магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» будувався у той
час, коли ОСОБА_1 була за кордоном, де
заробляла гроші для сімї. А магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_2» вони будували разом,
коли дружина була уже в Україні, але на
той час була безробітною. Автомобіль
вони дійсно придбали в розстрочку, і на
день розірвання шлюбу борг складав
біля 6 000 грн. Побутова техніка та меблі,
на які він вказує у позові, були
придбані ними у період шлюбу,
знаходиться воно у ОСОБА_1

Заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.ст.60,61 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сім'ї, то гроші,
інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ( ч. 3 ст. 61
СК України).

Відповідно до змісту ст.ст. 3, 10-11, 59, 60, 61
ЦПК України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд вирішує
спір на засадах змагальності та
диспозитивності, в межах та на
підставах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами належних і
допустимих доказів. Кожна сторона
доказами зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Судом встановлено, що 04.03.1989 року
сторони зареєстрували шлюб, 14.02.2011 року
шлюб між ними розірвано, що
стверджується даними свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 04.03.1989
року та свідоцтва про розірвання шлюбу
серії НОМЕР_3 від 14.02.2011 року.

ОСОБА_2 зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності із 23 серпня
1994 року, згідно даних свідоцтва про
державну реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності НОМЕР_4.
ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа
- підприємець з 19.12.2004 року, що
відповідачем за зустрічним позовом в
судовому засіданні не заперечувалося.

Як убачається з проекту відведення
земельної ділянки для будівництва
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 ( 2000
рік), земельні ділянка відводилася
ОСОБА_2 як фізичній особі, а не як ФОП,
аналогічний висновок випливає і із
дозволу на виконання будівельних робіт
від 26.01.2001 року, акту державної
технічної комісії про прийняття
закінченого будівництвом об'єкта в
експлуатацію від 15.06.2001 року,
інвентарної справи на приміщення
магазину по АДРЕСА_1, рішення
виконавчого комітету Славутської
міської ради від 27.11.2001 року №305 про
затвердження Акту Державної технічної
комісії по прийняттю в експлуатацію
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1.

Мала архітектурна форма-магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_2» 28.12.2005 року прийнятий в
експлуатацію та виконавчим комітетом
Славутської міської ради рішенням
прийнято рішення № 486 Про затвердження
акту Державної технічної комісії по
прийняттю в експлуатацію магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_2» із збірних інвентарних
конструкцій ( власник ОСОБА_1). Рішенням
Славутської міської ради від 27.03.2012
року № 4.3.-17/2012 поновлено ФОП ОСОБА_1
договір оренди землі, що
зареєстрований у державному реєстрі
земель 19.06.2006 року за № 55 строком
на 3 роки ( земельна ділянка площею 30
кв.м. по АДРЕСА_2, на земельній ділянці
розташований магазин зі збірних
інвентарних конструкцій
«ІНФОРМАЦІЯ_2»).

Не заперечується ОСОБА_2 того, що
подружжям було придбано у розстрочку у
ТзОВ «Автоклуб» автомобіль ВАЗ-21102 у
період шлюбу сторін, та того, що після
розірвання шлюбу ОСОБА_1 01.04.2011 року
було сплачено 6 583,20 грн. власних коштів
із заборгованості за вказаний
автомобіль.

Згідно висновку експерта № 40110/З_С від
30.04.2014 року ринкова вартість приміщення
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1
становить 90 985 грн., ринкова вартість
малої архітектурної форми-магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_2» у АДРЕСА_2 - 47 111 грн.

Згідно висновку експерта № 40110/З ПС від
10.02.2014 року ринкова вартість
автомобіля марки ВАЗ-21102, дрн НОМЕР_1
становить 27 200 грн.

За таких обставин, ОСОБА_2 не надано
суду будь-яких доказів на
підтвердження належності нерухомого
майна - магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»
відповідачу на праві особистої
власності як ФОП.

Відповідно до чинного законодавства,
загальною спільною власністю чоловіка
і жінки є нажите ними в період шлюбу
рухоме і нерухоме майно, що може бути
об'єктом права приватної власності,
крім майна нажитого кожним з чоловіка і
жінки за час їхнього роздільного
проживання при фактичному припиненні
подружніх відносин.

Набуття майна за час шлюбу створює
презумпцію виникнення права спільної
сумісної власності, що означає, що ні
дружина, ні чоловік не зобов'язанні
доводити наявність права спільної
сумісної власності на майно, набуте
ними у шлюбі, оскільки воно вважається
таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то
реєстрація прав на нього лише на ім'я
одного з подружжя не спростовує
презумпції належності його до спільної
сумісної власності подружжя, тобто
якщо у відповідному документі
власником чи набувачем вказано лише
дружину, це ще не означає, що вона є
одноосібним власником майна.

Статтею 68 СК України визначено, що
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Статтею 69 СК України передбачено, що
дружина та чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності. Кожен із
співвласників має право на поділ
спільного майна.

Відтак, оскільки нежитлова будівля -
магазин по АДРЕСА_1, мала архітектурна
форма-магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» у АДРЕСА_2,
автомобіль ВАЗ-21102, дрн НОМЕР_1 є
спільною сумісною власністю подружжя,
позовні вимоги ОСОБА_1 суд знаходить
підставними.

Безпідставними суд вважає твердження
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2
про те, що магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» та
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» не є об'єктами
спільної сумісної власності подружжя,
оскільки набувалися ними як фізичними
особами-підприємцями.

Стаття 57 СК України передбачає, що
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею,
ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування,
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Згідно рішення Конституційного Суду
України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012
у справі за конституційним зверненням
приватного підприємства «ІКІО» щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 61 Сімейного
кодексу України, приватне
підприємство, засноване одним із
подружжя - це окремий об'єкт права
спільної сумісної власності подружжя,
до якого входять усі види майна, у тому
числі вклад до статутного капіталу та
майно, виділене з їх спільної сумісної
власності. Таким чином, статутний
капітал та майно приватного
підприємства, сформовані за рахунок
спільної сумісної власності подружжя,
є об'єктом їх спільної сумісної
власності.

Виходячи з наведеного, спільним майном
подружжя є також майно, яке
використовується для здійснення
господарської діяльності фізичною
особою - підприємцем за умови, що воно
придбане за рахунок належних подружжю
коштів.

Та обставина, що спірний кіоск чи
магазин використовується для зайняття
підприємницькою діяльністю одним із
подружжя може бути врахована при
обранні способу його поділу та
виділенню цьому подружжю майна із
компенсацією іншому належної йому
частки в ньому.

Правова позиція щодо можливості
віднесення до спільного майна подружжя
майна, яке використовується для
здійснення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за умови,
що воно придбане за рахунок належних
подружжю коштів, висловлена також
Верховним Судом України в постанові
від 11 вересня 2013 року у справі № 6-56цс13.

Заявлена вимога про поділ боргу між
подружжям у розмірі 6 583,20 грн.
підлягає до задоволення, так із ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 12
сплаченої нею після розірвання шлюбу
суми коштів на погашення боргових
зобов'язань за придбаний подружжям
автомобіль - 3 291,6 грн.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2
не надано суду належних і допустимих
доказів щодо того, що майно, на яке він
вказує як на об'єкт права спільної
сумісної власності подружжя :
телевізор, вартістю 4 500 грн.,
холодильник, вартістю 4 000 грн.,
шафа-купе, вартістю 3 500 грн., комод,
вартістю 1 800 грн., ліжко 2-х спальне,
вартістю 3000 грн., набір меблів до кухні
з мийкою, плитою, електродуховкою,
вартістю 12 000 грн. було придбане
сторонами в період шлюбу та за спільні
кошти подружжя.

На підставі викладеного, суд знаходить
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення позовні
вимоги ОСОБА_1 частково. Та з
врахуванням того факту, що сторони
користуються спірним майном наступним
чином : ОСОБА_1 - малою архітектурною
формою - магазином «ІНФОРМАЦІЯ_2» та
автомобілем ВАЗ 21102, а ОСОБА_2 -
магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1», оцінивши
вартість спільного майна сторін у 165 296
грн., де відповідно розмір частки
кожного з подружжя становить 82 648 грн.,
суд приходить до висновку, що ОСОБА_1
має бути присуджено майна на суму 74 311
грн. (мала архітектурна форма - магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_2» та автомобіль ВАЗ 21102) , а
ОСОБА_2 ( магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1») на суму
90 985 грн. При цьому з ОСОБА_2 слід
стягнути на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію вартості її частки в
розмірі 8 337 грн.

Також зважаючи на викладене суд
знаходить зустрічний позов ОСОБА_2
безпідставним, тому відмовляє у його
позові.

Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних із розглядом справи. До
судових витрат, пов'язаних із розглядом
судової справи належать витрати,
пов'язані із проведенням судових
експертиз.

ОСОБА_1 сплачено судовий збір та
витрати на проведення судових
експертиз.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 57, 60, 61, 68, 69 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 3, 10-11, 59, 60, 61, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, -
задовольнити частково.

Провести розподіл спільного майна
подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1
малу архітектурну форму - магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_2» в АДРЕСА_2 та автомобіль
ВАЗ 21102 дрн НОМЕР_1; виділивши у
власність ОСОБА_2 приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 337
грн. грошової компенсації вартості її
частки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3
291,6 грн. компенсації на відшкодування
сплачених боргів подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3
685,25 грн. судових витрат.

У решті вимог позову ОСОБА_1 відмовити.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя, - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Хмельницької області протягом 10 днів з
дня проголошення рішення, а особою у
відсутності якої проголошено рішення -
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя
Маршал І. М.