Справа № 127/190/14-ц Провадження №
22-ц/772/3314/2014Головуючий в суді першої
інстанції Сичук М. М.Категорія 53
Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука
В.В.

суддів:
Медвецького С.К., Чуприни В.О.,

при секретарі:
Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
державного підприємства « 45
експериментальний механічний завод»
на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 28.02.2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до державного
підприємства « 45 експериментальний
механічний завод», за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача - директора державного
підприємства « 45 експериментальний
механічний завод» ОСОБА_3 про визнання
звільнення з роботи незаконним,
скасування наказу про звільнення,
поновлення на займаній посаді та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, -

в с т а н о в
и л а :

В січні 2014 року позивач звернувся в суд
з вказаним позовом, посилаючись на те,
що згідно укладеного контракту від
29.12.2003 року він працював керівником
відокремленого структурного
підрозділу «Монтажтехсервіс»
державного підприємства Міністерства
оборони України « 45 експериментальний
механічний завод». 10.12.2013 року було
складено акт про те, що в порушення
вимог п. 4 «Положення про умови роботи
за сумісництвом працівників державних
підприємств, установ і організацій»,
положень статуту державного
підприємства « 45 експериментальний
механічний завод» та положення «Про
відокремлений структурний підрозділ
державного підприємства « 45
експериментальний механічний завод»
«Монтажтехсервіс», станом на 10.12.2013
року він працював за сумісництвом
директором приватного підприємства
«Квадріс-Н» і з даним актом його
ознайомлено 11.12.2013 року. Наказом
директора державного підприємства "45
експериментальний механічний завод"
позивача було звільнено з займаної
посади за одноразове грубе порушення
трудових обов'язків згідно п. 1 ст. 41
КЗпП України. Позивачем зазначено, що
трудова дисципліна та обов'язки ним
порушені не були, він не є державним
службовцем, тому міг працювати за
сумісництвом і відповідно його
звільнення з роботи не має законного
підґрунтя, а тому позивач, з
урахуванням уточнених вимог, просив
визнати його звільнення з роботи
незаконним, скасувати наказ про
звільнення, поновити його на займаній
посаді та стягнути заробітну плати за
час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 28.02.2014 року
позов задоволено та визнано звільнення
ОСОБА_2 з посади начальника (директора)
відокремленого структурного
підрозділу «Монтажтехсервіс»
державного підприємства « 45
експериментальний механічний завод»
незаконним і скасовано наказ директора
державного підприємства « 45
експериментальний механічний завод» №
95 від 10.12.2013 року.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника
(директора) відокремленого
структурного підрозділу
«Монтажтехсервіс» державного
підприємства « 45 експериментальний
механічний завод».

Стягнуто з державного підприємства « 45
експериментальний механічний завод»
на користь ОСОБА_2 середню заробітну
плату за час вимушеного прогулу в сумі 9
047,20 грн..

Рішення в частині поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за один місяць в сумі 3 505,79
грн. допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, представником державного
підприємства « 45 експериментальний
механічний завод» подано апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити,
посилаючись на неповноту з`ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та порушення норм матеріального
і процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 08.04.2014 року апеляційну
скаргу представника державного
підприємства « 45 експериментальний
механічний завод» відхилено, а рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 28.02.2014 року залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22.10.2014 року,
ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 08.04.2014 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник
державного підприємства « 45
експериментальний механічний завод»
апеляційну скаргу підтримала з
посиланням на викладені в ній
обставини.

ОСОБА_2 та його представник в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечували,
вказавши на її безпідставність і
законність та обґрунтованість рішення
суду.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, причин
неявки не повідомив, а тому згідно ч. 2
ст. 305 ЦПК України його неявка не
перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що позивача звільнено
без додержання правил, встановлених
для застосування дисциплінарних
стягнень, що є порушенням норм
трудового законодавства та підставою
для поновлення його на роботі.

Однак погодитись з таким висновком
районного суду не можна, оскільки
висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд допустив
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п. п. 3,4 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує та ухвалює нове рішення з
наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що згідно укладеного
контракту від 29.12.2003 року ОСОБА_2
працював керівником відокремленого
структурного підрозділу
«Монтажтехсервіс» державного
підприємства Міністерства оборони
України « 45 експериментальний
механічний завод».

Актом від 10.12.2013 року встановлено, що
ОСОБА_2 в порушення вимог п. 4 «Положення
про умови роботи за сумісництвом
працівників державних підприємств,
установ і організацій», затвердженого
наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства фінансів України від
28.06.1993 № 43, положень статуту державного
підприємства « 45 експериментальний
механічний завод» та положення «Про
відокремлений структурний підрозділ
державного підприємства « 45
експериментальний механічний завод»
«Монтажтехсервіс», станом на 10.12.2013
року працював за сумісництвом
директором приватного підприємства
«Квадріс-Н». Із вказаним актом позивач
ознайомлений 11.12.2013 року.

Наказом директора державного
підприємства « 45 експериментальний
механічний завод» №95 від 10.12.2013 року
ОСОБА_2 звільнено з посади начальника
(директора) відокремленого
структурного підрозділу
«Монтажсервіс» державного
підприємства « 45 експериментальний
механічний завод» за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків згідно п.
1 ст. 41 КЗпП України. В якості причини
звільнення в наказі зазначено факт
виявлення систематичного невиконання
без поважних причин посадових
обов'язків та одноразового грубого
порушення трудових обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний у випадках
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків керівником
підприємства, установи, організації
всіх форм власності (філіалу,
представництва, відділення та іншого
відокремленого підрозділу), його
заступниками, головним бухгалтером
підприємства, установи, організації
всіх форм власності, його заступниками,
а також службовими особами органів
доходів і зборів, яким присвоєно
спеціальні звання, і службовими
особами центральних органів
виконавчої влади, що реалізують
державну політику у сферах державного
фінансового контролю та контролю за
цінами.

Згідно ч. 1 ст. 147 та ст. 148 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано такий
захід стягнення як звільнення.
Дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Обов'язки ОСОБА_2, як керівника ВСП
«Монтажтехсервіс», визначені
Положенням про відокремлений
структурний підрозділ
«Монтажтсхсервіс» державного
підприємства Міністерства оборони
України « 45 експериментальний
механічний завод», затвердженим
наказом № 68 від 21.03.2000 року начальника 45
експериментального механічного заводу
та контрактом від 29.12.2003 року.

Крім того, пунктом 4 «Положення про
умови роботи за сумісництвом
працівників державних підприємств,
установ, організацій», затвердженого
наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства фінансів України від
28.06.1993 року №43 передбачено, що
керівники державних підприємств,
установ, організацій, їхні заступники,
керівники структурних підрозділів
державних підприємств, установ,
організацій (цехів, відділів,
лабораторій тощо) та їхні заступники не
мають права працювати за сумісництвом
(за винятком наукової, викладацької,
медичної і творчої діяльності).

Відповідні положення про заборону
працювати за сумісництвом, які
поширюються на позивача, передбачені і
Постановою КМ України №245 від 03.04.1993
року.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, ОСОБА_2 з 09.10.2007 року є
керівником приватного підприємства
«Квадріс-Н», тобто позивачем допущено
порушення вищевказаних нормативних
актів, щодо заборони працювати за
сумісництвом, що відповідними
посадовими особами відповідача
розцінено як одноразове грубе
порушення трудових обов'язків і що
явилось підставою для звільнення
позивача із займаної посади.

Щодо тверджень позивача про те, що він
не являється державним службовцем і
відповідно на нього не
розповсюджується заборона працювати
за сумісництвом, то останні є
безпідставними і спростовуються
зазначеними вище нормативними актами,
а також не заслуговує на увагу
посилання позивача на його незнання
положень даних актів.

Із роз'яснень, викладених в пункті 27
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
видно, що при вирішенні питання про те,
чи є порушення трудових обов'язків
грубим, суд має виходити з характеру
проступку, обставин, за яких його
вчинено, яку завдано ним (могло бути
завдано) шкоду.

Судова колегія з урахуванням характеру
вчиненого ОСОБА_2 проступку та обставин
його вчинення, вважає, що роботодавець
вірно кваліфікував його як грубе
порушення трудових обов'язків і даний
проступок слід кваліфікувати саме як
одноразове, а не триваюче порушення і
датою виявлення проступку необхідно
вважати 10.12.2013 року, коли було складено
відповідний акт, при цьому викладене в
рішенні суду першої інстанції
твердження про те, що відповідачу було
заздалегідь відомо про роботу позивача
за сумісництвом, є суперечливим,
оскільки ґрунтується на припущеннях.

Також, при визначенні правомірності
звільнення позивача з роботи, з
урахуванням займаної ним посади та
роботи, виконуваної ним за
сумісництвом, судова колегія враховує
і обставини, на які безпосередньо
звернуто увагу в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22.10.2014 року, а саме на акт від
10.12.2013 року, яким встановлено, що в ході
перевірки фінансово-господарської
діяльності відокремленого
структурного підрозділу
«Монтажсервіс» державного
підприємства « 45 експериментальний
завод», ревізійною комісією 08.11.2013 року
було виявлено, що ОСОБА_2, перебуваючи
на лікарняному в період з 29.10.2013 року по
07.11.2013 року, здійснював
фінансово-господарські платежі
(підписував платіжні доручення,
банківські та фінансово-бухгалтерські
документи) на загальну суму 92 626,11 грн., в
тому числі на ПП «Квадріс-Н» на суму 72
530,00 грн..

Із відповіді, наданої Вінницькою
прокуратурою з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері №4/712 від 27.02.2014
року видно, що по факту зловживання
службовим становищем ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
які за попередньою змовою групою осіб
привласнили грошові кошти на загальну
суму 718 900 грн., тобто злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України
внесено відомості до Єдиного реєстру
досудових розслідувань.

Крім того, суперечливим є висновок суду
першої інстанції про порушення
процедури звільнення ОСОБА_2 через не
відібрання у нього письмових пояснень,
оскільки з рапорту ТВО начальника
відділу кадрів державного
підприємства « 45 експериментальний
механічний завод» та інших наявних в
матеріалах справи доказів видно, що
ОСОБА_2 відмовився від надання
письмових пояснень, що свідчить про
відсутність перешкод для застосування
до працівника дисциплінарного
стягнення.

Таким чином, судова колегія вважає, що
звільнення ОСОБА_2 із займаної посади
було здійснено у відповідності до норм
чинного трудового законодавства і
підстави для його поновлення на роботі,
відсутні.

На підставі наведеного, судова колегія
приходить до висновку, що заявлений
ОСОБА_2 позов про визнання звільнення з
роботи незаконним, скасування наказу
про звільнення, поновлення на займаній
посаді та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу є
безпідставним і недоведеним, а тому
рішення суду першої інстанції, яке не
ґрунтується на вимогах закону,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні заявленого позову, при
цьому згідно вимог ст. 88 ЦПК України,
понесені відповідачем судові витрати
по оплаті судового збору мають бути
компенсовані за рахунок держави в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу представника
державного підприємства « 45
експериментальний механічний завод» -
задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 28.02.2014 року -
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
державного підприємства « 45
експериментальний механічний завод»,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - директора
державного підприємства « 45
експериментальний механічний завод»
ОСОБА_3 про визнання звільнення з
роботи незаконним, скасування наказу
про звільнення, поновлення на займаній
посаді та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок
держави.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
/підпис/ В.В.
Оніщук

Судді:
/підпис/ С.К.
Медвецький

/підпис/ В.О.
Чуприна

З оригіналом вірно: