Єдиний унікальний номер 217/1550/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1319/2014
Головуючий в 1 інстанції: Соболєва І.П.
Доповідач: Космачевська Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Азевича В.Б.,

при секретарі: Руденко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьк апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Авдіївка Донецької області на рішення
Авдіївського міського суду Донецької
області від 19 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Авдіївка
Донецької області про відшкодування
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Авдіївського міського суду
Донецької області від 19 грудня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Авдіївка
Донецької області про відшкодування
моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Авдіївка
Донецької області на користь ОСОБА_1 12
000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди. В інший частині
позовних вимог - відмовлено.

З вказаним рішенням суду першої
інстанції не погодилось відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Авдіївка
Донецької області та подало апеляційну
скаргу, в якій зазначають, що рішення не
відповідає фактичним обставинам
справи, є необґрунтованим, та
постановленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що в позовній заяві

відсутні посилання на те, в чому
полягає завдання моральної шкоди
позивачеві з боку Фонду, не надані
письмові докази, які б це
підтверджували, відсутні докази, які
підтверджують порядок розрахунку
розміру моральної шкоди. Також
зазначають, що довідка МСЕК про
встановлення 50% втрати працездатності
є підставою для розрахунку і
відшкодуванню потерпілій матеріальної
шкоди, тобто частини втраченого
заробітку і не є підтвердженням факту
заподіяння моральної шкоди.

У судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить отримання ним телефонограми.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутністю
позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не

підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що

відповідають встановленим на підставі
достовірних доказів обставинам, які
мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено і
це вбачається з матеріалів справи, що
відповідно до трудової книжки позивача
ОСОБА_1, вона з 21.10.2000 року по 29.04.2002 року
перебувала у трудових відносинах з ПП
«Орфей» (а.с. 12-14).

13 вересня 2001 року під час роботи на
вказаному підприємстві з позивачем
стався нещасний випадок на
виробництві, внаслідок якого позивач
отримала відкриту гостру
черепно-мозкову травму, забій
головного мозку легкого ступеню, про що
19.09.2001 складено акт №1 про нещасний
випадок на виробництві за формою Н-1 (а.с
8-9) та акт розслідування нещасного
випадку (аварії), що трапився 13 вересня
2001 року о 14 год. 40 хв. За формою Н-5 (а.с. 10).

11 лютого 2002 року ОСОБА_1 МСЕК
встановлена втрата працездатності у
зв'язку з трудовим каліцтвом - 50% і
визначена ІІІ група інвалідності
безстроково (а.с. 7).

В результаті нещасного випадку
здоров'ю ОСОБА_1 спричинена шкода, тобто
настала стійка втрата професійної
працездатності з визначенням ІІІ групи
інвалідності.

Суд, задовольняючи частково позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди, посилався на те, що виходячи з
вимог статей 13, 14, 21, 28, 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року в
їх сукупності, якими передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі виплати компенсації за моральну
шкоду, виникає у особи з дня
встановлення їй стійкої втрати
працездатності вперше висновком
медико-соціальної експертної комісії
та обов'язок відшкодування
застрахованим особам моральної шкоди у
зв'язку з ушкодження здоров'я,
заподіяних умовами виробництва,
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України. Відповідач у
добровільному порядку не бажає
відшкодовувати моральну шкоду, тому
стягнув на користь позивача 12000,00 грн. у
відшкодування цієї шкоди.

Такий висновок суду є правильним і
відповідає вимогам закону.

За змістом ст.ст. 1, 21, 28, 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
на Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
покладено обов'язок відшкодувати
застрахованим особам моральну шкоду у
зв'язку з ушкодженням здоров'я,
заподіяну умовами виробництва, при
цьому сума страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати.

В судовому засіданні знайшло
підтвердження, що позивач працювала на
підприємстві ПП «Орфей» та в
результаті нещасного випадку отримала
травму. Згідно довідки МСЕК від 11.02.2002
року позивачу безстроково встановлено
стійку втрату працездатності на 50% та
третю групу інвалідності (а.с. 7).

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку про наявність у
позивача

права вимагати відшкодування шкоди,
заподіяної здоров'ю, за нормами
Закону

України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» .

Вказаний висновок суду відповідає
положенням ст. 23 ЦК України та рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1-9 рп/2004 згідно з яким, моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, які він поніс у зв'язку з
каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Виходячи з викладеного, не
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги, щодо недоведення
позивачем факту завдання їй
ушкодженням здоров'я моральної шкоди
та неможливості позивачем вести
звичайний спосіб життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України та ст.5 ЦК України, акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Тому апеляційний суд не може
погодитися з доводами апеляційної
скарги відповідача про відсутність
правових підстав для відшкодування
моральної шкоди, оскільки страховий
випадок стався до набрання чинності
нормативними актами щодо зупинення
виплати та виключення норм про
відшкодування моральної шкоди.

Встановивши, що висновком МСЕК від
11.02.2002 року позивачу безстроково
встановлено стійку втрату
працездатності на 50% суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що відповідно до вимог
статей 1, 21, 28 та 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
позов ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд врахував конкретні
обставини справи, характер та ступінь
моральних страждань позивача,
перебування останнього на лікуванні у
зв'язку з травмою, наслідки цієї травми,
погіршення стану здоров'я позивача,
порушення нормального укладу життя й
вірно визначив таке відшкодування в
розмірі 12000,00 грн.

Ухвалене судом першої інстанції
рішення відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального закону.

Згідно із статтею 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Авдіївка
Донецької області - відхилити.

Рішення Авдіївського міського суду
Донецької області від 19 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: