Справа № 154/79/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Каліщук А.А. Провадження №
22-ц/773/411/14 Категорія: 30 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2, представника
відповідача Чишій Б.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Володимир-Волинському та
Володимир-Волинському районі (далі -
управління Фонду) про відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на рішення
Володимир-Волинського міського суду
від 29 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

13 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 03 липня 1979 року
вона закінчила Житомирське
фармацевтичне училище і отримала
кваліфікацію фармацевта (помічника
провізора). З 01 серпня 1979 року по 23
березня 2011 року вона працювала за фахом
в різних аптеках. 30 березня 2011 року
управлінням Фонду їй була нарахована
пенсія за вислугою років відповідно до
п. «е» ст. 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», яку вона
отримувала до 01 лютого 2012 року, після
чого рішенням комісії з розгляду
питань, пов'язаних з призначенням та
виплатою пенсій, виплата пенсії була
припинена.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду від 22 березня 2012 року
задоволено її позов до управління
Фонду і зобов'язано відповідача
поновити з 01 лютого 2012 року виплату їй
пенсії за вислугою років. Ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року дане рішення залишено без змін.

Своїми незаконними діями відповідач
спричинив їй матеріальні збитки в сумі
301 грн. 60 коп. на оплату судового збору,
3500 грн. на оплату адвокатів, 65 грн. на
виготовлення ксерокопій документів та
280 грн. витрат, пов'язаних з явкою в
судове засідання Львівського
апеляційного адміністративного суду.

Крім того, їй завдано моральну шкоду в
розмірі 10 000 грн., яка виразилася в тому,
що їй було боляче відчувати зверхнє
ставлення до неї працівників
відповідача та два роки вона
перебувала без засобів для існування.

Тому просила стягнути з відповідача на
її користь 4146 грн. 60 коп. матеріальної
шкоди і 10 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Володимир-Волинського
міського суду від 29 січня 2014 року
провадження в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 4146 грн.
60 коп. судових витрат закрито.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду від 29 січня 2014 року у
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення, яким повністю
задовольнити її позов, покликаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Володимир-Волинського
міського суду від 22 березня 2012 року
задоволено адміністративний позов
ОСОБА_1 до управління Фонду про
визнання незаконним рішення про
припинення виплати пенсії за вислугою
років та зобов'язання поновити пенсію,
яка ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року залишена без змін. Згідно з
даною постановою визнано протиправним
рішення відповідача № 1 від 24 січня 2012
року щодо припинення виплати пенсії
ОСОБА_1 і зобов'язано відповідача
поновити з 01 лютого 2012 року виплату
пенсії за вислугою років на підставі п.
«е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення». Стягнуто з управління
Фонду України на користь ОСОБА_1 32 грн. 19
коп. судового збору (а. с. 21-23, 32-35).

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за Переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку мають право
на пенсію за вислугою років.

Згаданою постановою
Володимир-Волинського міського суду
від 22 березня 2012 року встановлено, що з
30 березня 2011 року ОСОБА_1 перебувала на
обліку в управлінні Фонду і отримувала
пенсію за вислугою років як працівник
закладів охорони здоров'я. Її стаж
роботи для призначення вказаної пенсії
складав 29 років 6 місяців 24 дні.
Рішенням комісії з розгляду питань,
пов'язаних з призначенням
(перерахунком) та виплатою пенсій
управління Фонду № 1 від 24 січня 2012 року
повторно проведено перевірку
пенсійної справи ОСОБА_1 і з 01 лютого 2012
року їй припинено виплату пенсії за
вислугою років, оскільки окремі
епізоди її роботи не можуть включатися
до спеціального стажу. Таке рішення
відповідача не відповідає вимогам
чинного законодавства. Тому порушені
права позивача судом було поновлено.

Свої позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди ОСОБА_1 обґрунтувала
зверхнім ставленням до неї молодих
працівників пенсійного фонду та тим, що
вона два роки перебувала без засобів до
існування в очікуванні законного
рішення суду.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 Цивільного
кодексу (далі - ЦК) України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Сукупність перелічених умов складає
загальні підстави для покладення
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння моральної (немайнової)
шкоди. Для виникнення зобов'язання по
відшкодуванню моральної шкоди
необхідна сукупність наступних
обставин: наявність самої моральної
шкоди; противоправні дії особи, що
заподіяла шкоду; причинний зв'язок між
противоправною поведінкою особи, що
заподіяла моральну шкоду, та
негативними наслідками; вина в
заподіяні моральної шкоди.

При вирішенні питання про право
позивача на відшкодування моральної
шкоди підлягає до застосування ст. 56
Конституції України, згідно з якою
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень, а також інші
положення загального законодавства
про моральну шкоду, а саме, ст.ст. 23, 1167
ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Всупереч наведеним правовим нормам
позивач не довела, що внаслідок
незаконного рішення відповідача вона
зазнала моральних чи фізичних
страждань.

Рішення комісії з розгляду питань,
пов'язаних з призначенням
(перерахунком) та виплатою пенсій
управління Фонду № 1 від 24 січня 2012
року, яким було припинено виплату
пенсії ОСОБА_1 детально обґрунтоване
посиланням на положення законодавства
щодо її права на пенсію за вислугою
років. В цьому рішенні зазначено, що
впродовж багатьох років позивач
працювала у деяких фармацевтичних
(аптечних) закладах, у яких відсутній
акредитаційний сертифікат і назва яких
не відповідає Переліку закладів
охорони здоров'я, затвердженому
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 28 жовтня 2002 року № 385, в
якому зазначено вичерпний перелік назв
таких закладів (а. с. 11-13).

Отже дії управління Фонду були
обумовлені виконанням ним вимог
законодавства, а не безпідставним
позбавленням позивача права на пенсію.

Про те, що питання тлумачення сторонами
і адміністративними судами першої та
апеляційної інстанцій положень
законодавства щодо права ОСОБА_1 на
пенсію за вислугою років є спірним,
свідчить постанова Верховного Суду
України від 17 вересня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у
Шаргородському районі Вінницької
області про визнання відмови
призначити пенсію за вислугою років
протиправною, в якій висловлена
правова позиція із вказаного питання,
відмінна від правових позицій судів
першої і апеляційної інстанцій (а. с.
21-23, 32-35, 49-52).

Крім того, ухвалою судді Вищого
адміністративного суду України від 10
січня 2014 року відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
управління Фонду на постанову
Володимир-Волинського міського суду
від 22 березня 2012 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Фонду про зобов'язання
поновити виплату пенсії (а. с. 56).

Після набрання постановою
Володимир-Волинського міського суду
від 22 березня 2012 року законної сили
управління Фонду поновило виплату
пенсії ОСОБА_1 та станом на 22 січня 2014
року виплатило їй усю пенсію за минулий
період (а. с. 53-54).

Не знайшли свого підтвердження і
доводи позивача про те, що протягом
двох років після припинення виплати їй
пенсії вона була позбавлена засобів
для існування.

Згідно з довідкою управління
Пенсійного фонду України у м.
Володимир-Волинському та
Володимир-Волинському районі від 29
січня 2014 року ОСОБА_1 з лютого по
грудень 2013 року перебувала у трудових
відносинах з підприємцем ОСОБА_4 (а. с.
67). Крім того, вона одружена і проживає
разом з чоловіком-пенсіонером, який
продовжує працювати адвокатом, про що
вона повідомила в судовому засіданні
апеляційного суду.

Також позивач не підтвердила жодними
доказами факт зверхнього ставлення до
неї з боку працівників відповідача.

За наведених обставин поновлення
відповідачем виплати ОСОБА_1 пенсії за
вислугою років та виплата їй усієї
заборгованості на підставі судового
рішення, що набрало законної сили, є
достатньою компенсацією протиправного
припинення виплати пенсії.

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи, суд
обґрунтовано відмовив у позові.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять встановленим законом підстав
для скасування оскарженого рішення,
яке постановлено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити, а рішення
Володимир-Волинського міського суду
від 29 січня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: