Номер провадження 22-ц/775/2125/2014
Головуючий в 1-й інстанції: Бакуменко
Доповідач: Тимченко О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді:
Жданової В.С.,

суддів:
Принцевської В.П., Тимченко О.О.,

при секретарі:
Баранчикові Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» на рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 17 січня 2014 року
по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1, про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 17 січня 2014 року у
задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_1, про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено у повному обсязі.

З зазначеним рішенням не погодився
позивач ПАТ КБ «Приватбанк», приніс
апеляційну скаргу в якій ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення
позову у повному обсязі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи та
невідповідальність висновків суду
обставинам справи.

В обґрунтування доводів скарги
посилається на те, що суд дійшов
безпідставного висновку щодо спливу
строку позовної давності, оскільки
договір про надання банківських послуг
відповідачем був підписаний особисто і
вбачається домовленість сторін про
збільшення строку позовної давності,
який рівний строку дії картрахунку.
Крім того відповідач до Банку заяву про
припинення договору не надавала, у
зв'язку з чим дію картки було
продовжено, а сам договір був укладений
на необмежений час. Таким чином апелянт
вважає, що судом першої інстанції
невірно застосовано норми ст.257, 258 ЦК
України.

Представник позивача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
доводів апеляційної скарги
заперечував, просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається із матеріалів справи, що 05
січня 2007 року ОСОБА_1 отримав від ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредит у розмірі 3 600 грн.,
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідач належним
чином умови кредитного договору не
виконував, в зв'язку з чим станом на
31.08.2013 року утворилась заборгованість у
розмірі 24 680,53 грн., із них: 6422,65 грн. -
заборгованість за кредитом; 12559,94 грн. -
заборгованість по процентам; 4046,49 грн. -
заборгованість по комісії; 500 грн. -
штраф (фіксована частина); 1151,45 - штраф
(складова частина).

Згідно копії постанови про порушення
кримінальної справи від 28.09.2007 року в
період часу з 14 години до 14 години 40
хвилин з автомобіля «Деу Ланос» в м.
Дружківці було викрадено картку
«Приватбанк», що належала ОСОБА_1, та з
котрої було знято грошові кошти в сумі
9 000 грн.

12 листопада 2008 року Краматорським
міським судом було видано судовий
наказ про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором
б/н від 05 січня 2007 року у розмірі 7 408,93
грн.

05 грудня 2008 року ухвалою
Краматорського міського суду
Донецької області судовий наказ від 12
листопада 2008 року було скасовано.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що банк пропустив
визначений ст. 257 ЦК України строк
позовної давності, оскільки за спірним
кредитним договором заборгованість
було стягнуто судовим наказом від 12
листопада 2008 року, то строк позовної
давності перервався, однак судовий
наказ було скасовано 05 грудня 2008 року,
тому строк позовної давності слід
рахувати саме з цієї дати, а з позовом
до суду позивач звернувся лише 19
вересня 2013 року, тобто з пропуском
строку позовної давності на
застосування якого наполягав
відповідач.

Такий висновок суду є вірним та
ґрунтується на вимогах матеріального
та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно визначив правовідносини, які
виникли між сторонами і обґрунтовано
дійшов висновку про наявність між
сторонами грошових зобов'язань за
кредитним договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні зобов'язання
надано право, що кореспондує обов'язку
першої. Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційного суду вважає вірним
висновок суду першої інстанції, що
початок перебігу строку позовної
давності необхідно розраховувати з 05
грудня 2008 року, тобто з дати скасування
судового наказу від 12 листопада 2008
року.

З огляду на наведене колегія суддів
апеляційного суду не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про
безпідставне застосування судом
позовної давності.

Також необґрунтованими є доводи
апеляційної скарги, що картрахунок
відкривається на невизначений термін,
оскільки до п. 3.1.1. Правил користування
платіжною картою строк дії карти
зазначено на лицевій стороні карти
(місяць і рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця (а.с. 20,). Згідно картки на ім'я
ОСОБА_1 вона дійсна до 12/07 ( а.с. 24).

Крім того, п.5.4. Правил користування
платіжною карткою передбачено, що
строк погашення Кредита - в повному
обсязі, не пізніше останнього місяця,
вказаного на платіжній карті. ( а.с.20).

Також апеляційний суд не приймає до
уваги посилання представника позивача
на те, що позовна давність не пропущена
внаслідок пролонгації договору,
оскільки із Правил користування
платіжною картою випливає, що договір є
чинним у межах строку дії карти, строк
дії якої не поновлювався, і в даному
випадку строк дії договору обмежується
строком дії картки, який визначений
грудень 2007 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
правовідносини, які склалися між
сторонами, надав їм належну оцінку, в
рішення суду повно відображені
обставини справи, що мають суттєве
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Оскаржуване рішення повністю
відповідає усім вимогам ст.ст.213-215 ЦПК
України та є законним і обґрунтованим.

З матеріалів апеляційної скарги та
змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що скарга є
необґрунтованою, оскільки викладені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо їх незаконності і
неправильності, та не призвело або не
могло призвести до неправильного
вирішення спору.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому згідно зі
статтею 308 ЦПК України, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Краматорського
міського суду Донецької області від 17
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: