Номер провадження № 22-ц/785/60/14
Головуючий у першій інстанції Єршова
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф., Драгомерецького
М.М.

при секретарі - Горновій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та
Приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 09 вересня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП» про стягнення збитків
та моральної шкоди, завданих у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди,

встановила:

До суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до
ОСОБА_4, Приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»,
в якому після уточнення позовних вимог
(а.с. 112) просив суд стягнути збитки,
завдані в результаті ДТП, у розмірі 9895,02
грн., та стягнути відшкодування
моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 7
жовтня 2010 року відбулося ДТП між
позивачем, який керував автомобілем
«Тойота» д/н НОМЕР_1, та громадянином
ОСОБА_4, під керуванням якого був
автомобіль «Фольксваген» д/н НОМЕР_2.
Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 23 лютого 2011р. ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, було визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України, у якій закріплено
положення щодо порушення правил
дорожнього руху, яке спричинило
пошкодження транспортних засобів, та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді позбавлення права керування
транспортними засобами строком на
шість місяців. Після ДТП ОСОБА_4
відмовлявся оплатити ремонт
автомобіля позивача та не повідомив
про страхову компанію, якою він
користувався. Згідно з висновком
спеціаліста від 22.07.2011р. вартість
відновного ремонту автомобіля
«Тойота» складає 8 027,02грн. Також до суми
відшкодування включені витрати на
експертні послуги, які відповідно до
договору про надання послуг з оцінки
наземних транспортних засобів від
22.10.2011 року склали 900,00 грн., витрати
пов'язані з знаходженням автомобіля на
штраф майданчику в сумі 168,00 грн., та
придбання фари і зворотника, загальна
вартість яких становить 800 грн. Таким
чином, сума загального відшкодування
збитків складає: 8 027,02 + 900,00 + 168,00 + 800,00 =
9895,02грн. Також, як зазначено у позові,
крім матеріального збитку позивачу
було спричинено моральну шкоду.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4
з'явився у судове засідання та просив
суд відмовити у задоволені позову у
повному обсязі, посилаючись на вимоги
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Представник відповідача - Приватне
акціонерне товариство «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП», не з'явився у судове
засідання. При цьому, 04.06.2013 року від
Приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» надійшли
заперечення, у яких відповідач просив
розглянути справу без участі
представника.

Рішенням суду позов був задоволений
частково. Було стягнуто з Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_2 1068
грн. страхового відшкодування та
судовий збір у розмірі 197,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
суму франшизи у розмірі 510 грн. та
судовий збір у розмірі 17,60 грн. В іншій
частині позовних вимог було -
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду першої інстанції
скасувати в частині відмови в позову,
та ухвалити в цій частині нове, яким
задовольнити його позов в повному
обсязі, а представник Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП» в своїй апеляційні
скарзі просить скасувати рішення суду
в частині стягнення грошових коштів з
страхової компанії та відмовити
позивачу в цій частині позовних вимог.
Апелянти мотивують тим, що рішення суду
першої інстанції є частково незаконним
і необґрунтованим, винесено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарг, судова колегія дійшла висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню, а апеляційна
скарга представника Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП» не підлягає задоволенню
за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно були
встановлені наступні обставини.

На вул. Рішельєвська з боку вул. Базарна
07.10.2010 року сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобілю «Тойота» д/н НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_2 та автомобілю
«Фольксваген» д/н НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_4

Приморським районним судом м. Одеси 23
лютого 2011 року винесено постанову (а.с.
7-8), відповідно до якої ОСОБА_4 визнано
винним у вчиненні зазначеного ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на
шість місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України,
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Статтею 3 Закону "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" передбачено, що
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності»,
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (стартовим
відшкодуванням).

У Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 р. № 2 "Про
узагальнення судової практики
розгляду судами цивільних справ про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, у 2010-2011 роках"
визначено, що володілець джерела
підвищеної небезпеки має відшкодувати
потерпілому вартість відновлювального
ремонту, що перевищує ліміт
відповідальності страховика, франшизу
і втрату вартості автомобіля у разі її
наявності.

Отже, питання про відшкодування шкоди
самою особою, відповідальність якої
застрахована, вирішується залежно від
висловленої нею згоди на таке
відшкодування; у разі відсутності
такої згоди за її заявою до
субсидіарної відповідальності
залучається страховик.

Згідно з ст. 12 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Враховуючи вищевикладене, у контексті
ст.1194 ЦК України страхувальник, яким є
ОСОБА_4, повинен нести майнову
відповідальність у розмірі франшизи,
на яку зменшується розмір страхового
відшкодування, тобто у розмірі 510
гривень.

У частині 22.1 статті 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" зазначено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Під час розгляду справи правильно було
встановлено, що на момент ДТП
цивільна-правова відповідальність
ОСОБА_4 була застрахована в ЗАТ
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (поліс №ВВ/7498091,
а.с. 79).

Відповідно до полісу № ВВ/7498091 ліміт
матеріальної відповідальності
страховика складає 25500,00 грн., розмір
франшизи - 510,00 грн. (а.с.79).

08.10.2010 року ОСОБА_4 надав до ЗАТ
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» пояснення
страхувальника про обставини події за
участю ТЗ забезпеченого полісом
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власника наземного
транспортного засобу (а.с.80-81).

Згідно з матеріалами справи, в
результаті зазначеного ДТП автомобілю
«Тойота» д/н НОМЕР_1, під керуванням
водія ОСОБА_2, завдано механічних
пошкоджень. Згідно висновку
спеціаліста ТОВ «Адамант Плюс» від
22.07.2011 року№3009-1 (а.с. 15-45), розмір
матеріальної шкоди складає 5485 грн. 05
коп.

Крім того, за проведення оцінки позивач
відповідно до квитанції (а.с. 13) сплатив
900 грн.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, позивач витратив кошти на
зберігання автомобілю на
штрафмайданчику ДАІ у розмірі 168,00 грн.
(а.с. 114)

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Як встановлено у судовому засіданні, та
не заперечувалося сторонами по справі,
Приватне акціонерне товариство
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», 25 квітня 2013 року
здійснило виплату позивачу страхового
відшкодування в сумі 4975,05 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції вважав, що з відповідача -
Приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь
позивача підлягає стягненню тільки
1068,00 грн., з яких 900,00 грн. - витрати на
експертні послуги з оцінки наземних
транспортних засобів, та 168,00 грн. -
витрати на зберігання автомобілю на
штрафмайданчику ДАІ.

Повністю погодитися з таким висновком
судова колегія не може, так як суд
першої інстанції не врахував те, що
згідно висновку спеціаліста ТОВ
«Адамант Плюс» від 22.07.2011 року№3009-1 (а.с.
19), розмір матеріальної шкоди складає
5485 грн. 05 коп., а сума відновлювального
ремонту склала 8027,02 грн.

В той же час, з матеріалів справи
вбачається, що 17.01.2011р. автомобіль
позивача був відремонтований без
заміни комплектуючих деталей шляхом
ремонту та рихтування. Загальна сума
ремонту склала 7370 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування;
збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки), доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода); збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, судова колегія вважає, що
так як позивач за власні кошти
відремонтував пошкоджений автомобіль,
при ремонті не було жодної заміни
комплектуючих деталей, тобто
передбаченого ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" урахування зносу при виплаті
не передбачається, а тому відповідно до
ст.22, 1192 ЦК України стягненню з
страхової компанії підлягають
понесені позивачем реальні збитки які
він поніс при виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженого автомобіля за
відрахуванням суми сплаченої
страхової виплати. А саме, 7370 грн. - 4975,05
грн. = 2394 грн. 95 коп.

Щодо відмови в стягненні моральної
шкоди, судова колегія зазначає
наступне.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні цих вимог послався на те,
що позивач не довів суду факт
заподіяння йому страждань або втрат
немайнового характеру, не обґрунтував
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Колегія суддів також не може
погодитися з даним ствердженням суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів та у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, дією
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Як зазначено у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», відповідно до ст.137
ЦПК у позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції встановив той
факт що майно позивача було пошкоджено,
встановив особу яка винна в
пошкодженні цього майна, встановив
ступінь вини цієї особи. Вказані
обставини дають підставу вважати що
позивач у зв'язку з пошкодженням його
майна (автомобіля) зазнав певних
душевних страждань, що дає йому право
на відшкодування моральної шкоди на
підставі зазначених вище норм
цивільного права. Із врахуванням вимог
розумності і справедливості колегія
суддів вважає за необхідне стягнути з
ОСОБА_4 на користь позивача 1500 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Щодо відмови в задоволенні позовних
вимог про відшкодування витрат
позивача, пов'язаних з оплатою правової
допомоги, судова колегія зазначає
наступне.

Відмовляючи в цій частині позовних
вимог суд першої інстанції послався на
те, що відомості про те, що будь-яка
особа у відповідності до вимог ч. 2 ст. 56
ЦПК України була допущена до участі у
розгляді справи ухвалою суду як особа,
яка надає правову допомогу позивачу, в
матеріалах справи відсутні, а тому суд
не вбачає підстав для задоволення
вимог позивача в частині стягнення
судових витрат на оплату правової
допомоги, оскільки в матеріалах справи
відсутні належні докази про понесення
позивачем таких витрат.

В той же час в матеріалах справи є
достатні дані про те, що і в цій частині
позовних вимог слід було б
задовольнити вимоги позивача, так як на
а.с.100-101 міститься договір про надання
правової допомоги разом з квитанцією
про сплату, на а.с.115 міститься
розрахунок цієї допомоги.

При цьому суд першої інстанції
фактично допустив представника
позивача до участі у розгляді справи як
особу, яка надає правову допомогу
позивачу, так як отримував від цієї
особи клопотання та їх задовольняв,
знайомив його з матеріалами справи,
вважав його учасником процесу як
представника позивача, видав йому
копію винесеного рішення (а.с.102-104, 108, 110,
112-113, 118-119, 123, 125, 141, 143, 145, 148, 151, 158,161, 162).

Таким чином висновок суду про те що
ОСОБА_6 не був допущений судом до участі
у розгляді справи спростовується діями
суду які свідчать про протилежне.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України
судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог з обох
відповідачів.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що суд першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП» моральної шкоди та
витрат на правову допомогу не довів
обставини, що мають значення для справи
та які суд вважав встановленими,
висновки районного суду в цій частині
не відповідають обставинам справи, суд
неправильно застосував норми
матеріального права, у зв'язку з чим, є
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції саме в цій частині. В
частині же стягнення страхової виплати
судове рішення підлягає зміні з
додатковим стягненням з Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП» (крім вже стягнутої
суми) ще й страхової виплати в розмірі
2394 грн. 95 коп.

В частині відмови позивачу в стягненні
з відповідачів 800 грн. за придбання фари
L CORONA б/у 1 шт. і зворотника L CORONA б/у 1 шт.
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції так як
дійсно позивач не додав копій
квитанцій за придбання фари та
зворотника. Крім того, відповідно до
калькуляції до висновку спеціаліста
№3009-1 від 22.07.2011 року вартість
зазначених запчастин увійшла до
вартості матеріального збитку,
заподіяного власникові автомобіля
«Тойота» (а.с.20). Таким чином, в цій
частині позов дійсно задоволенню не
підлягає.

Також слід залишити без змін і рішення
суду в частині стягнення судового
збору з відповідачів, так як воно в цій
частині відповідає вимогам ст.88 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт ПАТ «Українська страхова
компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»
не довів обставини, на які посилався як
на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній
скарзі про те, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам
закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду і не
містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Так, посилання апелянта на те, що ПАТ
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» не була залучена
до розгляду справи як співвідповідач,
спростовується наявними матеріалами
справи, а саме:

- клопотанням про залучення
страхової компанії в якості
співвідповідача (а.с.103);

- уточненням позовних вимог
(а.с.112);

- звукозаписом судового
засідання від 30.05.2013р. та журналом
(а.с.123);

- запереченням на позов ПАТ
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» від 04.06.2013р. які
були подані як від співвідповідача по
справі (а.с.127, 132);

- ухвалою суду від 05.08.2013р. де
вказаний статус страхової компанії як
співвідповідач (а.с.143).

Статтею 33 ЦПК України передбачена
можливість залучення співвідповідача
за клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи. Після заміни
відповідача або залучення до участі у
справі співвідповідача справа за
клопотанням нового відповідача або
залученого співвідповідача
розглядається спочатку.

Норми цивільно-процесуального
законодавства не передбачають
обов'язкового винесення окремого
процесуального документа з цього
приводу. Також, з матеріалів справи
вбачається, що на час залучення
страхової компанії як співвідповідача,
розгляд справи по суті ще не починався,
клопотання залученого співвідповідача
не було, а тому справа не повинна була
розглядатися спочатку.

Також не знайшли свого підтвердження
посилання ПАТ на те, що висновок
спеціаліста ОСОБА_7 не може вважатися
належним доказом, так як він не має
права на оцінку транспортних засобів.

Так, виплата страхового відшкодування
була здійснена страховою компанією
згідно висновку саме цього
спеціаліста, жодної претензії до цього
висновку з її боку не було, надані в
судове засідання доказі свідчать про
те що вказаний спеціаліст має право на
оцінку транспортних засобів.

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення у апеляційній
скарзі не наведено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1,3,4;
ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА
ІНШУРАНС ГРУП» - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 09 вересня 2013 року змінити.

Скасувати рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 09 вересня 2013
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та
Приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «КНЯЖА
ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» моральної шкоди
та витрат на правову допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»
(ідентифікаційний код юридичної особи
24175269) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) - 2394
грн. 95 коп. в якості страхового
відшкодування та 1500 грн. понесених
витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_4) на
користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) - 1500 грн. на
відшкодування моральної шкоди та 500
грн. понесених витрат на правову
допомогу.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення вступає в законну силу з
моменту оголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили рішення апеляційного суду.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький