АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 19 червня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
на його користь завдану матеріальну
шкоду в сумі 11 350,00 грн. та моральну
шкоду в сумі 20 000,00 грн. внаслідок ДТП
від 04.07.2007 року.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 19.06.2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в
розмірі 11 050 грн. та моральну шкоду в
сумі 4 000 грн., а всього суму 15 050 грн. В
решті заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі. Апелянт посилається на
незаконність та необґрунтованість
вказаного рішення. В обґрунтування
своїх вимог зазначив, що при
розгляді справи суд першої інстанції
прийняв рішення про його вину у скоєнні
ДТП лише на підставі Постанови
Шевченківського суду м. Києва від 09.07.2013
року, про звільнення його від
кримінальної відповідальності за
закінченням строків давності, між
іншим з тексту вказаної постанови
вбачається, що його вина у скоєнні
вказаного ДТП не встановлена.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до висновку, що остання
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Справа №755/30161/13-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/11211/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Виниченко
Л.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.Задовольняючи
частково позовні вимоги, суд першої
інстанції виходив з того, що вина
відповідача у скоєнні ДТП встановлена
Постановою Шевченківського суду м.
Києва від 09.07.2013 року.

З таким висновком суду колегія суддів
погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається, що
04.07.2007 року близько 22 год. 10 хв.
відповідач, керуючи автомобілем
«Міцубісі Талант», р.н. НОМЕР_1,
рухаючись у другій з правого боку смузі
руху проїзної частини проспекту
Перемоги з боку вулиці Зоологічної в
напрямку вулиці Довженка у м. Києві,
перед початком перестроювання та зміни
напрямку руху не переконався, що це
буде безпечним і не створить перешкод
або небезпеки іншим учасникам руху, не
надав дорогу мотоциклу «Ямаха», н.з.
НОМЕР_2, під керуванням позивача, який
рухався в попутному напрямку по
крайній правій смузі, тобто по тій, на
яку перестроювався ОСОБА_2, в
результаті чого відбулося зіткнення
транспортних засобів. Внаслідок ДТП
водій мотоцикла та його пасажир
отримали середньої тяжкості тілесні
ушкодження. За наслідками
вказаної дорожньо-транспортної
пригоди відносно ОСОБА_2 було порушено
кримінальну справу за ч. 1 ст. 286 КК
України. Постановою Шевченківського
районного суду м. Києва від 09.07.2013 року
ОСОБА_2 звільнено від кримінальної
відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України
у зв'язку із закінченням строків
давності (а. с. 3-4). За наслідками
вказаної ДТП ОСОБА_4 на лікування було
витрачено 650 грн., також пошкоджено
належний йому на праві власності
вказаний мотоцикл, чим заподіяно
матеріальну шкоду в сумі 19 000 грн., крім
того, позивач поніс додаткові витрати,
пов'язані з наданням йому правової
допомоги адвокатом на досудовому
слідстві та в суді при розгляді
кримінальної справи, що
підтверджується сплаченими коштами на
рахунок ПП «Адвокатське бюро ОСОБА_1»:
згідно квитанцій до прибуткового
касового ордеру від 01.07.2008 року сума 2 200
грн. (а. с. 6), від 18.06.2008 року сума 650 грн.
(а. с. 6), від 27.01.2009 року сума 850 грн. (а. с.
8), від 29.05.2009 року сума 4 000 грн. (а. с. 8),
від 07.09.2010 року сума 2 000 грн. (а. с. 10), від
01.10.2010 року сума 2 000 грн. (а. с. 10), що
становить 10 700 грн. Позивачу було
виплачено страхову премію у розмірі 19
000 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції в якості безперечних доказів
вини відповідача послався на Постанову
Шевченківського суду м. Києва від 09.07.2013
року, на підставі якої провадження по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2
було закрите, не взявши до уваги те, що
закриття провадження в такій справі не
звільняє суд від обов'язку перевірити
доводи сторін і оцінити подані ними
докази щодо причин ДТП і вини її
учасників.

Суд першої інстанції на вищезгадані
обставини уваги не звернув, в зв'язку з
чим зробив передчасні висновки про
вину відповідача у скоєнні вказаної
ДТП.

На підставі викладеного, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про часткове задоволення позову
з наступних підстав.

У силу ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Як встановлено колегією суддів,
інспектором ДАІ на підставі складеної
схеми ДТП, пояснень учасників ДТП в
день скоєння ДТП 04.07.2007 року, був
складений протокол про притягнення до
адміністративної відповідальності за
порушення ст. 124 КУпАП водія автомобіля
«Міцубісі Талант», р.н. НОМЕР_1. Відносно
водія мотоциклу «Ямаха», н.з.
НОМЕР_2,протокол не складався.

З досліджених у судовому засіданні
матеріалів кримінальної справи
відносно ОСОБА_2 вбачається, що згідно з
висновками експертизи зробленої
Науково-дослідницьким
експертно-криміналістичним центром
Головного Управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
23.06.2010 року №201 в ситуації, що склалася
на дорозі, в діях водія автомобіля
«Міцубісі Талант», р.н. НОМЕР_1
вбачається невідповідність вимогам
п.10.1,10.3 ПДР України.

Із даними висновками експерта колегія
погоджується, так як вони відповідають
обставинам ДТП, узгоджуються з
протоколом огляду місця
дорожно-транспортної пригоди від 04.07.2007
року (т. 1 а. с. 4-6 Кримінальної справи), із
яких вбачається, що винним в скоєнні
зазначеного ДТП є ОСОБА_2, який порушив
п.10.1,10.3 ПДР України, а порушення
вказаних правил в діях позивача
колегія не знаходить.

Згідно тексту Постанови
Шевченківського районного суду м.
Києва від 09.07.2013 року про звільнення
ОСОБА_2 від кримінальної
відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України
у зв'язку із закінченням строків
давності вбачається, що вказане ДТП
відбулося внаслідок проявленої ОСОБА_2
грубої необережності. Вказана
постанова ОСОБА_2 не оскаржувалася та
набрала законної сили.

Відповідно до ст. 28 КПК України у
редакції 1960 року, закриття справи з
підстав, зазначених у статтях 7 і 7-1
цього Кодексу, не звільняє особу від
обов'язку відшкодувати в установленому
законом порядку матеріальні збитки,
завдані нею громадянам.

На підставі викладеного, та оцінюючи
докази по справі в їх сукупності,
колегія вважає встановленими, що
вищезгадане ДТП відбулося з провини
саме відповідача ОСОБА_2

Посилання відповідача на висновки
експертизи, яка проводилася під час
розгляду кримінальної справи відносно
нього, на думку колегії суддів, не
свідчить про відсутність у нього вини у
скоєнні вказаної ДТП, оскільки
матеріали справи свідчать, що остання
була проведена фактично на підставі
пояснень лише самого ОСОБА_2

Згідно зі ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода
заподіяна майну громадянина підлягає
відшкодуванню особою, що заподіяла
шкоду, в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України,
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Враховуючи, що вина ОСОБА_2 у скоєнні
вказаного ДТП доведена, колегія суддів
вважає, що саме він повинен
відшкодовувати шкоду завдану позивачу.

Встановлюючи розмір останньою колегія
суддів виходить з наступного.

Статтею 22 ЦК України визначено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки). Збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

В обґрунтування відшкодування
завданої шкоди позивач послався на те,
що у зв'язку з зазначеними подіями він
був вимушений укладати угоду № 28 від
01.07.2008 року з ПП «Адвокатське бюро
ОСОБА_1» про надання правових послуг та
дві угоди № 17 від 28.05.2009 року та № 27 від
07.09.2010 року про надання правового
захисту інтересів громадянина у
кримінальній справі.

На підтвердження понесених витрат
позивач надав квитанції про сплату ним
на рахунок ПП «Адвокатське бюро
ОСОБА_1» наступних коштів: згідно
квитанції до прибуткового касового
ордеру від 01.07.2008 року сума 2 200 грн. (а. с.
6), квитанції до прибуткового касового
ордеру від 18.06.2008 року сума 650 грн. (а. с.
6), квитанції до прибуткового касового
ордеру № 8 від 27.01.2009 року сума 850 грн. (а.
с. 8), квитанції до прибуткового
касового ордеру № 43 від 29.05.2009 року сума
4 000 грн. (а. с. 8), квитанції до
прибуткового касового ордеру № 40 від
07.09.2010 року сума 2 000 грн. (а. с. 10) та
квитанції до прибуткового касового
ордеру № 41 від 01.10.2010 року сума 2 000 грн.
(а. с. 10).

Враховуючи, що усі надані квитанції, за
виключенням квитанції від 18.06.2008 року
на суму 650 грн., підтверджують понесені
ним зазначені витрати колегія суддів
вважає, що дана частина позовних вимог
про стягнення матеріальної шкоди
підлягає частковому задоволенню, а
саме у розмірі 11 050 грн.

Що стосується вимог позивача про
відшкодування коштів витрачених ним на
лікування в сумі 650 грн. після
зазначеного ДТП, то колегія суддів
вважає, що вони не підлягають
задоволенню, оскільки в порушення
вимог ст. 60 ЦПК України позивач не надав
належних доказів на підтвердження
своїх вимог.

Стосовно вимог позивача про стягнення
моральної шкоди колегія суддів вважає
наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України
розмір відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Позивач посилається на те, що внаслідок
ДТП отримав тілесні ушкодження
середньої тяжкості, а саме: перелом
дистального відділу 2-ї плюснової
кістки та перелом проксимального
відділу нігтьової фаланги 1-го пальця
лівої стопи.

За таких обставин, оцінюючи
співмірність морального
відшкодування, колегія суддів враховує
тяжкий характер тілесних пошкоджень,
необхідність докладати додаткових
зусиль для організації життя, виходячи
із засад розумності та справедливості,
та з урахуванням того, що позивача
влаштовувала сума моральної шкоди, яка
була визначена судом першої інстанції,
приходить до висновку про стягнення з
відповідача моральної шкоди у розмірі 4
000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в сумі
229 грн. 40 коп. за вимоги майнового
характеру та в сумі 229 грн. 40 коп. щодо
вимог немайнового характеру (заявленої
моральної шкоди), а всього 458 грн. 80 коп.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги ч. 3 ст. 309 ЦПК України
апеляційний суд задовольняє
апеляційну скаргу та скасовує рішення,
якщо визнає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1176 ЦК
України ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 червня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в розмірі 11 050, 00 грн. та
моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
матеріальну шкоду у розмірі 11 050, 00 грн.
та моральну шкоду в розмірі 4 000 грн., а
всього суму 15 050 (п'ятнадцять тисяч
п'ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 458 (чотириста
п'ятдесят вісім) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий: В.В.
Саліхов

Судді: Т.О.
Невідома

А.А.Пікуль

*