АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3437/2014
інстанції: Венглєвська Н.Б.
Доповідач: Вербицька Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 03 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Вербицької Л.І.

Суддів: Радченка С.В.

Капітан І.А.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 26 вересня 2014
року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Приват Банк» (далі - Банк)
звернулося до суду з вищезазначеним
позовом. В обґрунтування вимог Банк
зазначав, що 19 жовтня 2005 року між ним та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№б/н за умовами якого Банк надав
відповідачу кредит у розмірі 5000,00 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Оскільки Банк свої зобов'язання за
кредитним договором виконав, а ОСОБА_2
зобов'язання по поверненню коштів
належним чином не виконував, станом на
27 січня 2014 року утворилася
заборгованість в загальному розмірі
28864,45 грн., яка складається з
заборгованості за тілом кредиту - 3707,35
грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом - 23306,41 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 416,79 грн., а
також штрафу (фіксована частина) - 500,00
грн. та штрафу (процентна складова) -
1350,69 грн.. Банк просив суд стягнути з
ОСОБА_2 на його користь вказану суму
заборгованості, а також витрати по
сплаті судового збору у розмірі 288,64
грн.

Рішенням Генічеського районного суду
Херсонської області від 26 вересня 2014
року у задоволенні позовних вимог
Банку відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, а також на
неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, встановлений ст.257 ЦК України

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2005 року
між Банком та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № б/н, згідно умов
якого Банк надав відповідачу кредит в
сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний договір складається із заяви
позичальника, з якої вбачається, що
ОСОБА_2 було видано кредитну картку №
НОМЕР_1, а також Умов і Правил надання
банківських послуг.

Заперечуючи проти заявлених вимог
відповідач, зазначав, що позов заявлено
з пропуском строку позовної давності, у
зв'язку з чим наполягав на застосуванні
наслідків ст. 257 ЦК України, та відмові
позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлено спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно п. 3.1.1 Правил користування
платіжною карткою визначено, що строк
дії картки зазначений на лицьовій
стороні картки (місяць і рік). Картка
дійсна до останнього календарного дня
вказаного місяця.

Згідно п. 5.4 Правил користування
платіжною карткою, строк погашення
кредиту в повному обсязі визначено
останнім днем місяця вказаного на
картці.

Оскільки умовами договору між
сторонами встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повертати борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку відповідно до Умов та правил
надання банківських послуг, то право
кредитора слід вважати порушеним з
моменту недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, у спірних правовідносинах
позовна давність до вимог про
повернення кредитних коштів та
відсотків за користування кредитом
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно із договором права та обов'язки
між позивачем та відповідачем виникли
19 жовтня 2005 року, строк виконання
обов'язків відповідача настав 19 жовтня
2006 року, з даної дати у позивача виникло
право звернутися до суду та вимагати
від відповідача виконання обов'язків
за договором кредиту. Тобто із
зазначеної дати починається перебіг
строку позовної давності.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір дії
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Встановивши, що після закінчення 12
місяців з моменту підписання договору,
сторонами не проінформовано про
припинення дії договору і він
автоматично продовжився до 19 жовтня 2007
року, та враховуючи, що письмово
укладеної домовленості щодо
збільшення встановленого ст.257 ЦК
України строку між сторонами не було,
додаткових угод щодо зміни терміну
виконання позичальником своїх
зобов'язань не укладалося й жодних дій,
які б свідчили про визнання
позичальником свого боргу в період з 19
жовтня 2007 року, останнім не вчинено, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
заявлені 12 лютого 2014 року Банком
позовні вимоги до ОСОБА_2 задоволенню
не підлягають як такі, що заявлені
після спливу позовної давності, про
застосування наслідків якого в ході
розгляду справи було заявлено однією
із сторін.

Доводи апеляційної скарги колегією
суддів до уваги не приймаються як такі,
що не ґрунтуються на вимогах закону, що
регулюють спірні правовідносини, не
підтверджені належними доказами та не
спростовують мотивованих висновків
суду.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» відхилити.

Рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 26 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді