Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/3217/12-ц
Головуючий у 1-й інст.
Анциборенко Ніна Миколаївна
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів
Товянської О.В.,

Гансецької І.А.

при секретарі Гуковій
О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа
відділ реєстрації актів цивільного
стану Житомирського міського
управління юстиції) про визнання
батьківства і стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 03 жовтня 2013 року,

встановила:

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовною заявою, в якій просила
встановити батьківство ОСОБА_3
відносно її дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
та стягнути з відповідача аліменти на
утримання дитини в розмірі 1/4 частини
його доходів щомісячно. В
обґрунтування позову зазначила, що
тривалий час перебувала з відповідачем
у фактичних шлюбних відносинах, він
визнавав себе батьком дитини, надавав
їй та дитині матеріальну допомогу, але
потім припинив із нею стосунки.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 03 жовтня 2013 року
позов задоволено. Встановлено факт
батьківства. Внесенні зміни до
актового запису про народження ОСОБА_4
З відповідача на користь позивача
стягнуті аліменти на утримання дитини
в розмірі 1/4 частини його доходів з
29.03.2010 року до повноліття дитини. З
відповідача на користь позивача
стягнуті судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення і ухвалити нове
рішення про відмову у позові. Апелянт
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що
позивач не довела наявності обставин,
які в порядку ст.53 КпШС України можуть
бути підставою для задоволення позову
про визнання батьківства.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про народження, виданого
18.01.2001 року міським відділом реєстрації
актів громадянського стану
Житомирського обласного управління
юстиції (а.с.6). Запис про батька в
актовому записі про народження
зроблений за вказівкою матері. В період
з 1991 по 1999 рік сторони проходили службу
в УМВС України Житомирської області і
за твердженням позивачки перебували у
фактичних шлюбних відносинах. В 1999 році
відповідач був переведений на службу
до м.Києва (т.2 а.с.71-73, т.1 а.с.198), але
стосунки між сторонами тривали до
народження дитини.

Згідно статті 7 Конвенції про права
дитини з моменту народження дитина має
право на ім'я і набуття громадянства, а
також, наскільки це можливо, право
знати своїх батьків і право на їх
піклування.

Оскільки дитина народилася до 1 січня
2004 року спірні правовідносини
регулюються нормами Кодексу про шлюб
та сім'ю України, чинного на момент
виникнення правовідносин між
сторонами.

Згідно ст.53 КпШС України походження
дитини від батьків, які не перебувають
між собою в шлюбі, встановлюється
шляхом подачі спільної заяви батьком і
матір'ю дитини в державні органи
реєстрації актів громадянського стану.
В разі народження дитини у батьків, які
не перебувають у шлюбі, при
відсутності спільної заяви батьків
батьківство може бути встановлене в
судовому порядку. При встановленні
батьківства суд бере до уваги спільне
проживання та ведення спільного
господарства матір'ю дитини і
відповідачем до народження дитини, або
спільне виховання чи утримання ними
дитини, або докази, що з достовірністю
підтверджують визнання відповідачем
батьківства.

Суд першої інстанції розглянув справу
із урахуванням усіх вказівок Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених в ухвалі від 11 липня
2012 року (т.1 а.с.273, 274).

Так, у справі була призначена судова
почеркознавча експертиза, згідно
висновку якої рукописні записи,
розташовані в графах повідомлень про
простий переказ від 03.03.2005 року, 20.04.2005
року, 28.07.2005 року, 08.12.2005 року, 13.06.2005 року,
31.03.2007 року, 07.12.2007 року, 20.03.2008 року,
06.08.2008 року виконані ОСОБА_3 (т.2 а.с.119-121,
124). Загальна сума цих переказів на ім'я
ОСОБА_2 становить 5700 грн.

Також 15.02.2013 року суд першої інстанції
призначив за клопотанням позивача
судову генетичну експертизу (т.2 а.с.56).
Оскільки всі судові повістки та
процесуальні документи, які суд
направляв за місцем реєстрації
відповідача АДРЕСА_1 та за місцем його
проживання АДРЕСА_2, повертались в
зв'язку з неврученням адресату і 13.04.2013
року він не з'явився до експертної
установи, суд постановив ухвалу про
його примусовий привід (т.2 а.с.102), яка не
була виконана через відсутність
відповідача за місцем реєстрації.
Інформація про необхідність його явки
для проведення експертизи 07 червня 2013
року була передана дільничним
інспектором міліції дружині ОСОБА_1
(т.2а.с.128-131, т.1 а.с.174). Проте, на відбір
зразків крові ОСОБА_3 не з'явився (т.1
а.с.131) і експертиза не була проведена.

Суд першої інстанції допитав свідка
ОСОБА_6 - колегу колишньої дружини
ОСОБА_3 та сусідку ОСОБА_2 по гуртожитку,
яка показала, що сторони тривалий час
зустрічалися, після народження дитини
відповідач систематично пересилав для
дитини гроші у значному розмірі. Будучи
присутньою при зустрічі батька з
дитиною свідок бачила, як відповідач
обійняв і поцілував дитину.

Слід зазначити, що ухвалою
Корольовського районного суду
м.Житомира від 24.09.2010 року за
клопотанням позивача призначалась
судово-генетична експертиза, про
проведення якої належним чином були
повідомлені два представники
відповідача (а.с.74-77), але ОСОБА_3 на
відбір зразків крові не з'явився (т.1
а.с.131) і експертиза не була проведена.

За клопотанням ОСОБА_3 апеляційний суд
призначив третю у даній справі
судово-генетичну експертизу,
представник відповідача ОСОБА_7
отримав копію даної ухвали (т.2 а.с.216). За
адресою, зазначеною ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі - АДРЕСА_1 йому було
направлено повідомлення про дату
проведення експертизи (12.06.2014 року), яке
він отримав 29.05.2014 року (т.2 а.с.223). 20
червня 2014 року до апеляційного суду
Житомирської області надійшов лист з
Державного науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
МВС України, в якому зазначено, що у
призначену дату 12.06.2014 року для відбору
порівняльних зразків з'явились ОСОБА_2
та дитина ОСОБА_4, а ОСОБА_3 не з'явився
(т.2 а.с.225). ОСОБА_2 із дитиною з'являлися
до експертних установ і здавали зразки
крові кожного разу, коли суд призначав
експертизу, що підтверджується листами
цих установ.

Колегія суддів не вважала доцільним
застосовувати ч.2 ст.146 ЦПК України,
виходячи з того, що експертиза
призначена за клопотанням ОСОБА_3 і
згідно принципу диспозитивності
участь в проведенні експертизи є
правом відповідача.

В судове засідання апеляційного суду
Житомирської області 28 липня 2014 року
ОСОБА_3 не з'явився, його представник
ОСОБА_7 у встановленому законом порядку
був повідомлений про час і місце
судового засідання (т.2 а.с.242-244), що є
належним повідомленням (ч.5 ст.76 ЦПК
України).

Як роз'яснено у п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006
року "Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів" у
разі, коли ухилення сторони у справі
зазначеної категорії від участі в
експертизі або від подання необхідних
матеріалів, документів тощо
унеможливлює її проведення, суд
відповідно до ст.146 ЦПК може визнати
факт, для з'ясування якого її було
призначено, або відмовити в його
визнанні (залежно від того, хто зі
сторін ухиляється, а також яке значення
має для них ця експертиза).

Оцінивши в сукупності докази у справі
та враховуючи систематичне ухилення
відповідача від проведення судової
генетичної експертизи суд першої
інстанції правильно визнав, що ОСОБА_3 є
батьком ОСОБА_4. Разом з тим, суд
допустив помилку і встановив факт
батьківства замість того, щоб визнати
батьківство. Тому другий абзац
резолютивної частини рішення належить
змінити.

Суд першої інстанції обґрунтовано, із
дотриманням вимог ст.ст. 53 КпШС України,
180-184, 191 СК України, задовольнив похідні
вимоги про внесення змін до актового
запису про народження дитини та про
стягнення аліментів. ОСОБА_3 отримує
пенсію в розмірі 16171грн. (т.2, а.с.186) і має
можливість сплачувати на утримання
дочки ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4
частин свого доходу.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Змінити рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 03 жовтня
2013 року. Викласти другий абзац
резолютивної частини рішення у такій
редакції: „Визнати ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Миколаївка
Ємільчинського району Житомирської
області батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки м. Житомира."

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: