Справа № 736/1551/13-ц Провадження №
22-ц/795/266/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Синько О. О. Доповідач - Губар В. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар
В.С.,суддів:Мамонової О.Є., Позігуна М.І.
при секретарі:Халимон Т.Ю.за
участю:представника позивача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Корюківського районного
суду Чернігівської області від 11
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до Корюківської міської ради
Чернігівської області, виконавчого
комітету Корюківської міської ради
Чернігівської області, ОСОБА_7,
Корюківського районного комунального
підприємства «Рампа» про скасування
рішення органу місцевого
самоврядування, визнання недійсним
свідоцтва, скасування реєстрації права
власності,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті спору, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Оскаржуваним рішенням Корюківського
районного суду Чернігівської області
від 11 грудня 2013 року задоволено
частково позовні вимоги ОСОБА_5 -
визнано незаконним та скасовано
свідоцтво про право власності на гараж
по АДРЕСА_2 видане ОСОБА_7 30.04.2001 року
Корюківською міською радою
Чернігівської області.

Скасовано державну реєстрацію права
власності ОСОБА_7 на цей гараж,
здійснену бюро технічної
інвентаризації районного комунального
підприємства «Рампа» 30.04.2001 року - запис
у реєстровій книзі № 16 за № 126 та
реєстраційний напис на оригіналі
свідоцтва про право власності на гараж
ОСОБА_7 від 30.04.2001 року. В задоволенні
решти позовних вимог - відмовлено,
вирішено питання про розподіл між
сторонами судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що ОСОБА_7 протягом 17 років
користувався спірною ділянкою площею
0,055, яка виділена йому в користування
із земельної ділянки ОСОБА_8 та за її
згодою, що обумовлено у рішенні
виконкому Корюківської міської ради №
88 від 23 травня 1996 року для будівництва
гаража. Вказана земельна ділянка була
винесена в натурі на місцевості,
виготовлено будівельний паспорт,
складена схема розміщення будівель,
дозволено будівництво гаража та видано
апелянту свідоцтво про право власності
на гараж від 30 квітня 2001 року.
Зазначене свідоцтво про право
власності на гараж апелянт офіційно
отримав в структурі органу місцевого
самоврядування і цей документ ніколи
не викликав ніяких сумнівів у апелянта
та ніким не заперечувався.

За твердженням апелянта висновок
експерта № 32 від 30.01.2013 року
ґрунтується на припущеннях, а не на
конкретних висновках, оскільки
апелянтові не відомі підстави, за яких
свідоцтво про право власності на гараж
від імені ОСОБА_9 в графі «Керівник
органу» виконані не ОСОБА_9, а іншою
особою. Апелянт розцінює висновок
експерта №298 від 29.05.2013 року як
помилковий, оскільки оскаржуване
свідоцтво отримане у міській раді і
сумнівів у справжності вказаного
документу у апелянта не виникало.

ОСОБА_7 зазначає, що судами вже
вирішувалися аналогічні позовні
вимоги ОСОБА_5, зокрема, рішенням
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 12 квітня 2012
року їй відмовлено в задоволенні
позову про визнання свідоцтва про
право власності на гараж недійсним, що
згідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України є
підставою для закриття провадження в
цій частині позовних вимог ОСОБА_5

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
який наполягав на залишенні рішення
суду першої інстанції без змін,
дослідивши матеріали справи та
матеріали цивільних справ №№ 2-30/2012,
2-407/11, матеріали інвентаризаційної
справи № 4100 на садибу АДРЕСА_2,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до наступних
висновків.

Перевіряючи згідно до ст. 303 ЦПК України
рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній частині та в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді, апеляційним судом
встановлено наступні обставини.

З наявних у інвентаризаційній справі
акту від 17 березня 1961 року та з
висновку від 10 квітня 1961 року
Чернігівського міжміського БТІ
вбачається, що на місці згорілого у 1943
р. будинку ОСОБА_10 у 1947 році збудоване
домоволодіння, розташоване у садибі
мірою 1200 кв.м та яке складається з
одного будинку, одного сараю та одного
погреба і розташоване у АДРЕСА_2

У 1961 році ОСОБА_10 звернувся до
Корюківської міської ради для
визнання за ним права особистої
власності на збудований ним у 1947 р.
будинок, оскільки архівні дані про
належність садиби на момент
Вітчизняної війни, тобто на 22.06.1941 року,
не збереглися.

Рішенням виконавчого комітету
Корюківської міської ради депутатів
трудящих № 52 від 17 квітня 1961 року
згідно до Інструкції Міністерства
юстиції і будплану УРСР від 29 липня 1959
року «Про порядок реєстрації
домоволодінь в містах і селищах
міського типу Української РСР» визнано
за ОСОБА_10 право особистої власності
на домоволодіння по АДРЕСА_2 та видано
свідоцтво про право особистої
власності, яке зареєстроване у
Чернігівському МБТІ .

Зазначеним рішенням виконавчого
комітету Корюківської міської ради
депутатів трудящих розмір земельної
ділянки, на якій розташовані належні
ОСОБА_11 житловий будинок та надвірні
споруди не було визначено.

Разом з тим, апеляційним судом з
дослідженого генерального плану від 9
червня 1948 року встановлено, що земельна
площа садибної ділянки з належними
ОСОБА_11 будівлями становила 1826,8 кв.м, з
яких: під будівлями - 60,10 кв.м; під
двором - 113,10; палісад - 21,8 кв.м; під
городом - 1631,8 кв.м.

З генерального плану від 16.09.1955 р.
земельної ділянки апеляційним судом
встановлено, що у план земельної
ділянки землекористувача ОСОБА_10 25
лютого 1961 року внесені зміни на
підставі фактичного користування, а
саме: загальна площа земельної ділянки
становить 1896,55 кв.м, з них - під
будівлями всього - 101,36 кв.м, під двором -
130,04 кв.м, під городом - 1665,15 кв.м, у тому
числі надлишки - 696,55 кв.м.

У цей же генеральний план від 16.09.1955 р.
внесено зміни на підставі рішення
Корюківського міськвиконкому № 179 від
15 листопада 1967 року, які засвідчують, що
земельна ділянка площею 500 кв.м
вилучена для будівництва жилого
будинку Корюківської
райзаготконтори, внаслідок чого
змінилась конфігурація земельної
ділянки і зменшилась загальна площа
земельної ділянки до 1396,55 кв.м, з яких,
як і раніше, - 101,36 кв.м під будівлями та
130,04 кв.м під двором; під городом стало
1165,15 кв.м; надлишки - 196,55 кв.м. Отже,
станом на листопад 1967 р., садиба ОСОБА_10
знаходилася на земельній ділянці
загальною площею 1396,55 кв.м, з яких 196,55
кв.м - надлишки.

Як встановлено апеляційним судом з
наявного у інвентаризаційній справі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_10
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і його дружина
ОСОБА_8 успадкувала вцілому житловий
будинок по АДРЕСА_2 з надвірними
будівлями, що розташовані на землі
Корюківської міської ради народних
депутатів та зареєструвала право
власності в Н.-Сіверському міжміському
БТІ 09 вересня 1992 р.

Відповідно до ст. 28 ЗК УРСР (в редакціїї
1991 р.) до ОСОБА_8 з переходом в порядку
спадкування права власності на жилий
будинок та надвірні будівлі перейшло і
право користування присадибною
земельною ділянкою по АДРЕСА_2 Останній
розмір земельної ділянки,
користувачем якої був ОСОБА_10,
визначений у наявному в
інвентаризаційній справі
генеральному плані земельної ділянки
від 16.09.1955 р. станом на листопад 1967 р. і
становить 1396,55 кв.м, з яких 196,55 кв.м -
надлишки.

Після листопада 1967 року ніяких змін до
генерального плану не вносилось і
інформація про інших, окрім ОСОБА_10
землекористувачів, у
інвентаризаційній справі відсутня;
ніякої землевпорядної документації у
справі нема, хоча власники будинку
змінювались.

Із змісту рішення виконавчого
комітету Корюківської міської ради
народних депутатів Чернігівської
області від 23.05.1196 року № 88 «Про
виділення земельних ділянок»
вбачається, що із земельної ділянки
ОСОБА_8 та за її згодою, для будівництва
гаражу ОСОБА_7 виділено 0,055 га по
АДРЕСА_2, (т.1 а.с.106).

Зазначене рішення виконкому
Корюківської міської ради прийнято у
відповідності до положень чинного у
1996 році Земельного кодексу України (в
редакції 1992 р.), ніким не оскаржувалось
та не оспорювалось і є чинним. Отже,
земельна ділянка площею 0,055 га на
підставі рішення виконкому
Корюківської міської ради народних
депутатів від 23.05.1196 року № 88
правомірно вибула з користування
ОСОБА_8 у постійне користування ОСОБА_7
згідно до ст. ст. 3, 7, п. 1 ч. 1 ст. 27, ст. 31 ЗК
України (в редакції 1992 року ). Відтак,
виходячи з наявного у
інвентаризаційній справі генерального
плану від 16.09.1955 р., апеляційний суд
приходить до висновку, що розмір
земельної ділянки, що залишалась у
користуванні ОСОБА_8, зменшився з 1396,55
кв.м на 0,055 га та склав 1341,55 кв.м.

Як встановлено рішенням апеляційного
суду Чернігівської області від 24 січня
2012 року, яке є преюдиціальним при
вирішенні даного спору, земельна
ділянка площею 0,055 для будівництва
гаражу виділена ОСОБА_7 рішенням
виконкому Корюківської міської ради
народних депутатів від 23.05.1196 року № 88
із земельної ділянки ОСОБА_8 за її
згодою та винесена в натурі, що
підтверджується актом виносу в натурі
земельної ділянки від 30 травня 1996 року,
а будівництво гаражу здійснено за
наявності дозволу на виконання робіт
від 23 травня 1996 року, був виготовлений
будівельний паспорт та складена схема
розміщення будівель. (а.с.11-14 т. 1).
Зазначені обставини в апеляційному
суді ОСОБА_5 не спростовані. Відтак,
ОСОБА_7 є власником гаража і
користувачем земельної ділянки для
його обслуговування по АДРЕСА_2 що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на гараж, виданим
Корюківською міською радою 30 квітня 2001
р. на підставі рішення виконкому
Корюківської міської ради № 22 від 22
квітня 2000 року. Право власності на
гараж зареєстроване в КРКП «Рампа», що
підтверджується написом за № 126 в
реєстраційній книзі № 16 від 30 квітня
2001 року (а.с.151-153, 164-171).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 померла.
Згідно свідоцтву про право на спадщину
за заповітом ОСОБА_12 успадкувала
належний ОСОБА_8 жилий будинок з
надвірними будівлями, що розташовані
на землі Корюківської міської ради, по
АДРЕСА_2 та зареєструвала право
власності в БТІ Корюківського КП
«Рампа» 05 червня 2002 р. Розмір земельної
ділянки у свідоцтві про право на
спадщину за заповітом не визначений.

Відтак, згідно до ст. ст. 30, 67 ЗК УРСР (в
редакції 1992 р., чинному на момент смерті
ОСОБА_8.) та згідно до ст. 548 ЦК (чинного
на момент смерті спадкодавиці в
редакції 1963 р.), до ОСОБА_12, яка
прийняла спадщину, що визнається
належною спадкоємцеві з моменту
відкриття спадщини, з переходом права
власності на жилий будинок і на
надвірні споруди, перейшло і право
користування присадибною земельною
ділянкою, яка перебувала у
користуванні спадкодавиці, по АДРЕСА_2 -
тобто без урахування земельної
ділянки площею 0,055 кв.м, яка згідно
рішення Корюківського міськвиконкому
№ 88 від 23.05.1996 р. та за згодою ОСОБА_8
надана у постійне користування ОСОБА_7
для будівництва гаражу.

Згідно архівної довідки Корюківської
райдержадміністрації, вже після
виділення у 1996 р. земельної ділянки
розміром 0,055 га ОСОБА_7 для будівництва
гаражу, рішенням виконкому
Корюківської міської ради від 28 грудня
1999 року № 332 передано безкоштовно у
приватну власність ОСОБА_8 земельні
ділянки по АДРЕСА_2: для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель - 0,10 га та для ведення
особистого підсобного господарства -
0,02 га (а.с. 128 т. 1).

Позивачем не доведено суду, що ОСОБА_8
згідно вказаного рішення виконкому
Корюківської міської ради від 28.12.1999 №
332 було реалізовано право на отримання
у власність вказаних земельних ділянок
площею 0,10 га та 0,02 га з оформленням
відповідних правовстановлюючих
документів про право власності на
землю. Зважаючи, що вказане рішення
органу місцевого самоврядування є
актом індивідуальної дії щодо способу
приватизації землі ОСОБА_8, воно не
може бути підставою для набуття права
користування чи права власності на
землю ОСОБА_5, оскільки дія цього
рішення припинена у момент смерті
ОСОБА_13

Позивачем не доведено суду також і ту
обставину, що до складу переданих у
грудні 1999 р. ОСОБА_8 земельних ділянок-
0,10 та 0,02га, увійшла і надана у 1996 р.
ОСОБА_7 земельна ділянка площею 0,055 кв.м
під збудованим ОСОБА_7 гаражем.

З досліджених матеріалів справи
встановлено, що прийнявши спадщину
після померлої ОСОБА_8, ОСОБА_12 право
користування ОСОБА_7 земельною
ділянкою площею 0,055 кв.м не оспорювала
і не заперечувала, і претензій щодо
збудованого гаража до ОСОБА_14 не
заявляла.

19 серпня 2004 року ОСОБА_12, згідно
нотаріально посвідченому договору
купівлі-продажу, продала житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_2 ОСОБА_15, до якого згідно до ст.
377 ЦК України 2004 р.(в редакції, чинній на
момент укладання договору
купівлі-продажу) перейшло право
користування належною до цих будівель
присадибною земельною ділянкою, яка
перебувала у користування ОСОБА_12, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором. Як
вказано у договорі, будівлі
розташовані на землі Корюківської
міської ради. Проте, розмір земельної
ділянки, на якій розташовані
відчужувані ОСОБА_12 жилий будинок та
надвірні споруди по АДРЕСА_2 у договорі
купівлі-продажу не вказані.

Купивши у ОСОБА_12 будинок та надвірні
споруди, ОСОБА_15 право ОСОБА_7 на
земельну ділянку площею 0,055 кв.м та на
збудований на цій землі останнім гараж
також не оспорював і не заперечував.

11 серпня 2005 року ОСОБА_5 згідно
нотаріально посвідченому договору
купівлі-продажу купила у ОСОБА_15
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_2, що розташовані на
землі Корюківської міської ради в м.
Корюківка (т.1 а.с.4,6). До складу
надвірних будівель збудований ОСОБА_7
гараж не входив.

Відповідно до ст. 377 ЦК України 2004 р.(в
редакції чинній на момент укладання
договору купівлі-продажу), разом з
правом власності на житловий будинок
та надвірні споруди по АДРЕСА_2, до
ОСОБА_5 перейшло право користування
земельною ділянкою, яка перебувала у
користуванні ОСОБА_15, без зміни її
цільового призначення, у розмірах,
встановлених договором (т.1 а.с.4,6).
Проте, розмір земельної ділянки у
договорі купівлі-продажу, укладеному
між ОСОБА_5 та ОСОБА_15, також не
вказаний.

Як встановлено апеляційним судом з
інвентаризаційної справи, після 1967
року зміни до генерального плану
садиби не вносилися і новий
генеральний план земельної ділянки не
складався, у правовстановлюючих
документах стосовно садиби по
АДРЕСА_2, у тому числі й у договорі
купівлі-продажу, укладеному між ОСОБА_5
та ОСОБА_15 у серпні 2005 р,, конкретний
розмір земельної ділянки не вказувався
а лише констатувався факт, що житловий
будинок та прибудинкові споруди за
цією адресою розташовані на землі
Корюківської міської ради.

Разом з тим, ОСОБА_5 не надано суду
доказів про те, що після укладення
договору купівлі-продажу, у визначений
чинним земельним законодавством
України спосіб встановлено розмір та
межі земельної ділянки, на якій
знаходиться придбана нею садиба; не
доведено винесення земельної ділянки
в натурі (на місцевості) і не надано
суду ніякої технічної документації,
яка безсумнівно і достовірно
ідентифікувала б земельну ділянку на
момент виникнення спору.

За таких обставин апеляційний суд
вважає недоведеними і
необгрунтованими твердження ОСОБА_5
про те, що порушено її право на
користування та приватизацію землі, що
земельна ділянка по АДРЕСА_2, на якій
розташовані придбані нею житловий
будинок та надвірні споруди, має
розмір менше ніж 0,01 га внаслідок
виділення у 1996 році ОСОБА_7 0,055 кв.м для
будівництва гаражу, оскільки така
позиція ОСОБА_5 суперечить
встановленим дійсним обставинам
справи, які описані вище.

Зважаючи на сукупність обставин
справи, апеляційний суд приходить до
висновку, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7
відсутні будь-які правовідносини, які
б стосувалися укладеного між нею та
ОСОБА_15 у серпні 2005 р. договору
купівлі-продажу садиби по АДРЕСА_2, яка
розташована на землі Корюківської
міської ради та відсутні
взаємовідносини, внаслідок яких були б
порушені ОСОБА_7 права ОСОБА_5 як
землекористувача на придбану нею
садибу.

Як встановлено апеляційним судом з
постанови про закриття кримінального
провадження від 12 червня 2013 року, в діях
ОСОБА_7 відсутні ознаки кримінальних
правопорушень, передбачених особливою
частиною Кримінального кодексу
України, в тому числі і суб»єктивна
сторона складу злочину, передбаченого
ст. 358 КПК України у формі прямого
умислу, а відтак, згідно ч. 2 п. 8 ст. 40, ч. 1
п. 2 ст. 284 КПК України кримінальне
провадження № 0000002 від 21.12.2011 р. за
ч. 1 ст. 358 КК України закрито у зв»язку з
відсутністю складу кримінального
правопорушення. (а.с.237).

Отже, беручи до уваги матеріали
інвентаризаційної справи, позивачем не
доведено суду, що свідоцтво про право
власності на гараж та державна
реєстрація права власності ОСОБА_7 на
гараж по АДРЕСА_2 здійснена у БТІ
РКП»Рампа» 30.04.2001 р., порушують право
ОСОБА_5 на користування та
приватизацію земельної ділянки, на
якій розташовані придбані житловий
будинок та надвірні споруди. В
порушення ст.16 ЦК України позивач не
довела наявність у неї права
користування земельною ділянкою
площею 0,055 кв.м, на якій побудований
ОСОБА_7 гараж.

Виходячи з обставин справи,
апеляційний суд приходить до висновку,
що позивач не позбавлена у
встановленому порядку скористатися
правом приватизації землі згідно до ст.
118 ЗК України.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу, а ч.2
вказаної статті закріплює способи
захисту цивільних прав та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав слід розуміти
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

За викладених обставин, позивачем не
доведено, що видачею у квітні 2001 р.
ОСОБА_7 свідоцтва про право власності
на гараж та здісненою державною
реєстрацією права власності ОСОБА_7 на
цей гараж БТІ РКП «Рампа» порушено
будь-які її, ОСОБА_5, цивільні права, які
б підлягали захисту в порядку
цивільного судочинства. Відтак
недоліки, пов»язані з оформленням та
видачею ОСОБА_7 свідоцтва про право
власності на гараж, на які посилається
ОСОБА_5 та які встановлені висновками
експертів № 32 від 30.01.2013 року, № 298 від
29.05.2013 року (зокрема те, що документ
підписаний не тією особою та
посвідчений не тією печаткою), не
можуть бути підставою для задоволення
вимог позивача.

Окрім того, в судовому засіданні
неодноразово сторони вирішували
спірні питання, за результатами яких
ухвалено рішення, які набрали законної
сили і відповідно до ст.61 ЦПК України, є
преюдиціальними при вирішенні даного
спору.

Так, у справі №22ц-135/2012 рішенням
апеляційного суду Чернігівської
області від 24 січня 2012 року скасовано
рішення Корюківського районного суду
Чернігівської області від 29 листопада
2011 року, позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано незаконним рішення 23 сесії 5
скликання Корюківської міської ради
від 30 квітня 2009 року в частині
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в м. Корюківка по АДРЕСА_2 та
передання ОСОБА_5 безоплатно у
власність земельної ділянки площею 0,10
га для обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд в
АДРЕСА_2

Визнано недійсним державний акт серії
ЯЖ №600626 на право власності на земельну
ділянку, виданий Корюківською міською
радою 31 липня 2009 року ОСОБА_5 про право
власності на земельну ділянку площею
0,10 га, розташовану в АДРЕСА_2 що
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №67.

Апеляційний суд відхиляє доводи
апеляційної скарги про закриття
провадження на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК
України в частині позовних вимог
ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про
право власності на гараж недійсним,
оскільки аргументи апелянта не
грунтуються на вимогах ч.2 п.1 ст.205, ч.2
ст.223 ЦПК України, про що вмотивовано
зазначено в рішенні суду першої
інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційна
скарга ОСОБА_7 підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню в частині
задоволених позовних вимог з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову ОСОБА_5 про
визнання незаконним та скасування
свідоцтва про право власності на гараж
по АДРЕСА_2 виданного ОСОБА_7 30.04.2001 року
Корюківською міською радою
Чернігівської області; про скасування
державної реєстрації права власності
ОСОБА_7 на цей гараж, здійсненої бюро
технічної інвентаризації районного
комунального підприємства «Рампа»
30.04.2001 року - запис у реєстровій книзі №
16 за № 126 та реєстраційний напис на
оригіналі свідоцтва про право
власності на гараж ОСОБА_7 від 30.04.2001
року.

В іншій частині оскаржуване рішення
суду першої інстанції необхідно
залишити без змін як таке, що є законним
та обгрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319,
324 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Корюківського районного суду
Чернігівської області від 11 грудня 2013
року в частині задоволених позовних
вимог та стягнення судових витрат -
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до
Корюківської міської ради
Чернігівської області, виконавчого
комітету Корюківської міської ради
Чернігівської області, ОСОБА_7,
Корюківського районного комунального
підприємства «Рампа» про визнання
недійсним свідоцтва, скасування
реєстрації права власності відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:Судді: