Справа №
Провадження № 2/375/83/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2014 року Рокитнянський районний
суд Київської області в складі:

головуючого - судді Литвина О.В.,

при секретарі - Клепі Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Рокитне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

про витребування майна з чужого
незаконного володіння та стягнення
моральної шкоди,-

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом мотивуючи тим, що 28.01.2009 року на
підставі посвідченої нотаріусом
довіреності він довірив ОСОБА_2
керувати належним йому на праві
власності автомобілем марки "Chevrolet",
модель "Lacetti", 2007 року випуску, шасі
(кузов) НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1. Строк дії останньої закінчився
28.01.2014 року. На разі, він звертався до
ОСОБА_2 у жовтні 2013 року з проханням
повернути транспортний засіб, але той
відмовився, пославшись на передачу
автомобіля ОСОБА_3. Він особисто згоди
на це не давав, як і не давав
довіреність ОСОБА_3 на право керування
автомобілем. Згоди про повернення
автомобіля він з останнім також не
досяг.

Вважає дії обох відповідачів
неправомірними та просить:
витребувати на його користь у ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 автомобіль марки "Chevrolet", модель
"Lacetti", 2007 року випуску, шасі (кузов)
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 та
у ОСОБА_3 свідоцтво про реєстрацію
вказаного транспортного засобу;
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь 8000.00 грн. моральної шкоди
та понесені ним по справі судові
витрати.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та просила
його задовольнити. При цьому у своїх
поясненнях послалася на те, що спірний
автомобіль належить позивачу і
придбаний ним на кредитні кошти. У 2009
році між позивачем та ОСОБА_2 виникла
усна домовленість про передачу
автомобіля останньому в обмін на
погашення ним сум наданого позивачу
кредиту. З цією метою позивач надав
ОСОБА_2 довіреність на право керування
автомобілем. Такі домовленості ОСОБА_2
належним чином не виконував і що
призвело до прострочення кредитної
заборгованості і на пропозицію банку
позивач у грудні 2013 року сплатив
залишкову суму кредиту та звернувся до
ОСОБА_2 з вимогою повернути автомобіль.
Останній автомобіль не повернув та
повідомив, що він передав його на
підставі довіреності ОСОБА_3. У січні 2014
року вони виявили автомобіль по місцю
проживання ОСОБА_3 в технічно
несправному стані та
розукомплектований. Повертати його
законному власнику ОСОБА_3 відмовився.

Вважає, що такими своїми діями
відповідачі порушують право власності
позивача на спірне майно та заподіяли
такими своїми діями позивачу моральну
шкоду.

Також уточнила, що автомобіль
перебуває під арештом у звязку із
виконанням судового рішення про
стягнення з позивача заборгованості за
кредитним договором на придбання
спірного автомобіля. Погоджується, що
відповідачами сплачена певна сума
кредитної заборгованості, але яка саме,
вона сказати не може.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та
суду пояснив, що дійсно 27.01.2009 року
позивач на підставі усної домовленості
між ними передав йому на підставі
генеральної довіреності автомобіль
марки "Chevrolet", модель "Lacetti", 2007 року
випуску, шасі (кузов) НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1. За
вказаною довіреністю він мав право
передовіри своїх прав щодо спірного
майна третім особам. Умовою укладеної
домовленості була сплата ним
заборгованості за укладеним позивачем
на придбання спірного автомобіля
кредитним договором. Він сплачував
кредит щомісячно у сумі приблизно 300
американських доларів допоки існувала
в нього така можливість, а близько двох
років тому передав за довіреністю
автомобіль ОСОБА_3, який також у свою
чергу мав сплачувати залишкові суми
кредиту та погодився на це. Чи
сплачував останній фактично кредит
йому не відомо.

Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та
суду пояснив, що він знайомий із
позивачем і у його присутності
останній досяг з ОСОБА_2 усної
домовленості про передачу останньому
автомобіля, а ОСОБА_2 у свою чергу
зобовязався сплачувати взятий
позивачем на придбання цього
автомобіля кредит. Потім ОСОБА_2
перестав платити кредит і він вирішив
взяти автомобіль для себе та погодився
платити кредит. На даний час автомобіль
знаходиться у нього і він дійсно
відмовився повернути автомобіль
позивачу через усну домовленість про
сплату ним кредиту. Він не може
заперечувати проти доводів у судовому
засіданні представника позивача в тім,
що позивачем повністю погашено
заборгованість за кредитним договором.

У задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши представника позивача та
відповідачів, дослідивши письмові
матеріали справи, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позову, виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
05.12.2007 року позивачем було укладено
кредитний договір за якими він отримав
21428.00 доларів США, які витратив на
придбання автомобіля марки "Chevrolet",
модель "Lacetti", 2007 року випуску, шасі
(кузов) НОМЕР_2. Таким чином він є
власником вказаного автомобіля і про
що свідчить його державна реєстрація
на його імя - реєстраційний номер
НОМЕР_1. 28.01.2009 року позивач згідно
усної домовленості зі ОСОБА_2 на умовах
проведення останнім сплати отриманого
позивачем кредиту на визначених
кредитним договором умовах надав
останньому нотаріально посвідчену
довіреність на право керування
автомобілем та з правом укладання
цивільно-правових угод щодо
розпоряджання та користування
останнім. Тобто, з усіма правами
власника. Довіреність була видана на
строк до 28.01.2014 року з правом передовіри
третім особам в межах пятирічного
строку з дня її видачі. В послідучому, а
саме приблизно два роки тому назад,
ОСОБА_2 передав спірний автомобіль на
таких же умовах ОСОБА_3. На даний час
автомобіль знаходиться саме в нього і в
нього ж знаходиться і свідоцтво про
реєстрацію вказаного транспортного
засобу. На разі, повернути автомобіль
законному на сьогоднішній день
власнику, яким є позивач, і проти чого
не заперечує ОСОБА_3, останній
відмовився, пославшись на сплату
кредитних коштів за позивача. Разом з
тим, і ОСОБА_2, і ОСОБА_3 визнали, що
жодної письмової угоди між ними та
позивачем з приводу переходу до них
права власності на спірний автомобіль
шляхом сплати кредитних коштів, не
укладалося. Позивачем у грудні 2013 року
сплачено всю суму заборгованості за
кредитним договором і що визнано
відповідачами.

За вимогами ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону, при
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків зобов'язаний додержуватися
моральних засад суспільства і при
цьому усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом своїх порушених прав,
а суд, здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст..387 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Як вбачається із встановлених обставин
справи спірний автомобіль у володінні
ОСОБА_2 не перебуває, а тому відсутні
підстави для його витребування від
останнього.

Разом з тим, у судовому засіданні не
здобуто належних доказів про
передовіру ОСОБА_2 прав керування та
розпорядження спірним майном ОСОБА_3
Самі по собі свідчення у судовому
засіданні відповідачів з цього
приводу, зважаючи на заперечення такої
обставини у судовому засіданні
представником позивача, не можуть
слугувати таким доказом.

Звідси, спірний автомобіль марки
"Chevrolet", модель "Lacetti", 2007 року випуску,
шасі (кузов) НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1 та свідоцтво про
реєстрацію вказаного транспортного
засобу перебувають у ОСОБА_3 без
законних на те підстав.

За викладеного суд приходить до
висновку, що за позовом має відповідати
ОСОБА_3 і з метою захисту порушених прав
власника позивача щодо вказаного майна
суд вважає за необхідне витребувати
спірне майно на користь позивача у
відповідача по справі ОСОБА_3

Вирішуючи вимогу про стягнення з
відповідачів солідарно моральної
шкоди на користь позивача у сумі 8000.00
грн., суд приходить до висновку, що
вказана вимога є необґрунтованою і
задоволенню не підлягає.

При цьому суд виходить із положень
ст.1167 ЦК України в тім, що моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

На разі, як вбачається, відповідач
ОСОБА_2 володів та розпоряджався
спірним майном у межах наданим йому
позивачем повноважень відповідно до
виданої останнім довіреності та
розпорядився цим майном у визначений
позивачем законний спосіб. Звідси,
відсутні підставі вважати наявність
неправомірних дій щодо позивача з боку
ОСОБА_2 та заподіяння йому таким чином
моральної шкоди.

Що стосується такої вимоги до
відповідача ОСОБА_3, то слід відмітити,
що останній також законно користувався
спірним майном до 28.01.2014 року і вимога
позивача до нього 12.01.2014 року без
попереднього скасування позивачем
виданої на імя ОСОБА_2 довіреності, чого
не було встановлено у судовому
засіданні, не грунтувалася на законі, а
тому дії ОСОБА_3 у вказаний період часу
слід вважати законними.

На разі, законність таких його дій
перестала бути 29.01.2014 року із
закінченням строку дії довіреності на
імя ОСОБА_2 і що дає суду підстави
стверджувати, що із вказаного періоду
часу спірне майно утримується ОСОБА_3 у
себе без законних на те підстав. Разом з
тим, з огляду на відсутність доказів
звернення позивача із вимогою
повернути майно до ОСОБА_3 після 12.01.2014
року, незначний проміжок часу
незаконного перебування спірного
майна у цього відповідача на час
звернення до суду, а саме 14 днів, суд не
знаходить підстав вважати що діями
ОСОБА_3 позивачу заподіяна моральна
шкода.

Позов таким чином підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 319, 387, 1167 ЦК України,
ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,
-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та стягнення
моральної шкоди задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 автомобіль марки "Chevrolet", модель
"Lacetti", 2007 року випуску, шасі (кузов)
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 та
оригінал свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, виданого
04.12.2007 року УДАІ ГУ МВС України в місті
Києві.

В задоволенні решти частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування понесених
судових витрат 400.00 грн..

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Рокитнянський районний суд
шляхом подачі в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги, а особами, які не були присутні
при постановленні рішення, шляхом
подання апеляційної скарги на протязі
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повне обгрунтвання рішення
виготовлено 03.03.2014 року.

Суддя

О.В. Литвин