У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Остапчука Д.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Харківської міської ради до ОСОБА_1,
третя особа - Департамент економіки та
комунального майна Харківської
міської ради, про визнання укладеним
договору пайової участі
інфраструктури м. Харкова, за
касаційною скаргою Харківської
міської ради на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 28 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 05 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року Харківська міська рада
звернулась до суду із вищезазначеним
позовом посилаючись на те, що у 2011 році,
на виконання вимог Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», рішенням виконавчого
комітету Харківської міської ради від
09 листопада 2011 року № 804 затверджено
Порядок пайової участі замовників у
розвитку інфраструктури м. Харкова.
Відповідно до вказаного Порядку,
пайова участь замовника полягає у
перерахуванні до бюджету м. Харкова
коштів на створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Харкова у розмірах: 10%
загальної кошторисної вартості
будівництва об'єкта - для нежитлових
будівель та споруд та 4% загальної
кошторисної вартості будівництва
об'єкта - для житлових будинків.

Залучення замовників здійснюється на
підставі договорів про пайову участь,
які укладаються з Департаментом
економіки та комунального майна
Харківської міської ради. Для
укладання такого договору замовник
зобов'язаний звернутись із відповідною
заявою до Департаменту.

За дату прийняття об'єкта в
експлуатацію вважається дата
реєстрації інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області декларації або
видачі сертифіката.

Індивідуальний житловий будинок
загальною площею 380, 3 кв. м, що належить
відповідачу, який розташовано по
АДРЕСА_1, прийнято в експлуатацію на
підставі декларації про готовність
об'єкта, зареєстрованої 15 вересня 2011 р.
за № ХК 6, однак остання, в
порушення вимог ч. 11 ст. 39 ЗУ «Про
регулювання містобудівної діяльності»
своєчасно не повідомила про це
виконавчі органи Харківської міської
ради.

Листом управління
соціально-економічного розвитку,
планування та обліку Департаменту
економіки та комунального майна від 21
грудня 2011 року № 126/0/114-11 поінформовано
ОСОБА_1 про необхідність звернення до
виконавчих органів Харківської
міської ради для укладання договору
пайової участі у розвитку
інфраструктури м. Харкова. Однак,
зазначеного звернення до Харківської
міської ради не надходило.

Враховуючи те, що існує пряма вказівка
закону щодо обов'язковості пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту шляхом укладання
договору, в якому визначаються
величини пайової участі, відповідач
зобов'язаний укласти зазначений
договір. Відмова відповідача від
укладання договору грубо порушує права
та обов'язки територіальної громади м.
Харкова.

На підставі викладеного, позивач
просив суд задовольнити її позовні
вимоги, визнати укладеним договір між
ОСОБА_1 та Департаментом економіки та
комунального майна Харківської
міської ради.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 28 серпня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 05 листопада 2013 року, позов
Харківської міської ради залишено без
задоволення.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судових рішень
судів попередніх інстанцій, мотивуючи
свої вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що підстави для
скасування судових рішень суду першої
та апеляційної інстанцій відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до положень ч. 3 і абз. 7 ч. 9
ст. 40 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» пайова
участь у розвитку інфраструктури
населеного пункту полягає у
перерахуванні замовником до прийняття
об'єкта будівництва в експлуатацію до
відповідного місцевого бюджету коштів
для створення і розвитку зазначеної
інфраструктури.

Кошти пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
сплачуються в повному обсязі до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію єдиним платежем або
частинами за графіком, що визначається
договором.

Наведені положення відповідно до п/п. 3
п. 1 розділу V «Прикінцеві положення»
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» набрали
чинності з 1 січня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
правильно виходив з того, що на момент
прийняття в експлуатацію будинку ч. 3
ст. 40 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» не набула
чинності, а тому ОСОБА_1 не зобов'язана
укладати договір на вказаних позивачем
умовах.

Доводи касаційної скарги, перевірені
вивченням матеріалів справи, висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують та не дають підстав
вважати, що при розгляді справи було
неправильно застосовано норми
матеріального права або порушено норми
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК
України, за наслідками розгляду
касаційної скарги суд касаційної
інстанції має право постановити ухвалу
про відхилення касаційної скарги і
залишення судового рішення без змін,
оскільки судом першої та апеляційної
інстанцій не було допущено
неправильного застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст.
332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Харківської міської
ради відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 28 серпня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 05 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Кадєтова Д.О.
ОстапчукМ.І. Наумчук