РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

_____________________________________________________________________

Справа №: 106/4952/13-цГоловуючий суду
першої інстанції:Ружицька Т.В.
Головуючий суду апеляційної
інстанції:Шестакова Н. В.

РІШЕННЯ

"19" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого суддіШестакової Н.В.
СуддівАдаменко О.Г.
Павловської І.Г.
При секретаріЩегловій Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи
Євпаторійська міська рада, Комунальне
підприємство «Житловик-2», Інспекція
ДАБК в АР Крим, про усунення перешкод у
користуванні власністю

за апеляційними скаргами ОСОБА_7,
ОСОБА_6 на рішення Євпаторійського
міського суду АР Крим від 26 листопада
2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася
з позовом до ОСОБА_7, треті особи
Євпаторійська міська рада, Комунальне
підприємство «Житловик-2», Інспекція
ДАБК в АР Крим, про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
знесення сараїв літ. «JI-1», «Э», уборної
- душу літ. «УД», стіни між літерами
«ЛІ» та «А»; залізних дверей між
літерами «З» та «А», прибрання
насадженого винограду біля літ. «А».

Позовні вимоги обгрунтовані тим,
що позивачка є співвласником
житлового будинкуАДРЕСА_1,
розташованого на земельній ділянці, що
належить Євпаторійській міській раді;
відповідачка захватила частку
прибудинкової території, яка
розташована біля приміщень, належних
позивачці; вона самочинно побудувала
сараї літери «JI-1», «Э», вбиральню - душ
літер «УД», а також відгородили
територію стіною та залізними дверима;
туалет відповідачів розташований
напроти вікон квартири, яка належить
позивачці; ОСОБА_7 під вікнами посадила
виноград, який заплітає та затіняє
вікна позивачки; своїми діями
відповідачка перешкоджає позивачці
доступу до вікон, погіршує умови
користування її власністю, робить
неможливим прохід до свого нерухомого
майна, підвезення необхідних речей і
матеріалів, сушку білизни, а також
ремонт та обслуговування зовнішньої
частини її квартири і порушує
санітарно - технічні і протипожежні
правила і норми.

Ухвалою суду від 14 серпня 2013 року
до справи у якості співвідповідачів
залучено ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а.с.50).

Рішенням суду першої інстанції
позов задоволено частково.
Постановлено: зобов'язати ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 знести своїми силами та
за власні кошти самовільні споруди, а
саме сараї літ. «ЛІ», літ. «Э» і
вбиральню - душ літ «УД», що розташовані
за адресою АДРЕСА_2. В іншій частині
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позову з ухваленням нового
рішення про відмову в позові,
посилаючись на те, що висновки суду
першої інстанції в оскарженій частині
рішення не відповідають фактичним
обставинам справи; судом не призначено
судову земельно-технічну експертизу
для з'ясування наявності порушень
земельного законодавства; рішення суду
не відповідає нормам матеріального
права.

2

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову, зазначивши, що
висновки суду в оскарженій частині
рішення зроблені без урахування того,
що відповідачка, яка приймала участь у
самочинному будівництві стіни,
встановленні залізних дверей для
відокремлення частки прибудинкової
території, і має кущ винограду,
фактично перешкоджає їй у
користуванні своєю власністю.

У письмових запереченнях
апелянти підтримали свої апеляційні
скарги і зазначили доводи, з яких вони
не згодні з апеляційної скаргою іншої
сторони.

Особи, які брали участь у справі,
про час і місце засідання суду
апеляційної інстанції повідомлені
належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг відповідно до ст.303
ЦПК України, заслухавши позивачку та її
представника, а також ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
їх представника, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню
не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_7
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що сараї літ.
«ЛІ», літ. «Э» і вбиральня - душ літ
«УД» є об'єктами самочинного
будівництва та дійсно перешкоджають
позивачці у користуванні та
розпорядженні її власністю; споруда
літ. «УД» знаходиться напроти вікон
позивачки; відгороджена позивачкою
територія унеможливлює доступу до
вікон квартири, належній позивачці, що
погіршує умови користування її
власністю та роблять неможливим ремонт
та обслуговування зовнішньої частини
її квартири; відносно інших вимог суд
першої інстанції зазначив, що спірна
стіна перешкоджає позивачці у вільному
доступу до стіни та вікна її квартири, а
також закриває протипожежний прохід,
але доказів, що саме відповідачі
побудували спірну стіну, позивачкою не
надано; також, не надано суду доказів,
що позивачка зверталася до власника
земельної ділянки відносно
неправомірних дій відповідачів у
користуванні земельною ділянкою
спірного житлового будинку; позивачкою
не доведено, що спірна металева хвіртка
встановлена відповідачкою самовільно
та не має відношення до дозволу,
наданому рішенням виконавчого
комітету Євпаторійської міської ради
№26 від 29.01.1993 року; позивачкою не
доведено, що саме відповідачі саджали
кущ винограду та він дійсно затіняє
квартиру позивачки.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позову,
в іншій частині вважає, що рішення суду
ухвалене з порушеннями норм
матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи вбачається,
що сторони по справі є співвласниками
жилого будинку АДРЕСА_1, кожна сім'я
володіє окремими квартирами і
підсобними приміщеннями; між
сторонами склалися неприязні стосунки
з приводу користування квартирами та
прибудинковою територією.

За положеннями ч.2 ст.383 ЦК України
власник житлового будинку чи квартири
має на свій розсуд здійснювати зміни,
якщо ці зміни не приведуть до порушень
прав власників інших квартир та не
порушують санітарно-технічні вимоги та
правила експлуатації дома.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування і розпорядження своїм
майном.

За ст.ст.10,11,60 ЦПК України, якими
встановлено принципи змагальності і
диспозитивності цивільного процесу,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на обґрунтування своїх вимог або
заперечень, шляхом надання належних і
допустимих доказів; доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

У сенсі зазначених положень
позивачка повинна довести наявність
обставин, які дійсно перешкоджають їй у
користуванні належною їй квартирою.

Обговорюючи висновки суду першої
інстанції в частині знесення
самочинних споруд, колегія суддів
вважає, що ці висновки взагалі
необгрунтовані і основані по суті
тільки на особистих поясненнях
позивачки без надання належних і
допустимих доказів.

Колегія суддів вважає
неспроможними судження суду першої
інстанції про те, що зазначені
споруди є самочинними.

Відповідно до схеми
(а.с.99-100,104,зв.,107) із інвентарної справи
спірні споруди літ.

3

«ЛІ», літ.«3», літ. «УД» зазначені як
існуючі на 15.07.1991 року, зроблена
відмітка про складання схеми у 1965
році, технічні паспорти власників
окремих квартир не мають даних про
самочинність цих споруд; технічний
паспорт на квартиру ОСОБА_7 (а.с.109-110,зв.)
містить характеристику будинку із
зазначенням про те, що споруди літ.
«ЛІ», літ.«3», літ. «УД» мають рік
будування 1991.

За даними інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
АР Крим та

БТІ спірні споруди літ. «ЛІ», літ.«3»,
літ. «УД» на підставі відомостей
технічного паспорту збудовані до 1991
року і не можуть вважатися об'єктами
самочинного будівництва.

У звязку із наведеним є помилковим
зазначення судом першої інстанції часу
будування спірних споруд у 2003 та
2007роках.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу на те, що само по собі самочинне
будівництво не є доказом створення
перешкод, оскільки поняття
«перешкоди» передбачає наявність
обставин технічного характеру з точки
зору норм ДБН, а також санітарних і
пожежних норм.

Між тим, позивачка не надала ніяких
безперечних доказів того, що спірні
споруди літ. «ЛІ», літ.«3», літ. «УД»
побудовані з порушенням будівельних,
технічних, санітарних і пожежних норм і
правил і з урахуванням цих порушень
зазначені споруди створюють дійсні
перешкоди у користуванні позивачкою
належною їй квартирою.

Як встановлено держсанепідслужбою,
будівля літ «УД», 1991 року будови,
підключено до міських інженерних
мереж енергопостачання, водопроводу і
каналізації; санітарно-технічний стан
будівлі задовільний; відстань від
стіни з вікном іншого домоволодіння
до стіни вбиральні 5 м.; від убиралень,
підключених до централізованих мереж
каналізації, санітарна відстань до
інших будівель і споруд не нормується
згідно ДСП №173-96 «Державіні санітарні
правила планування та забудови
населених пунктів» (а.с.115,117).

Обговорюючи доводи апеляційної
скарги позивачки, колегія суддів не
вбачає правових підстав для
задоволення позову у зв'язку з їх
недоведеністю, приймаючи до уваги те,
що за матеріалами справи сім'я ОСОБА_7
не має відношення до будування стіни
та встановлення металевої хвіртки;
остання була встановлена для
додаткового входу на територію
житлового будинку з офіційного
дозволу.

Як встановлено, позивачка не
бажає отримати ключ від хвіртки, хоче
тільки знесення цієї хвіртки, хоча
також не довела наявність певних
перешкод.

Що стосується куща винограду,
колегія суддів звертає увагу на
відсутність будь-яких доказів того, що
цей кущ посаджений відповідачами і
дійсно створює позивачці перешкоди.

За таких обставин, враховуючи
недоведеність позовних вимог, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позову ОСОБА_6 і стягнення
з відповідачів судових витрат підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні позову про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом знесення сараю літ. Л1», сараю
літ. «Є», вбиральні - душу літ. «УД»,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1,
АДРЕСА_2 в іншій частині рішення суду
першої інстанції відповідає нормам
матеріального і процесуального права
і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7
задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Євпаторійського міського
суду АР Крим від 26 листопада 2013 року в
частині задоволення позову ОСОБА_6 і
стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
судових витрат скасувати. Відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи
Євпаторійська міська рада, Комунальне
підприємство

4

«Житловик-2», Інспекція ДАБК в АР Крим,
про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом знесення сараю літ.
Л1», сараю літ. «Є», вбиральні - душу
літ. «УД», розташованих за адресою:
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 114грн.
70коп.

В іншій частині рішення
Євпаторійського міського суду АР
Крим від 26 листопада 2013 року залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до суду
касаційної інстанції на протязі
двадцяти днів.

Шестакова Н.В.
Адаменко О.Г. Павловська І.Г.