Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/35/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Шевченко І.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Бубличенко
В.П.

суддів - Мурашка С.І.

Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко
Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду міста Кіровограда від 19
серпня 2013 року і

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що за укладеним 04 січня
2007 року договором № KGМDRX08390039, який
складається із заяви позичальника та
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт»), відповідач отримав кредит
в розмірі 1551 грн. зі сплатою 12% річних на
суму залишку заборгованості із
терміном повернення 03 січня 2008 року.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється щомісяця
в період сплати, за який приймається
період з 5 по 10 число кожного місяця, в
сумі 162,75 грн. і складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією та інших витрат
згідно з умовами договору.

Відповідач умови договору не
виконав, внаслідок чого станом на 12
квітня 2013 року утворилася
заборгованість, яка складається із: 1551
грн. заборгованості за кредитом; 10868,02
грн. заборгованості по процентам; 273,02
грн. заборгованості по комісії; 18033,21
грн. пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором; 500 грн. штрафу
(фіксована частина) і 1536,26 грн. штрафу
(процентна складова), а всього 32761,51 грн.

Посилаючись на зазначені
обставини, позивач просив суд стягнути
з відповідача на його користь
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 32761,51 грн. та відшкодувати
судові витрати.

Рішенням Ленінського районного
суду міста Кіровограда від 19 серпня 2013
року позов задоволено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3
зазначає, що рішення суду підлягає
зміні, оскільки банк порушив
законодавство, своєчасно не вирішив
питання про розірвання кредитного
договору у зв'язку з невиконанням
позичальником своїх зобов'язань.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_3, який просив зменшити розмір
заборгованості за кредитним договором,
заперечення на скаргу представника
банку Науменка В.В., дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду у встановлених статтею 303 ЦПК
України межах, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Встановлено, що 04 січня 2007 року сторони
уклали кредитний договір №KGМDRX08390039,
який складається із заяви позичальника
та Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт»), за яким відповідач
отримав кредит в розмірі 1551 грн. зі
сплатою 12% річних на суму залишку
заборгованості із терміном повернення
03 січня 2008 року.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється щомісяця
в період сплати, за який приймається
період з 5 по 10 число кожного місяця, в
сумі 162,75 грн. і складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією та інших витрат
згідно з умовами договору.

У підписаній відповідачем заяві
позичальника зазначено, що він
ознайомлений та згоден з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») («Стандарт»), які
були надані йому у письмовій формі, і
своїм підписом підтверджує факт про
надану йому повну інформацію про умови
кредитування в ПриватБанку (а також
його місцезнаходження).

Він згоден, що заява позичальника
разом із запропонованими ПриватБанком
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт») складає між ним і
ПриватБанком кредитний договір (а.с.4).

В заяві позичальника, зокрема,
зазначено, що позичальник за
користування кредитом сплачує
щомісячну винагороду за надання
фінансового інструменту у розмірі 24,82
грн. та одноразову винагороду у розмірі
141 грн.

До позовної заяви банк помилково надав
копію Умов і Правил надання
банківських послуг, які не мають
відношення до укладеного з
відповідачем кредитного договору, на
що суд першої інстанції не звернув
увагу.

Апеляційному суду представник банку
надав копію Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт»), з якими був ознайомлений
відповідач при підписанні кредитного
договору, що він підтвердив в судовому
засіданні.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 5.1 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт») передбачено, що при
порушенні позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених заявою та
п.п.3.2.2., 3.2.3. даних Умов, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15 % від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за день
прострочки платежу.

У п.5.3 Умов зазначено, що при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором, більш ніж на 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5%
від суми заборгованості.

З наведеного вбачається, що такі види
неустойки як пеня і штраф застосовані
банком за різні види порушень умов
кредитного договору, який відповідачем
у встановленому законом порядку не
оспорений.

Обов'язок відповідача виконувати
належним чином умови укладеного з
банком кредитного договору у
встановлений цим договором строк
передбачено статтями 526,527 і 530, 1054 ЦК
України.

Відповідач не виконав своїх
зобов'язань перед позивачем за
кредитним договором, у зв'язку з чим
станом на 12 квітня 2013 року виникла
заборгованість, яка складається із: 1551
грн. заборгованості за кредитом; 10868,02
грн. заборгованості по процентам; 273,02
грн. заборгованості по комісії; 18033,21
грн. пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором; 500 грн. штрафу
(фіксована частина) і 1536,26 грн. штрафу
(процентна складова), а всього 32761,51 грн.

Із наданого банком розрахунку
заборгованості за кредитним договором
вбачається, що відповідач жодного разу
не вносив кошти на погашення
заборгованості.

В судовому засіданні суду першої
інстанції і в апеляційному суді
відповідач позов визнав і пояснив, що
на отриманий у банку кредит придбав
мобільний телефон і борг не погашав,
оскільки не працював і не мав коштів на
сплату кредиту.

Наданий банком розрахунок станом на 12
квітня 2013 року відповідає умовам
кредитного договору (п.4), не викликає
сумнівів щодо його правильності і не
спростований відповідачем.

Зокрема, у підписаній відповідачем
заяві позичальника зазначено, що
згідно п.4.2 Умов при порушенні
позичальником зобов'язань із
погашення кредиту позичальник сплачує
банку відсотки за користування
кредитом в розмірі 10 % в місяць,
розрахованої від суми залишку
непогашеної заборгованості за
кредитом.

Враховуючи зазначену умову кредитного
договору банком нарахована сума боргу
з урахуванням підвищеної ставки
відсотків починаючи з 13 лютого 2007 року,
тому сума нарахованих відсотків за
користування кредитом складає 10868,02
(а.с.3).

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що вимоги банку ґрунтуються на законі і
договорі, а тому підлягають
задоволенню.

Між тим, відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК
України розмір неустойки (штрафу, пені)
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує суму збитків,
та за наявності інших обставин, які
мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч.3
ст.551 ЦК України є, зокрема, ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

При розгляді справи в суді першої
інстанції відповідач позов визнав у
повному обсязі і не просив зменшити
розмір неустойки.

В апеляційній скарзі відповідач
фактично просить зменшити розмір
нарахованої неустойки. При цьому він
посилається на те, що не мав можливості
сплачувати кредит, оскільки не мав
постійної роботи, хворів.

Колегією суддів встановлено, що
відповідач дійсно не має постійного
місця роботи, але при цьому не
звертався у службу зайнятості для
отримання допомоги по безробіттю і
працевлаштування. Відповідач
посилається на поганий стан здоров'я,
але є працездатним, оскільки йому не
встановлена інвалідність.

Водночас, в судовому засіданні
представник банку не заперечував проти
зменшення розміру неустойки, загальний
розмір якої складає 20069,27 грн., що значно
перевищує суму збитків банку, до суми,
яка складається із кредиту, відсотків і
комісії і становить 12692,04 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає можливим зменшити загальний
розмір неустойки за невиконання
відповідачем умов кредитного договору
до 12700 грн. У зв'язку з цим загальний
розмір заборгованості за кредитним
договором складатиме 25392,04 грн. (1551 грн.
кредиту +10868,02 грн. відсотків+273,02 грн.
комісії+12700 грн. неустойки=25392,04 грн.).

Оскільки при вирішенні справи суд
першої інстанції не в повній мірі
виконав вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України щодо
всебічного і повного з'ясування
обставин справи, безпідставно не
застосував положення ч.3 ст.551 ЦК
України щодо зменшення розміру пені,
рішення суду підлягає зміні на
підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що банк порушив
законодавство, оскільки своєчасно не
вирішив питання про розірвання
кредитного договору у зв'язку з
невиконанням позичальником своїх
зобов'язань, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо
суд апеляційної інстанції, не
передаючи справи на новий розгляд,
змінює рішення, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що розмір
заборгованості за кредитним договором,
що підлягає стягненню з відповідача на
користь банку, зменшено до 25392,04 грн.,
розмір відшкодування банку судових
витрат також має бути зменшено до 253,92
грн. (згідно з підпунктом 1 пункту 1
частини 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір»).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК).

Відповідач при розгляді справи судом
першої інстанції не подавав заяву про
застосування позовної давності.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 19 серпня 2013 року
змінити, стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«ПриватБанк» 25392 (двадцять п'ять тисяч
триста дев'яносто дві) грн. 04 коп.
заборгованості за кредитним договором
та 253 (двісті п'ятдесят три) грн. 92 коп. у
відшкодування судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді