Справа № 2-741/13
Провадження № 22ц/782/128/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року, березня місяця, 17-го дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Луганської області у складі :
головуючого судді: Яресько А.В., суддів:
Луганської В.М., Борисова Є.А., при
секретарі: Скоробогатовій Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганську
апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Капрі» на рішення
Ленінського районного суду м.
Луганська від 17 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом Приватного
підприємства «Капрі» до депутата
Луганської обласної ради Шаповалова
Андрія Анатолійовича, Виконавчого
апарату Луганської обласної ради про
захист честі, гідності та ділової
репутації, треті особи - народний
депутат України Єфремов Олександр
Сергійович, Інспекція Державного
архітектурно - будівельного контролю у
Луганській області, Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища в Луганській
області,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року позивач звернувся до
суду із позовною заявою, у якій просив
суд визнати недостовірною інформацію,
опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб - сайті
Луганської обласної ради Шаповалова
А.А. під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме:
про здійснення ПП «Капрі» та ФОП ОСОБА_3
виробництва з переплавки відходів
Стахановського заводу феросплавів для
отримання феросиліцію та феромарганцу,
з постійним викидом в атмосферне
повітря ядовитих речовин, таких як,
оксид вуглецю, діоксид вуглецю, диоксид
азоту, оксид азоту, метан, сажа, пил
неорганічна з вмістом кремню діоксида
20-70%; про порушення на виробництві
трудового законодавства; про те, що
13.12.2011 року з труб феросплавних печей
йшов дим; про недопущення
співробітників санітарно -
епідеміологічної станції м. Стаханова;
про діяльність ПП «Капрі» та ФОП ОСОБА_3
на підставі дозвільних документів, які
видані на підставі неіснуючих або
недійсних норм, правил та ГОСТів.; про
розроблення технічних умов для ПП
«Капрі» зацікавленим підприємством
ВАТ «Стаханівський завод феросплавів»,
в яких є посилання на неіснуючий
нормативний акт ОЖЗ ГОСТ 15150.
Зобов'язати відповідачів спростувати
зазначену недостовірну інформацію,
опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб - сайті
Луганської обласної ради, в статті
депутата Луганської обласної ради
Шаповалова А.А. під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2» таким же чином, яким ця
інформація була оприлюднена.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 17 грудня 2013 року у
задоволені позовних вимог Приватного
підприємства «Капрі» було відмовлено.

Позивач Приватне підприємство «Капрі»
не погодилось із винесеним рішенням
суду та надало на нього апеляційну
скаргу, у якій вони посилались на
припущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права,
просили суд їх апеляційну скаргу
задовольнити, оскаржуване ними рішення
Ленінського районного суду м.
Луганська від 17 грудня 2013 року
скасувати та винести нове рішення, яким
позов ПП «Капрі» задовольнити та
визнати недостовірною інформацію,
опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб - сайті
Луганської обласної ради Шаповалова
А.А. під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме:
про здійснення ПП «Капрі» та ФОП ОСОБА_3
виробництва з переплавки відходів
Стахановського заводу феросплавів для
отримання феросиліцію та феромарганцу,
з постійним викидом в атмосферне
повітря ядовитих речовин, таких як,
оксид вуглецю, діоксид вуглецю, диоксид
азоту, оксид азоту, метан, сажа, пил
неорганічна з вмістом кремню діоксида
20-70%; про порушення на виробництві
трудового законодавства; про те, що
13.12.2011 року з труб феросплавних печей
йшов дим; про недопущення
співробітників санітарно -
епідеміологічної станції м. Стаханова;
про діяльність ПП «Капрі» та ФОП ОСОБА_3
на підставі дозвільних документів, які
видані на підставі неіснуючих або
недійсних норм, правил та ГОСТів.; про
розроблення технічних умов для ПП
«Капрі» зацікавленим підприємством
ВАТ «Стаханівський завод феросплавів»,
в яких є посилання на неіснуючий
нормативний акт ОЖЗ ГОСТ 15150 та
зобов'язати відповідачів спростувати
зазначену недостовірну інформацію,
опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб - сайті
Луганської обласної ради, в статті
депутата Луганської обласної ради
Шаповалова А.А. під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2» таким же чином, яким ця
інформація була оприлюднена.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги та письмових
заперечень проти неї, що надійшли до
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду у межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
наявні у ній докази колегія суддів
приходить до наступних висновків.

Так, статтею 213 ЦПК є встановленим, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив із
того, що надрукована ІНФОРМАЦІЯ_1 на
веб-сайті Луганської обласної ради
інтернет-стаття під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_2», автором якої, як
зазначено в статті, був депутат
Луганської міської ради Шаповалов А.А.
(т. 1, а.с. 6) містила у собі оціночні
судження, зміст яких не може бути
розцінений як такі відомості, що
зачіпають честь, гідність та ділову
репутацію, адже вони є суб'єктивною
думкою та припущенням відповідача, а
отже немає підстав для задоволення
позову.

При цьому судом було вказано у рішенні
і про те, що спірна стаття, яка носить
критичний характер щодо піднятих
питань депутатом Шаповаловим А.А. за
результатами звернень громадян (т. 1,
а.с. 224-230) є висловлюваннями, що носять
суб'єктивний характер, не можуть
тлумачитись як такі, що принижують
честь, гідність та ділову репутацію
позивача. Висловлювання, на які
посилається позивач, мають різкий
характер, однак не можуть бути визнані
такими, що порочить ділову репутацію
позивача, оскільки є критичним
оціночним судженням, факти, які б
доводили, що висловлювання Шаповалова
А.А. як депутата Луганської обласної
Ради є мотивовано цілеспрямованими
діями з метою принизити честь, гідність
чи ділову репутацію позивача, відсутні.
Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки, принижують її честь чи
ділову репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатись наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК
України правом на відповідь, а також на
власне тлумачення поширених
відомостей, надавши їм відповідну
оцінку.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду першої інстанції, адже
до них він дійшов із належним
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Судом було
належним чином дотримано вимоги
цивільного судочинства, вирішено
справу згідно із нормами матеріального
та процесуального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
судом було правильно витлумачено ці
норми, дано належну оцінку доводам та
запереченням сторін. Висновки суду
першої інстанції ґрунтуються на
обставинах, що були встановлені у
судовому засіданні відповідно до
наданих сторонами доказів та фактичних
обставин справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують - адже відповідно
із правилами 277 ЦК негативна
інформація, поширена про особу,
вважається недостовірною, якщо особа,
яка її поширила, не доведе протилежного
(презумпція і добропорядності).
Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.
Проте, згідно зі статтею 30 Закону
України "Про інформацію" ніхто не може
бути притягнутий до відповідальності
за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості. Право висловлювати
судження, оцінки, думки є гарантованим
ст. 34 Конституції України, вказане
право закріплено також і у ст. 10
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод, що відповідно до ст. 9
Конституції є складовою частиною
національного законодавства України.
Крім того, колегія судді вбере тут до
уваги і ту обставину, що згідно до
змісту ст. 8 Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад» - депутат
місцевої ради як представник інтересів
територіальної громади при здійсненні
депутатських повноважень, повинен
дотримуватись правил депутатської
етики, керуватися у своїй діяльності та
поведінці загально визначеними
принципами порядності, честі і
гідності, не допускати образливих
висловлювань і не використовувати у
публічних виступах, недостовірних або
неперевірених відомостей. Згідно до ч. 4
ст. 30 цього Закону депутати місцевих
рад не несуть відповідальності за
виступ на засідання ради та її органів,
за винятком відповідальності за образу
чи наклеп.

Стаття, що є предметом спору дійсно
носить критичний характер, проте як і
вказано у ній самій її видання було
обумовлено чисельними зверненнями
громадян до депутата Шаповалова А.А. -
складено її було за результатами
звернень громадян (т. 1, а.с. 224-230) - і
наявні у статті відомості є
висловлюваннями, що носять
суб'єктивний характер та не можуть
тлумачитись як такі, що принижують
честь, гідність та ділову репутацію
позивача. Висловлювання, на які
посилається апелянт мають різкий
характер, однак не можуть бути визнані
такими, що порочить ділову репутацію
позивача, оскільки є критичним
оціночним судженням, факти, які б
доводили, що висловлювання Шаповалова
А.А. як депутата Луганської обласної
Ради є мотивовано цілеспрямованими
діями з метою принизити честь, гідність
чи ділову репутацію позивача, відсутні.
Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки, принижують її честь чи
ділову репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатись наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК
України правом на відповідь, а також на
власне тлумачення поширених
відомостей, надавши їм відповідну
оцінку - проте суд не має права виходити
за межі заявлених позовних вимог -
позивач же заявив у позові вимоги лише
щодо спростування розповсюдженої
інформації як недостовірної, а
відповідно до статті 277 Цивільного
кодексу України не є предметом
судового захисту оціночні судження,
думки, переконання, критична оцінка
певних фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

Крім того, рішення суду відповідає і
судовій практиці, що є узагальненою у
Постанові Пленуму Верховного суду
України від 27.02.2009 №1 «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» де визначено, що
«вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженнями. Оціночними ж судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання,
що не можуть бути витлумачені як
такі, що містять фактичні дані, з огляду
на характер використання мовних
засобів, зокрема гіпербол, алегорій,
сатири. Оціночні судження не
підлягають спростуванню та доведенню
їх правдивості.

Статтею 3 Цивільного Процесуального
Кодексу України передбачено, що особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Виходячи з положень даної
норми судовому захисту підлягають лише
порушені права. Відповідно до ст.ст. 10, 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов'язком доказування у справах про
спростування недостовірної інформації
є обов'язок довести суду що саме
внаслідок конкретної дії відповідача
цього було порушено особисті немайнові
права позивача. Згідно з вимогами ст.. 303
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Відповідно до вимог
ст.. 307 ЦПК України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін. Частиною 3
статті 309 Цивільного процесуального
Кодексу України ж визначено, що
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення лише у тому випадку,
коли це порушення призвело до
неправильного вирішення справи. Стаття
308 ЦПК України передбачає, що
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Отже, оскаржуване рішення є винесеним
судом із належним дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а отже, відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314 - 315 ЦПК
України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Капрі» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 17 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:________________
Судді:________________________