Справа № 167/1466/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Панасюк С.П. Провадження №
22-ц/773/371/14 Категорія: 19 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М. М., Осіпука В. В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю:

представників позивача ОСОБА_2,
ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення коштів за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_5 на рішення
Рожищенського районного суду
Волинської області від 17 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
коштів. Вимоги мотивовані тим, що з
метою будівництва будинку в с. Боратин
Луцького району Волинської області він
надав відповідачу грошові кошти в сумі
700000 грн., що підтверджується розпискою,
а останній в свою чергу зобов'язався
виконати всі роботи по будівництву до
01.09.2012 року. Також відповідачу
додатково надавались грошові кошти на
будівництво, що в сумі разом із
розпискою від 19.06.2012 року становить 1088000
грн. Однак, вказані роботи по
будівництву завершені не були і станом
на 16.01.2013 року відповідачем було
виконано будівельних робіт на загальну
суму 721839 грн. 05.08.2013 року він надіслав
ОСОБА_5 вимогу про повернення в
семиденний строк з моменту отримання
вимоги невикористаної суми коштів в
розмірі 366160,71 грн., оскільки
відповідачем прострочено виконання
зобов'язання по завершенню будівництва
будинку, його виконання втратило для
нього інтерес і він відмовляється від
його прийняття у майбутньому.

Рішенням Рожищенського районного суду
Волинської області від 17 грудня 2013 року
позов задоволено і постановлено
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 366160
грн. 71 коп. боргу та 3441 грн. сплачених
судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, відповідач ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу і, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду даної
справи представник відповідача ОСОБА_3
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2,
ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнали та
просили її відхилити як безпідставну.

Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилися, хоч
належним чином були повідомлені про
час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_5 слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України, за
договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підряднику
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

У свою чергу ч. 1 ст. 883 ЦК України
передбачено, що підрядник відповідає
за недоліки збудованого об'єкта, за
прострочення його замовникові та за
інші порушення договору (за
недосягнення проектної потужності,
інших запроектованих показників тощо),
якщо не доведе, що ці порушення сталися
не з його вини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог законодавства.

Відповідно ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це не
встановлено договором або законом, або
розірвання договору. Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Якщо внаслідок прострочення
боржника виконання зобов'язання
втратило інтерес для кредитора, він
може відмовитися від прийняття
виконання і вимагати відшкодування
збитків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним. Стаття
205 ЦК України визначає, що право чин
може вчинятись усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Згідно ст. 207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений в письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялись сторони.
За ст. 639 ЦК України договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Судом першої інстанції встановлено, що
19.06.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було
досягнуто згоди, яку сторони виклали у
формі розписки, щодо виконання робіт по
будівництву житлового будинку в селі
Боратин Луцького району Волинської
області. Відповідно до вказаної
розписки ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 грошові
кошти в сумі 700 000,00 грн., а ОСОБА_5
зобов'язався за вказані кошти
побудувати та передати ОСОБА_4 в термін
до 01 вересня житловий будинок (а.с.8), а
тому суд апеляційної інстанції
відхиляє доводи апелянта про те, що
договір підряду між сторонами не був
укладений.

Встановлено, що після видачі розписки
від 19.06.2012 року позивачем ОСОБА_4
додатково надавались відповідачу
ОСОБА_5 кошти у наступних сумах: 30.07.2012
року - 62000 грн. (а.с. 9); 07.08.2012 року - 6000 грн.
(а.с. 10); 08.08.2012 року - 10000 доларів США (а.с.
11); 09.08.2012 року - 20000 доларів США (а.с. 12);
01.11.2012 року - 15000 грн. (а.с. 13); 03.11.2012 року -
35000 грн. (а.с. 14); 17.11.2012 року - 22000 грн. (а.с.
15); 20.11.2012 року - 8000 грн. (а.с. 16). Всього
ОСОБА_4 передано ОСОБА_5 згідно розписок
(в тому числі в доларах США по курсу НБУ
на час передачі) 1 088 000,00 грн. (один
мільйон вісімдесят вісім тисяч гривень
00 коп.).

Як вбачається з акту виконання робіт
від 16.01.2013 року (а.с. 17) ОСОБА_5 виконав
робіт по будівництву будинку в с.
Боратин на загальну суму 721 839,29 грн.
(сімсот двадцять одна тисяча вісімсот
тридцять дев'ять гривень 29 копійок).
Інших документів, які б підтверджували
виконання робіт чи придбання
матеріалів суду не було надано.

Отже, сума боргу, яка підлягає
стягненню з відповідача, становить 366
160,71 грн. згідно наступного розрахунку: 1
088 000,00 грн. /загальна сума коштів
передана ОСОБА_4 відповідачу/ - 721 839,29
грн. /загальна вартість виконаних та
переданих ОСОБА_5 позивачу робіт/ = 366
160,71 грн.

05 серпня 2013 року позивач звернувся до
відповідача з вимогою про повернення
коштів в сумі 366 160,71 грн., яка отримана
останнім 08.08.2013 року, що стверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с. 18-20). Однак, вказана
сума не була повернута відповідачем.

Суд першої інстанції правильно не взяв
до уваги твердження відповідача про те,
що розписки, в яких не зазначено, що
дані грошові кошти отримані від
позивача, не можуть слугувати доказом,
оскільки твердження є голослівні,
нічим не підтвердженими.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що відповідачем не було
виконано умови договору щодо
своєчасного виконання робіт по
будівництву, а відтак вимоги про
повернення коштів є обґрунтованими.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином суд апеляційної інстанції
відхиляє доводи апеляційної скарги,
які не спростовують висновків суду.

Судом першої інстанції постановлено
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підстав для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рожищенського районного суду
Волинської області від 17 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: