Справа № 1313/4120/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1309/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М.,
Мацея М.М.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю ОСОБА_2,
ОСОБА_3, який представляє інтереси
ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 12 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування
майнової та моральної шкоди,-

в с т
а н о в и л а:

У грудні 2012 року позивачка ОСОБА_2
звернулась в суд з вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
посилається на те, що 09.06.2011 року
рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області було визнано
недійсним договір купівлі-продажу
транспортного засобу марки Fiat Scudo, 2008
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_4, яка діяла
на підставі довіреності, що у зв'язку із
смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 року довірителя
ОСОБА_6, припинила свою дію, та її
батьком - ОСОБА_5 Вказане рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області було залишено в
силі рішенням Апеляційного суду
Львівської області 25.10.2011 року, однак, з
моменту набрання чинності вказаним
судовим рішенням і до сьогодні, ні
ОСОБА_5, ні ОСОБА_4 не виконують дане
рішення та не повертають спірний
автомобіль і правовстановлюючі
документи на нього. Крім того, у
провадженні Миколаївського районного
суду Львівської області також
перебувала цивільна справа за позовом
ОСОБА_4 до неї - ОСОБА_2, ОСОБА_7 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання права на спадкування
разом із спадкоємцями першої черги за
законом та визнання права власності на
1/9 частки квартири, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, Львівської області та
на 1/3 частку гаража № НОМЕР_2, що
знаходиться за адресою м. Миколаїв, вул.
Лисенка, Львівської області, ряд № 2,
визнання недійсним свідоцтв про право
на спадщину за законом від 29.04.2011 року
за №№ 769, 771, виданих на ім'я ОСОБА_2
Миколаївською ДНК Львівської області,
про визнання права власності на 2/3
частки автомобіля марки Fiat Scudo, 2008 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
котра була залишена судом без розгляду.
15.06.2012 року Миколаївський районний суд
Львівської області за результатами
розгляду цивільної справи № 1313/1286/2012 за
її позовом до ОСОБА_5 про визнання права
власності на автомобіль на 1/2
автомобіля, ухвалив рішення, згідно
якого її - ОСОБА_2 визнано повноправним
власником спірного автомобіля.
Апеляційний суд Львівської області
залишив вказане рішення без змін. Як в
рішенні Миколаївського районного суду
Львівської області від 15.06.2012 року, так
і в ухвалі Апеляційного суду
Львівської області від 31.10.2012 року,
чітко встановлено, що вона - ОСОБА_2
неодноразово вживала різноманітних
заходів для повернення їй автомобіля.
Крім того, вказаний автомобіль
знаходиться у розшуку за фактом його
незаконного заволодіння, про що
порушено кримінальну справу. Через
такі неправомірні дії їй заподіяно
збитки як майнового, так і немайнового
характеру. зокрема, шкоду завдано
умисними діями відповідачки та членів
її родини щодо уникнення вирішення
питання повернення їй автомобіля марки
Fiat Scudo, що призвело до його викрадення.
Через такі протиправні дії
відповідачки, вона переживає стрес,
біль, моральні переживання, порушення
нормальних життєвих зв'язків, ділової
активності. Заподіяну їй моральну
шкоду вона оцінює в 15 000 (п'ятнадцять
тисяч) грн.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 122629
(сто двадцять дві тисячі шістсот
двадцять дев'ять) грн. 80 коп. шкоди,
завданої внаслідок незаконного
відчуження транспортного засобу Fiat Scudo,
2008 р.в., реєстраційний № НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 1000
(одну тисячу) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 1660 (одна тисяча
шістсот шістдесят) грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4, яка
посилається на ч. 1 ст. 1192 ЦК України,
відповідно до якої із позовом про
відшкодування шкоди має право
звернутись потерпілий до особи, яка
винна у завданні такої шкоди. Однак,
постановою Миколаївського РВ ГУМВСУ у
Львівській області про відмову в
порушенні кримінальної справи від
28.12.2010 року потерпілою особою щодо
викрадення спірного автомобіля
визнано гр. ОСОБА_5 - третю особу по
даній справі, а не позивачку. Крім
цього, в позовній заяві позивачка усюди
зазначає, що транспортний засіб
викрадений саме із її вини, проте в
матеріалах справи не має жодного
документа, який встановив саме її вину
у викраденні чи знищенні вказаного
автомобіля. В матеріалах справи
відсутні будь-які докази того, що
автомобіль марки Fiat Scudo, 2008 року
випуску, номер шасі № НОМЕР_3, колір
білий, тип - фургон малотоннажний-В,
реєстраційний номер НОМЕР_1 знищений
(оскільки це може бути підтверджено
експертним висновком) або ж
пошкоджений. Натомість, матеріали
справи містять докази про те, що
останній викрадений та перебуває в
розшуку, а фізичний стан автомобіля
нікому невідомий. Стверджує, що для
того щоб відшкодувати шкоду, необхідно
визначити її реальну вартість на дату
розгляду справи, що може бути виконано
лише особою, яка має спеціальні знання,
тобто ліцензованим експертом.
Зазначає, що Миколаївським районним
судом Львівської області призначалась
відповідна автотоварознавча
експертиза з метою визначення реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи, однак не була
проведена, а відтак реальна вартість
спірного транспортного засобу не була
визначена і в суду не було жодного
доказу про вартість такої. Вважає
посилання суду на її письмові
пояснення безпідставними та
необґрунтованими, оскільки такі надані
у зовсім іншій справі та датуються
10.10.2011 року, тобто до звернення позивача
до суду з позовними вимогами. Суд в
порушення норм закону та судової
практики при ухваленні рішення не
вирішив питання про передачу їй
спірного транспортного засобу. Звертає
також увагу на те, що позивачкою не було
долучено до матеріалів справи жодного
належного письмового доказу на
підтвердження заподіяння нею їй
моральної шкоди. Зазначає, що із
письмових пояснень ОСОБА_5, він придбав
спірний автомобіль за 15 500, доларів США,
що еквівалентно 122 605, 00 грн., згідно
долученого до серіалів справи курсу
валют. Однак в резолютивній частині
рішення суд стягнув з неї в користь
позивача 122 629 грн. 80 коп. Крім цього,
зазначена сума визначена станом на
жовтень 2010 року (договірні відносини
двох фізичних осіб), а не станом на
07.12.2012 року - дата звернення з позовом в
суд. Просить скасувати рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 12 грудня 2013 року
та ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_4
і третьої особи ОСОБА_5 та їхнього
представника ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» роз'яснено, що, перевіряючи
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення, суд
апеляційної інстанції повинен
з'ясувати: чи враховані судом першої
інстанції при ухваленні рішення всі
факти, що входять до предмета
доказування; чи підтверджені обставини
(факти), якими мотивовано рішення,
належними й допустимими доказами та чи
доведені вони; чи відповідають
висновки суду встановленим фактам; чи
дотримано та чи правильно застосовані
норми матеріального й процесуального
права. При перегляді судових рішень
необхідно виходити з повноважень суду
апеляційної інстанції, визначених
статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав
щодо перегляду судових рішень в
апеляційному порядку, передбачених
статтями 308-311 ЦПК. При цьому
апеляційний суд керується статтею 307
ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК,
що визначає підстави перегляду
судового рішення в такому разі, і
відповідно до неї та наданих суду
апеляційної інстанції повноважень
формулює резолютивну частину своєї
ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 1192 ЦК України
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику по справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
встановлено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних, тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення,
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 09.06.2011 року
рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області, яке 25.10.2011 року
залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду Львівської області, визнано
недійсним договір купівлі-продажу
транспортного засобу марки Fiat Scudo 2008
р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1,
укладений між ОСОБА_4, яка діяла на
підставі довіреності, що у зв'язку із
смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 року довірителя
ОСОБА_6, припинила свою дію, та її
батьком ОСОБА_5 (а.с. 8. 9).

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 15.06.2012 року,
залишеним 31 жовтня 2012 року Апеляційним
судом Львівської області без змін,
позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, власником
автомобіля марки Fiat Scudo, 2008 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.
ОСОБА_4 у задоволенні позову про
визнання за нею права власності на ?
автомобіля марки Fiat Scudo, 2008 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, -
відмовлено за безпідставністю (а.с. 11-12,
13-14).

Зазначені рішення набрали законної
сили, однак спірний автомобіль і
правовстановлюючі документи на нього
позивачці як єдиному власнику
автомобіля марки Fiat Scudo - не повернуто.

Задовольняючи частково позов і
стягуючи з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 122629
(сто двадцять дві тисячі шістсот
двадцять дев'ять) грн. 80 коп. шкоди,
завданої внаслідок незаконного
відчуження транспортного засобу Fiat Scudo,
2008 р.в., реєстраційний № НОМЕР_1, 1000 (одну
тисячу) грн. моральної шкоди 1660 (одна
тисяча шістсот шістдесят) грн. судового
збору, суд першої інстанції послався на
те, що як вбачається з письмових
пояснень ОСОБА_5 (а.с. 89-93), він придбав
спірний автомобіль за 15500 (п'ятнадцять
тисяч п'ятсот) доларів США, що
еквівалентно 122605,00 (сто двадцять дві
тисячі шістсот п'ять) грн. згідно
долученого до матеріалів справи курсу
валют.

Проте з такими висновками районного
суду погодитись не можна.

Копія пояснень, на яку посилається суд
першої інстанції у своєму рішенні як на
єдину підставу задоволення позову у
заявленому розмірі (15 500 (п'ятнадцять
тисяч п'ятсот) доларів США, що
еквівалентно 122629 (сто двадцять дві
тисячі шістсот двадцять дев'ять) грн. 80
коп.) не може слугувати доказом
вартості автомобіля за яку ОСОБА_4
продала такий своєму батькові ОСОБА_5 з
огляду на наступне.

Як вбачається з кримінального
провадження № 0000582, відкритого за
ч. 1 ст. 288 КК України за фактом
незаконного заволодіння автомобілем
марки Fiat Scudo, реєстраційний № НОМЕР_1 в
с. Сокільники Пустомитівського району
Львівської області, зокрема - Постанови
про порушення кримінальної справи і
прийняття її слідчим до свого
провадження від 15 грудня 2011 року, яка
ніким не скасована, вартість вказаного
автомобіля визначена в сумі НОМЕР_2 900,00
грн. У заяві ОСОБА_5 від 12.12.2011 року
начальнику Пустомитівського РВ ГУ МВС
України у Львівській області про
незаконне заволодіння його
автомобілем марки Фіат-Скудо, д.н.з.
НОМЕР_1, сума заподіяних йому збитків
вказана 10 тис. дол. США. Така ж сума у
гривневому еквіваленті (НОМЕР_2 900,00
грн.) вартості даного автомобіля
визначена в Наказі № 341
Пустомитівського РВ ГУ МВС України у
Львівській області від 15.12.2011 року про
створення слідчо-оперативної групи для
розкриття розслідування злочину у
кримінальній справі № 124-0454, постанові
про визнання ОСОБА_5 потерпілим,
цивільним позивачем від 17.12.2011 року,
протоколі допиту потерпілого ОСОБА_5
від 17.12.2011 року, протоколі допиту в
якості свідка ОСОБА_4 - відповідачки за
цим позовом (а.м. 2, 4, 14, 25, 26-27, 28-30, 83).

Подаючи 20.05.2013 року заяву про визнання
її потерпілою у вказаній кримінальній
справі, ОСОБА_2 не оспорювала суму
збитків 79900,00 грн. (а.м. 71-73).

Вищенаведене свідчить, що вартість
транспортного засобу - автомобіля
марки Fiat Scudo, 2008 р.в., реєстраційний №
НОМЕР_1, на час його викрадення та
заподіяння збитків позивачці
становила НОМЕР_2 900,00 грн., і саме таку
суму слід стягнути в користь останньої.

З копії рішення Миколаївського
районного суду Львівської області від
09.06.2011 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи:
ОСОБА_9, ОСОБА_7, про повернення майна із
чужого незаконного володіння та
визнання недійсності договору
купівлі-продажу транспортного засобу,
яке залишено 25 жовтня 2011 року
Апеляційним судом Львівської області
без змін, вбачається, що транспортний
засіб ОСОБА_4 було відчужено у зв?язку з
тривалим лікуванням померлого ОСОБА_6
(батька позивачки), оскільки ОСОБА_4
позичила значну суму коштів на його
лікування, які повинна була повернути
(а.с. 8, 9).

Посилання ОСОБА_5, відповідачки та
їхнього представника на те, що
автомобіль проданий/придбаний за одну
тисячу гривень, не заслуговують на
увагу та спростовуються матеріалами
кримінального провадження № 0000582.

Що стосується розміру компенсації за
моральну шкоду в сумі 1000 грн., то таку
суд першої інстанції визначив також
без достатніх підстав. Розрахунок і
належне обґрунтування такої суми
матеріали справи не містять, а тому,
керуючись передбаченими статтею 3 ЦК
України загальними засадами
справедливості, добросовісності і
розумності, враховуючи особливості
конкретної справи, колегія суддів
вважає за необхідне зменшити розмір
відшкодування такої з 1000 грн. до 500 грн.

Судові витрати з відповідачки
підлягають стягненню відповідно до
вимог ст. 88 ЦПК України.

Інші докази та обставини, на які
посилається ОСОБА_4 в апеляційній
скарзі, спростовуються матеріалами
справи та додаткового правового
аналізу не потребують.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів доходить висновку, що рішення
суду першої інстанції, як таке, що
ухвалене при невідповідності
висновків обставинам справи, з
порушенням норм процесуального права,
підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 12 грудня 2013 року
- змінити, зменшивши стягнення з ОСОБА_4
в користь ОСОБА_2: з 122 629 (сто двадцять
дві тисячі шістсот двадцять дев'ять)
грн. 80 коп. до 79930 (сімдесят дев?ять тисяч
дев?ятсот тридцять) гривень шкоди,
завданої внаслідок незаконного
відчуження транспортного засобу Fiat Scudo,
2008 р.в., реєстраційний № НОМЕР_1; з 1000
(одна тисяча) грн. до 500 (п?ятсот) гривень
моральної (немайнової) шкоди; з 1660 (одна
тисяча шістсот шістдесят) грн. до 215
(двісті п?ятнадцять) гривень судового
збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 584,30
грн. (п?ятсот вісімдесят чотири гривні 30
копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Копняк С.М.

Мацей М.М.