АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/ 4749/ 14
Доповідач Кукліна Н.О.
Справа №641 / 7988 /13-ц
Головуючий 1 інстанції Григор'єв
Категорія: стянення суми
25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
Головуючого Кукліної Н.О.
секретарі Каплоух Н.Б.
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів
по апеляційній скарзі представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7
на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 29 квітня
У серпні 2013 року ОСОБА_3 через свого
представника ОСОБА_8 звернувся в суд
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення солідарно з відповідачів на
його користь суму безпідставно набутих
коштів в розмірі 108 570 грн. 00 коп.,
інфляційного збільшення в розмірі 325
грн.71 коп., три проценти річних в
розмірі 1 677 грн.63 коп, проценти за
користування грошовими коштами в
розмірі 38 007 грн. 68 коп. , завдану
моральну шкоду в розмірі 11 418 грн.98 коп.
та судові витрати. В обґрунтування
вказував, що позивач придбав у
відповідачів трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, сплатив продавцям 108 570 грн. на
підставі договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого 22.05.2009 року
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 та
зареєстрованого в реєстрі
нотаріальних дій за № 2062. Рішенням
Комінтернівським районним судом м.
Харкова від 05 жовтня 2014 року визнано
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 недійсним. Оскільки укладений
позивачем із відповідачами договір
купівлі - продажу квартири від 22 травня
2009 року визнано судом недійсним з
моменту його вчинення, то відповідачі
безпідставно володіють сплаченими їм
грошовими коштами в розмірі 108 570 грн.
вже протягом більше чотирьох років і не
повертають. На підставі ст. ст. 216, 1212 ЦК
України позивачі повинні повернути
безпідставно набуті грошові кошти,
сплати інфляційні втрати, проценти за
користування та відшкодувати моральну
Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 29 квітня
2014 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення грошових
коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухваленні судом
апеляційної інстанції нового рішення
про задоволення позову. В
обгрунтування вказується, що суд
першої інстанції не дав оцінку змісту
рішення суду про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири від
22 травня 2009 року, за умовами якого
відповідачі від покупця за договором
ОСОБА_3 одержали 108570 грн.(еквівалент 14100
дол.США), продовжують утримувати
безпідставно грошові кошти після
визнання правочину недійсним. Висновок
суду першої інстанції, що за умовами
укладеного договору квартира була
передана в заставу на забезпечення
грошових зобов'язань відповідачів
змістом судового рішення не
підтверджується. Тому відповідачі
повинні повернути одержані за
договором гроші в сумі 108570 грн., сплати
інфляційні втрати в сумі 325,71 грн., три
відсотки річних в сумі 1677,63 грн.,
відсотки за користування чужими грішми
38007,98 грн. та моральну шкоду в сумі 11418
грн., а всього 160000 грн..

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши пояснення
сторін та їх представників,
обговоривши наведені в скарзі доводи
тазаперечення, перевіривши матеріали
справи знаходить апеляційну скаргу не
підлягаючою задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується матеріалами справи ,
що рішенням Комінтернівського
районного суду м.Харкова від 5 жовтня 2012
року, залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 16 січня 2013 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 квітня 2013 року, визнано
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 , укладений 22 травня
2009 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 , на підставі ст.234 ЦК України
(фіктивний правочин) виходячи з того ,
що продавці не мали наміру на
відчуження квартири, яке для них є
єдиним місцем проживання, квартира
передавалася в забезпечення виконання
боргових зобов'язань, які існували між
сторонами . На виконання боргових
зобов'язань відповідачів рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 23 травня 2013 року на користь ОСОБА_3
стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
солідарно суму боргу в розмірі 75351,94
грн.( а.с.62- 74, 137-138 )

Згідно до ст. 216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

За правилами ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно ітоді, коли підстава, на якій воно
було набуте, згодом відпала. Положення
цієї глави застосовуються незалежно
від того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про повернення
виконаного за недійсним правочином.

За змістом п.3 договору купівлі
продажу від 22 травня 2009 року продавці
отримали ціну за продану квартиру в
сумі 108579 грн. від покупця до підписання
договору. Будь-яких письмових доказів
на підтвердження факту передачі
позивачем продавцям квартири грошової
суми до підписання договору купівлі
продажу, визнаного в судовому порядку
недійсним з підстав фіктивності, суду
не надано. Відповідачі заперечували
факт одержання від позивача до
підписання договору купівлі продажу
грошових коштів в якості ціни за
продану квартиру. ( а.с. 9)

Оцінюючи встановлені у справі
обставини, на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд першої
інстанції виходив із недоведеності
факту передачі на підставі фіктивного
правочину, укладеного між сторонами 22
травня 2009 року, грошових коштів
покупцем ОСОБА_3 продавцям за
договором купівлі-продажу в якості
ціни за куплену квартиру, тому підстав
для повернення позивачеві грошових
коштів, сплату інфляційних втрат та
процентів за наслідками недійсного
правочину у відповідачів не виникло.

Статтею 1167 ЦК України встановлені
підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, особою, яка її
завдала, за наявності її вини, з
урахуванням норм ст. 23 ЦК України, якою
передбачено право фізичної особи на
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної внаслідок порушення
її прав і свобод та законних інтересів.
Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів, та інших дії,
перелік яких не має вичерпного
характеру.

Відмовляючи у задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції вважав недоведеним
заподіяння позивачеві моральної шкоди
внаслідок винних неправомірних дій
відповідачів у зв'язку із вчиненням
недійсного правочину.

Сам факт визнання недійсним з
підстав фіктивності укладеного між
сторонами договору купівлі -продажу
квартири не може розцінюватися як
обставина, за наявності якої у покупця
за недійсним договором виникає
безумовне право на відшкодування
моральної шкоди.

Висновки суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовуються.

Згідно ст.. 303 ЦПК України апеляційний
суд в апеляційному порядку перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Колегією суддів не встановлено
таких порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст.. 309
ЦПК України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухваленні нового
про задоволення позову.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, визнає , що
рішення судом першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313, 317, 319, 323,
324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 29 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді