АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Яремка В.В., Чупікової В.В.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: представника апелянта

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ "УкрСиббанк", третя особа
ОСОБА_2 про визнання договору поруки
припиненим за апеляційною скаргою
представника ПАТ "УкрСиббанк" на
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівців від 21.01.2014р.,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд із
позовом до ПАТ "УкрСиббанк", третя особа
ОСОБА_2 про визнання договору поруки
припиненим.

Свої вимоги обґрунтовувала слідуючими
обставинами.

05.02.2008р. між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2
був укладений кредитний договір №
0, згідно з яким ОСОБА_2 отримав
кредит у розмірі 132800 дол. США строком до
02.02.2018р.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
05.02.2008р. між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк"
був укладений договір поруки № 177494.

24.09.2009р. між сторонами було укладено
додаткову угоду до договору поруки
від 05.02.2008р., згідно якої були внесені
зміни до зазначеного договору.

Позивач зазначала, що відповідно до
умов кредитного договору процентна
ставка встановлювалась у розмірі 13,4%
річних, однак пізніше банком в
односторонньому порядку була
збільшена процентна ставка до 26,8%, про
що вона дізналась із позовної заяви
банку до боржника та поручителів про
стягнення заборгованості.

22-ц/794/437/14
Головуючий у 1 інстанції
Федіна А.В.

Категорія 19/27
доповідач Перепелюк І.Б.

Позивач просила визнати припиненим
договір поруки № 177494 від 05.02.2008р.,
укладений між нею та ПАТ "УкрСиббанк" .

Рішенням Першотравневого районного
суду м.Чернівців від 21.01.2014р. позов
задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ПАТ "УкрСиббанк"
подав апеляційну скаргу, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.
Апелянт вважає дане рішення
незаконним та необгрунтованим,
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд не взяв до
увагу ту обставину, що ОСОБА_1,
укладаючи додаткову угоду про внесення
змін до договору поруки, погоджувалась
не лише на пролонгацію та встановлення
нового кінцевого строку виконання
основного зобов'язання, а й підтвердила
свої зобов'язання за договором поруки,
в тому числі, з врахуванням збільшення
процентної ставки по основних
зобов'язаннях.

Апелянт посилається на те, що на момент
укладення кредитного договору сторони
погодили, що у випадку виникнення
простроченого платежу банк на суму
цієї прострочки буде автоматично
нараховувати відсотки в розмірі
збільшеному вдвічі, а щодо самого
кредиту відсоткова ставка залишається
тією самою. Зазначена обставина не була
врахована судом першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги є обґрунтованими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
банк без належного повідомлення
поручителя збільшив відсотки за
користування кредитом. Будь-яких
повідомлень щодо підвищення
процентної ставки поручитель не
отримувала.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку, що підписання поручителем
додаткової угоди від 24 вересня 2009 року
не свідчить про погодження поручителя
на зміну умов основного зобов'язання,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи будь-яких повідомлень про
збільшення відсоткової ставки по
кредитному договору від банку
поручитель не отримувала.

Крім цього, з вищезазначеної
додаткової угоди від 24 вересня 2009 року,
яку підписала поручитель ОСОБА_1,
вбачається, що вона погодилася на зміну
основного зобов'язання тільки щодо
кінцевого терміну виконання
зобов'язання, а не на зміну процентної
ставки за кредитним договором. Всі інші
умови кредитного договору, як
зазначеного в п. 1 додаткової угоди від
24 вересня 2009 року, залишаються без змін.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції є помилковими, не
відповідають обставинам справи. Судом
не вірно застосовані норми
матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України,
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Судом встановлено, що банк змінив
відсоткову ставку з 13,4% до 26,8% річних за
користування грошовими коштами по
кредитному договору.

Суд першої інстанції
безпідставно не дав оцінку пункту 1.6
додаткової угоди, де зазначено :
сторони ознайомлені з усіма умовами
договору/ договорів, що обумовлюють
основне зобов'язання, в тому числі
стосовно можливості зміни розміру
зобов'язань у більшу та/або меншу
сторону, строку і порядку його
виконання, забезпеченого цим договором
та/або договорами. Сторони досягли
згоди відносно розміру, строку і
порядку виконання зобов'язань, що
забезпечуються відповідно до цього
договору, розуміючи при цьому
можливість зміни розміру зобов'язань у
більшу та /або меншу сторону, строку і
порядку його виконання у випадках,
передбачених умовами
договору/договорів, що обумовлюють
основне зобов'язання. Сторони
підтверджують, що згідно цього
договору забезпечуються також і розмір
зобов'язань, строк і порядок їх
виконання, який може бути змінено
відповідно до умов вищевказаних
договорів/договору, що обумовлюють
основне зобов'язання.

Отже, укладаючи додаткову угоду
від 24.09.2009р., про внесення змін до
договору поруки від 05.02.2008р., позивач
погодилась не тільки на встановлення
нового кінцевого строку виконання
основного зобов»язання, а також
підтвердила свої зобов»язання щодо
зміни процентної ставки по основному
зобов»язанню.

Позивач, підписавши 24.09.2009р.
додаткову угоду, погодилась на зміну
умов основного зобов»язання і
підтвердила свої зобов»язання за
договором поруки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції безпідставно виходив
з того, що в судовому засіданні не
здобуто доказів які б свідчили про те,
що банком було повідомлено поручителя
про збільшення розміру відсоткової
ставки за зобов»язаннями боржника, що,
відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України, є
підставою для визнання поруки
припиненою.

Судом першої інстанції не
враховано, що підписавши додаткову
угоду до договору поруки, поручитель
ОСОБА_1 таким чином погодилася
забезпечувати виконання зміненого
основного зобов'язання, а відтак і на
зміну обсягу своєї відповідальності,
яке відбулося за її згоди.

Крім того, суд першої інстанції
безпідставно не звернув увагу на те, що
п.1.3.1. кредитного договору передбачено,
що за користування кредитними коштами
понад встановлений договором термін,
банк автоматично нараховує проценти на
прострочену суму основного боргу за
процентною ставкою в розмірі
збільшеному вдвічі від ставки 13,40 %
річних. Подвійне нарахування
процентної ставки на прострочену суму
основного боргу починається з
наступного дня після дня несплати або
неповної сплати платежу встановленого
у договорі.

Отже, при укладанні кредитного
договору, сторони погодили, що в разі
виникнення прострочення чергового
платежу, банк на суму цієї прострочки
автоматично нараховує відсотки в
розмірі збільшеному вдвічі, а щодо
самого кредиту, відсоткова ставка
залишається в розмірі, передбаченому
договором.

Доводи апеляційної скарги про те,
що поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, є обґрунтованими.

Зазначене підтверджується п.5.1.
договору поруки, де вказано, що уклавши
цей договір поруки, поручитель
підтверджує, що повністю розуміє всі
умови основного договору та цього
договору, свої права та обов»язки за
договором, і погоджується з ними.

Таким чином, висновки суду про
припинення поруки на підставі ч.1 ст. 559
ЦК України є помилковими.

Колегія суддів вважає, що позовні
вимоги є безпідставними і задоволенню
не підлягають.

Суд першої інстанції неповно з»ясував
обставини, що мають значення для
справи, порушив норми матеріального
права, висновки суду не відповідають
обставинам справи, що відповідно до п.1,
3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
про відмову в задоволені позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні
на користь якої ухвалене рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Враховуючи зазначені
положення, з позивача слід стягнути на
користь апелянта понесені ним витрати
по сплаті судового збору при подачі
апеляційної скарги.

Керуючись ст. 307, п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника
ПАТ "УкрСиббанк" задовольнити.

Рішення Першотравневого районного
суду м.Чернівців від 21.01.2014р. скасувати
.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ
"УкрСиббанк", третя особа ОСОБА_2, про
визнання договору поруки припиненим
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ
"УкрСиббанк" 60,90грн. судового збору за
подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :