У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С.,
Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 5 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів
та часткове звільнення від сплати
боргу,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та їх представників,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду 5 грудня 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зменшення розміру аліментів та
часткове звільнення від сплати боргу
відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1
вказує, що при постановленні рішення
суд допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що змушений був звернутися до
суду з позовом про зменшення розміру
аліментів, оскільки, змінився його
сімейний стан, він створив нову сім'ю,
де також є двоє дітей, в нього на
утриманні знаходиться мати дружини,
яка є інвалідом.

Покликається на те, що він не має
постійного заробітку та власного
житла, тому для його сім'ї у складі п'яти
чоловік 1000 грн. є досить істотною сумою
і аліменти в такому розмірі залишать їх
без засобів до існування.

Крім щомісячного перерахування коштів
на картковий рахунок ОСОБА_2 протягом
2012-2013 р. у розмірі 28785 грн., він передавав
кошти у розмірі 6000 грн. та придбав
ноутбук за 5488 грн., домовившись із
відповідачкою що ці витрати будуть
зараховані нею як сплата аліментів.

Просить скасувати рішення суду першої
інстанції та постановити нове про

задоволення його позовних вимог у
повному обсязі.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції прийшов до висновку
про відсутність обставин для зменшення
розміру аліментів та часткового
звільнення від сплати заборгованості,
оскільки позивач не представив доказів
про зміну його матеріального,
сімейного стану або погіршення
здоров'я.

Такий висновок відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Встановлено, що рішенням Дубенського
міського суду Рівненської області від
15 лютого 2011 року з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання
дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1000 гривень
щомісячно, починаючи з 31 січня 2011 року і
до досягнення дітьми повноліття.

Станом на 1 жовтня 2013 року за ОСОБА_1
рахується заборгованість по сплаті
аліментів на суму 11 133 грн. 26 коп.

Відповідно до вимог ст.192 СК України та
роз'яснень, що містяться у п. 23
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 15.05.2006 року "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" розмір аліментів,
визначений за судовим рішенням або за
домовленістю між батьками, суд може
змінити за позовом платника або
одержувача аліментів у зв'язку зі
зміною матеріального чи сімейного
стану, погіршення чи поліпшення
здоров'я когось із них.

Виходячи із змісту вказаних правових
норм, для зменшення судом розміру
аліментів платнику необхідно довести
погіршення свого матеріального стану,
в зв'язку із зміною сімейного стану або
стану здоров'я.

Однак, позивачем ні під час розгляду
справи судом першої інстанції, ні в
ході розгляду апеляційним судом не
надано жодних доказів на підтвердження
обставин, якими він обгрунтовував свої
позовні вимоги про зменшення розміру
аліментів.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він створив
нову сім'ю, де також є двоє дітей, та що в
нього на утриманні знаходиться мати
дружини, яка є інвалідом, не
заслуговують на увагу, оскільки
обов'язку щодо їх утримання він не має.

Відсутність офіційної роботи у
платника аліментів не звільняє батька
від обов'язку утримувати своїх дітей до
досягнення ними повноліття в розмірі
достатньому для їх повноцінного
харчування, фізичного і духовного
розвитку, забезпечення необхідними
речами повсякденного вжитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за
позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Не можуть бути підставою для
часткового звільнення від сплати
заборгованості за аліментами доводи
позивача про те, що на протязі 2012-2013
років він передавав для відповідачки
кошти у розмірі 6000 грн. та придбав дітям
ноутбук за 5488 грн., домовившись із нею
що ці суми будуть зараховані як сплата
аліментів, оскільки будь-яких доказів
такої домовленості ним не надано та її
наявність заперечується ОСОБА_2, як і
сам факт передачі їй коштів у розмірі
6000 грн.

З урахуванням наведеного, викладені в
апеляційній скарзі доводи не
ґрунтуються на вимогах закону,
висновків суду не спростовують та не
дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело б
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317,325
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 5 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.