Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3060/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року

у справі за заявою ОСОБА_3 про
скасування постанови державного
виконавця,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з заявою про скасування постанови
державного виконавця.

19 лютого 2014р. ухвалою судді
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя заяву залишено без руху у
зв'язку з невідповідністю вимогам
закону її форми та змісту.

03 березня 2014р. ОСОБА_3 надав з метою
усунення недоліків надав відповідну
заяву.

03 березня 2014р. суддя Шевченківського
районного суду постановила ухвалу про
повернення заяви ОСОБА_3, вказавши, що
ним не усунено недоліків щодо форми та
змісту заяви.

23 квітня 2014р. за наслідками розгляду
апеляційної скарги ОСОБА_3 ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
ухвалу судді суду першої інстанції від
03 березня 2014р. скасовано з передачею на
новий розгляд вирішення питання про
відкриття провадження у справі. В
ухвалі зазначено, зокрема, що суддя не
звернув уваги, що ОСОБА_3 намагався
усунути недоліки, проте суддя не
мотивував, не описав, чому не бере до
уваги заяву ОСОБА_3 від 03 березня 2014р.,
якою він дав пояснення з приводу
усунення недоліків.

06 травня 2014р. ухвалою судді
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя провадженні у справі
відкрите.

У судовому засіданні 23 травня 2014р.
Шевченківським районним судом м.
Запоріжжя постановлено ухвалу про
залишення заяви ОСОБА_3 без руху,
оскільки з пояснень ОСОБА_3 судом
зроблено висновок, що подана заява є
скаргою на дії державного виконавця,
проте не відповідає вимогам щодо форми
та змісту. Судом детально описано, чому
подана ОСОБА_3 заява не може
розглядатися у такому вигляді, у якому
вона подана. Вказано, як саме має бути
складена заява, що у ній має бути
відображено, які мають бути надані
документи.

Розгляд справи відкладений на 29 травня
2014р. з метою надання ОСОБА_3 можливості
привести подану ним заяву у
відповідність до вимог закону.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року
заяву залишено без розгляду, оскільки
недоліки заяви ОСОБА_3 усунуті не були,
а сам він до судового засідання не
з'явився.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на незаконність,
просить ухвалу скасувати, справу
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

В засідання апеляційного суду сторони,
будучи належно та своєчасно
повідомленими про час та місце
судового засідання, що підтверджується
наявними в справі рекомендованими
поштовими повідомленнями про вручення
судових повісток про виклик, не
з'явилися. З клопотаннями про
відкладення судового засідання з
повідомленням про поважність причин
неявки до апеляційного суду не
звернулися. Судова колегія ухвалила
про можливість розглядати справу за
відсутності сторін.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України за наслідками розгляду скарги
на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення ухвали без змін,
якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Згідно п.8 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд
постановляє ухвалу про залишення заяви
без розгляду, якщо провадження у справі
відкрите за заявою, поданою без
додержання вимог, викладених у ст.ст.119,
120 цього Кодексу і позивач не усунув цих
недоліків у встановлений судом строк.

З матеріалів справи вбачається, що
подана ОСОБА_3 заява не відповідає
вимогам ЦПК України щодо форми та
змісту. Не зазначено повне
найменування осіб, які беруть участь у
справі, не визначено, чи подана заява є
позовною, чи окремого провадження, чи
скаргою на дії державного виконавця. В
разі, якщо ОСОБА_3 вважає подану ним
заяву позовною, оскільки він заяву не
найменував, усувати вказані недоліки
не бажає, хоча в засіданні суду першої
інстанції пояснив, що подав скаргу на
державного виконавця, ним не зазначено
зміст позовних вимог, не викладено
обставини, якими він обґрунтовує свої
вимоги, не зазначені докази на
підтвердження викладених обставин.
Якщо ним подана скарга на дії
державного виконавця, то ОСОБА_3 не
вказано повне найменування органу
Державної виконавчої служби, повне
найменування стягувача та боржника, їх
місце проживання чи перебування або
місцезнаходження, реквізити
виконавчого документу, вид документа,
найменування органу, що його видав,
зміст оскаржених рішень, дій чи
бездіяльності, викладення обставин,
якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Суд першої інстанції правильно
послався на п. 4 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 07 лютого 2014р. «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» де роз'яснено, що відповідно
до статті 383 ЦПК, частини першої статті
12, частини четвертої статті 82 Закону
про виконавче провадження право на
оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК, мають лише сторони
виконавчого провадження, якщо
вважають, що порушено їх права чи
свободи. При цьому вони набувають
процесуального статусу заявника.

Судом правильно взято до уваги п. 13 цієї
постанови, за яким: скарга має
відповідати загальним вимогам щодо
форми та змісту позовної заяви,
передбаченим положеннями ЦПК, та
містити відомості, зазначені в пунктах
3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про
виконавче провадження, зокрема зміст
оскаржуваних рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби та норму закону, яку
порушено, а також обставини, якими
заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо
скарга за формою і змістом не
відповідає таким вимогам, то
застосовуються положення статті 121 ЦПК.
У разі відсутності спеціальної норми
щодо вирішення певних питань, що
виникають при розгляді скарг на
рішення, дії або бездіяльність
посадових осіб державної виконавчої
служби, при розгляді таких скарг мають
застосовуватися положення ЦПК, якими
врегульовано аналогічні питання, а
саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття
провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК -
щодо кола осіб, які беруть участь у
справі, їхніх прав та обов'язків; статті
74 - 77 ЦПК - про судові виклики та
повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК -
про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V
ЦПК - щодо апеляційного та касаційного
оскарження судових рішень тощо.

Вищевказаним вимогам не відповідає
заява ОСОБА_3, в якій він, не
погоджуючись з діями ДВС просить
скасувати постанову про повернення
йому виконавчого листа та зобов'язати
поновити виконавче провадження (а.с.1).

Доводи апеляційної скарги про
вигаданість вимог суду першої
інстанції щодо необхідності усунення
недоліків його заяви повністю
спростована під час апеляційного
розгляду справи, так як виявлена повна
невідповідність форми та змісту заяви
ОСОБА_3 наведеним нормам ЦПК України,
Закону України «Про виконавче
провадження», роз'ясненням постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014р.
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах».

Доводи апеляційної скарги, що подана
ОСОБА_3 заява не скаргою на дії
державного виконавця, а є позовною
заявою не мають підстав. Подана ним до
суду заява не відповідає вимогам ст. 119
ЦПК України щодо форми та змісту ані
позовної заяви, ані вимогам щодо форми
і змісту скарги на дії державного
виконавця.

Порушення прав ОСОБА_3 на судовий
захист місця не має, оскільки згідно ч.
2 ст. 207 ЦПК України особа, заяву якої
залишено без розгляду, після усунення
умов, що були підставою для залишення
заяви без розгляду, має право
звернутися до суду повторно.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
ухвала суду першої інстанції
постановлена з додержанням вимог
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги її не спростовують.

Немає передбачених законом підстав для
скасування ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: