У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Пиляй
І.С.

з участю представників сторін: ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» на рішення Рівненського
міського суду від 23 травня 2014 року в
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором кредиту,

В С Т А Н О
В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду
від 23 травня 2014 року у задоволенні
позову публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ
«Укрсоцбанк») до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором кредиту відмовлено
повністю.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі представник ПАТ
«Укрсоцбанк» покликався на його
незаконність та необґрунтованість
через порушення судом норм
матеріального і процесуального права
та неповне з'ясування судом обставин
справи.

Вказував, що у банку виникли сумніви
щодо достовірності проведеної 17.04.2014
року експертизи, а тому ним було
заявлено клопотання про проведення
повторної експертизи щодо справжності
підпису на договорі про внесення змін
№2 від 04.09.2012 року та на оригіналі
договору про внесення змін №3 від 04.09.2012
року, однак судом дане клопотання було
відхилене, чим позбавлено банк права
доказування своєї позиції.

Крім того, доводив, що всупереч п.6 ст. 147
ЦПК України судом не були досліджені
інші докази, а саме не залучені
посадові особи банку, які здійснювали
оформлення оспорюваного договору
поруки.

Просив рішення Рівненського міського
суду від 23 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 в
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги підтримав та просив її
задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 просила
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з таких підстав.

Відмовляючи банку в стягненні суми
заборгованості з ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що додаткові
угоди укладені між банком та
позичальником про внесення змін та
доповнень до кредитного договору, за
умовами яких проводилась нарахування
суми боргу, фактично не укладались,
оскільки не підписані позичальником, а
тому не можуть бути підставою для
позовних вимог, а борг за договором
кредиту ОСОБА_3 погашено достроково.

Такий висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №569/17124/13ц
Головуючий в суді І інст. - Наумов
С.В.

Провадження № 22-ц /787/1439/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

З матеріалів справи вбачається, що між
ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 03.07.2008 року
було укладено договір кредиту № 257 А на
купівлю автотранспортних засобів,
згідно якого (п. 1.1. договору кредиту)
кредитор надає позичальнику у
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання
грошові кошти у сумі 28 251 (двадцять
вісім тисяч двісті п'ятдесят один)
доларів США 00 центів, зі сплатою 9
відсотків річних та наступним порядком
погашення суми основної
заборгованості до 15 числа кожного
місяця згідно графіку, який вказаний в
пп.1 п. 1.1. ст.1 Договору.

Згідно п. 1.2. Договору кредиту № 257 А від
03.07.2008 року кредит надавався для оплати
придбаного позичальником автомобіля
марки HYUNDAI, модель SONATA, 2008 року випуску,
сірого кольору, відповідно до договору
купівлі - продажу № ВМК - 07/154 від 02. 07. 2008
року, укладеного ОСОБА_3 з ТОВ «Вест
Моторс».

На виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань
щодо погашення кредиту, сплати
відсотків, можливих штрафних санкцій, а
також інших витрат між сторонами було
укладено договір застави
транспортного засобу, заставною
вартістю 140 000 (сто сорок тисяч) грн. 00
коп., що за офіційним курсом гривні до
долара США, встановленого НБУ на день
укладення цього договору (484, 95 = 100
доларів США) становить 28 868, 96 (Двадцять
вісім тисяч вісімсот шістдесят вісім)
доларів США 96 центів (п. 1.3, пп. 1.3.1.
кредитного договору).

З дозволу банку 04 вересня 2012 року цей
автомобіль було відчужено
позичальником, а отримані кошти у сумі
12 600 (дванадцять тисяч шістсот)
доларів США, що було еквівалентно 100
711 (сто тисяч сімсот одинадцять) гривень
80 коп., направлено на погашення тіла
кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи,
14.01.2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №
1 до договору кредиту № 257 А від 03.07.2008
року, якою було змінено графік
погашення кредиту.

14.07.2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №
257А/1 про внесення змін до договору
кредиту на купівлю автотранспортних
засобів № 257 А від 03.07.2008 року, якою було
змінено графік погашення кредиту.

04.09.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_3 було укладено договір про
внесення змін № 2 до договору кредиту №
257 А від 03.07.2008 року, яким було змінено
графік погашення кредиту.

04.09.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_3 було укладено договір про
внесення змін № 3 до договору кредиту №
257 А від 03.07.2008 року, яким встановлено
максимальний ліміт кредитування на
рефінансування наявної на дату
укладення цього договору
заборгованості за договором кредиту в
сумі 162732 грн. 27 коп. (п. 2.1. договору),
здійснено конвертацію валюти кредиту
по курсу 8, 18 грн. за 1 долар США, а також
встановлено процентну ставку за
користування кредитом в розмірі 9,5 %
річних.

ОСОБА_3 заперечив укладення цих угод
(крім від 14.01.2009 року) між банком та ним
та пояснив, що про їх існування йому не
було відомо до початку судового
розгляду і відповідно він ці угоди не
підписував.

Згідно висновку наявної в справі
почеркознавчої експертизи, від 17.04.2014
року № 1-71 підписи від імені ОСОБА_3 на
договорі про внесення змін № 2 від
04.09.2012 року «Про внесення змін до
договору кредиту № 257 А від 03.07.2008 року»,
на договорі про внесення змін № 3 від
04.09.2012 року «Про внесення змін до
договору кредиту № 257А 03.07.2008 року», на
заяві на погашення кредитної
заборгованості від 04.09.2012 року
(примірник банку), у нижній частині
заяви на погашення кредитної
заборгованості від 03.09.2012 року
(примірник відповідача), під словом
позичальник виконані не ОСОБА_3, а іншою
особою (а.с.113-117).

Відповідно до п.п. 7.1. п. 7 договору
кредиту № 257 А від 03.07.2008 року «Всі
додатки, зміни та доповнення до цього
договору мають бути вчинені в
письмовій формі та підписані належним
чином уповноваженими на те
представниками сторін, з обов'язковим
посиланням на цей договір».

Посилаючись на норми п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.1
ст.202, ч.2 ст.207, ч.1 ст.627, ч.1 ст.1055 ЦК
України, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що при укладенні
додаткових угод № 2 і № 3 було відсутнє
волевиявлення ОСОБА_3, необхідне для
укладення договорів про внесення змін
до договору кредиту, що спростовує
твердження банку про дійсність
зазначених договорів.

Посилання апелянта на не призначення
повторної почеркознавчої експертизи
та відмова в допиті посадових осіб
банку, які укладали додаткові угоди з
ОСОБА_3 мотивовано судом першої
інстанції відхилені, а відповідно до
ст.131 ЦПК України клопотання про допит
посадових осіб банку подано з
порушенням порядку встановленим
процесуальним законом.

Незгода сторони з висновком експертизи
відповідно до ст.150 ЦПК України не є
підставою для призначення повторної чи
додаткової експертизи.

Відповідно до ст.526, 531 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, а боржник має право
виконати свій обов'язок достроково.

Оскільки борг ОСОБА_3 перед банком за
договором кредиту № 257 А від 03.07.2008 року
погашено достроково, що
підтверджується наявними в справі
платіжними документами, то місцевий
суд дійшов вірного висновку припинення
дії кредитного договору 03.09.2012 року
(а.с.65-79).

Відповідно до ст.10 та 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які посилається, як на
підставу свої вимог та заперечень.

Поданими по справі доказами банк не
довів свої вимоги щодо наявності інших
умов кредитування і графіку погашення
кредиту та відповідно розміру
заборгованості позичальника, ніж ті що
зазначені в самому договорі кредиту та
додатковій угоді від 14 січня 2009 року
(а.с.5-9,10-11).

Враховуючи, що рішення місцевого суду
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, наведених
у ньому, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
23 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: