РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2014 року
Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області

у складі:

головуючого - судді Ревуцького С.І.

при секретарі - Мазняк О.Ю.

з участю - представника позивача
ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачів
ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні в
м.Бердянську цивільну справу за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_3, третя особа - Бердянський МВ
УДМС України в Запорізькій області про
захист прав власника житлового
будинку, усунення перешкод у володінні
та розпорядженні нерухомістю,
позбавлення права користування
житловим приміщенням та визнання
такими, що втратили право користування
житловим будинком, виселення, зняття з
реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом,
який надалі уточнила та в якому
вказала, що їй на праві власності
належить домоволодіння АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 03.04.2013р. До
цього вказане домоволодіння належало
батькові позивачки - ОСОБА_7, разом з
яким проживали відповідачі ОСОБА_2 (син
померлого), ОСОБА_3 (дружина ОСОБА_2) та
їх син ОСОБА_6, місце постійного
проживання яких зареєстровано у
вказаному житлі. Відповідачі
продовжують проживати у вказаному
домоволодінні, що створює позивачу
перешкоди для вільного користування та
розпорядження належним їй майном тому,
що вона хоче продати цей будинок. Тому
позивач звернулась до суду, в своєму
позові просила захистити її права
власника вказаного домоволодіння,
усунути перешкоди у володінні та
розпорядженні цим домоволодінням,
позбавивши відповідачів права
користування домоволодінням, визнавши
особами, що втратили право
користування ним зі зняттям їх з
реєстрації місця проживання,
зобов'язавши ВГІРФО Бердянського
міськрайонного УМВС України в
Запорізькій області зняти їх з
реєстрації.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала, дала пояснення, аналогічні
викладеним в позові, провила позов
задовольнити.

В судовому засіданні відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнали та пояснили, що проживали з
ОСОБА_7 однією сім'єю, про існування
заповіту на користь позивачки нічого
не знали, іншого житла не мають, тому
просили в задоволенні позову
відмовити.

В судовому засіданні представник всіх
відповідачів ОСОБА_4 позовні вимоги не
визнала та пояснила, що наявність
реєстрації відповідачів у вказаному
житловому приміщенні, а також їх
проживання у ньому не є перешкодою для
здійснення позивачкою (власником
житлового приміщення) її законних прав,
проти продажу будинку відповідачі не
заперечують, тому існування таких
перешкод вважає недоведеним.
Відповідачі не мають іншого житла для
проживання, тому їх виселення вважає
порушенням їх конституційних прав на
житло. Просила в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, вивчивши матеріали
справи, суд доходить висновку про
необхідність часткового задоволення
позовних вимог на підставі наступного.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 03.04.2013р. та витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, позивач ОСОБА_5 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно домової книги на вказане
домоволодіння, місце проживання
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3
зареєстровано у вказаному будинку
відповідно з: 20.08.1988р., 27.04.2010р. та
13.12.1997р., тобто до набуття позивачкою
права власності на цей будинок.

Суд також вважає встановленим та
доведеним, що відповідачі у вказаному
будинку проживають до теперішнього
часу, оскільки цей факт визнаний всіма
учасниками розгляду справи і тому
додатковому доказуванню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з
урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК
України, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються житловим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що права члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Отже, виникнення права членів сім'ї
власника будинку (квартири) на
користування цим будинком та обсяг цих
прав залежить від виникнення у
власника будинку права власності на
цей будинок, а отже, припинення права
власності особи на будинок припиняє
право членів її сім'ї на користування
цим будинком.

За таких обставин, права відповідачів,
як членів сім'ї минулого власника
жилого будинку АДРЕСА_1 на користування
цим будинком, а тому, відповідно, і на
проживання в ньому, припинилися з
моменту втрати минулим власником права
власності на це майно.

На підставі викладеного, позовні
вимоги в частині виселення
відповідачів з вказаного жилого
будинку підлягають задоволенню.

В той же час не підлягають задоволенню
позовні вимоги в частині позбавлення
вказаних осіб права користування
вказаним домоволодінням та визнання їх
такими, що втратили право користування
цим будинком, оскільки це прямо витікає
з тих позовних вимог, що задоволені, і
окремої вказівки на це в судовому
рішенні не потребує.

Не підлягають задоволенню і позовні
вимоги в частині зобов'язання ВГІРФО
Бердянського міськрайонного УМВС
України в Запорізькій області зняти
відповідачів з реєстрації, оскільки
вказаного в позові органу на час
винесення рішення не існує, органом,
відповідальним за зняття фізичних осіб
з реєстрації місця їх постійного
проживання, є Бердянський МВ УДМС
України в Запорізькій області, який був
залучений до участі у справі в якості
третьої особи. Але позовні вимоги до
третьої особи згідно діючого
законодавства висуватись не можуть,
вказаний орган в якості відповідача
притягнутий не був.

Крім того, відповідно до ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

За таких обставин, задоволення
позовних вимог про виселення є
законною підставою для зняття
виселених осіб з місця їх реєстрації,
тому додаткового рішення не потребує,
спір стосовно цього на час винесення
рішення відсутній.

На підставі викладеного, керуючись
ст.156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України, ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст.ст.212-218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Усунути ОСОБА_5 перешкоди у володінні
та розпорядженні домоволодінням
АДРЕСА_1 Запорізької області, виселивши
ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з вказаного
житлового будинку.

В задоволенні позову в іншій частині
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції протягом 10
днів з дня його проголошення. У разі
якщо рішення було постановлено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: С. І. Ревуцький