Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/525/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Варакіна Н.Б.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

іменем України

13.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого -
Карпенка О.Л.,

суддів -
Гайсюка О.В.,
Кривохижі В.І.,

за участю секретаря -
Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до товариства
з обмеженою відповідальністю «АВТО
ПРОСТО», третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Державна інспекція з питань захисту
споживачів у Кіровоградській області
про визнання договору недійсним,
визнання недійсними певних умов
договору, стягнення коштів за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 19 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

22 липня 2013 року ОСОБА_2 пред'явила
позов до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання
недійсним договору № 700294 від 1 квітня
2013 року, укладеного між нею і
відповідачем, з часу його укладення та
із застосуванням наслідків його
недійсності, стягнення з ТОВ «АВТО
ПРОСТО» на її користь коштів у сумі 24 877
грн. 02 коп., зобов'язання відповідача
перерахувати ці кошти протягом
тридцяти днів з часу вступу судового
рішення в закону силу за вказаними нею
платіжними реквізитами.

Заявою від 30 жовтня 2013 року позивач
уточнила свої вимоги і просила визнати
недійсним договір № 700294 від 1 квітня 2013
року, укладений між нею і ТОВ «АВТО
ПРОСТО», з часу його укладення та із
застосуванням наслідків його
недійсності, як такий, що укладений
шляхом обману споживача. Крім того,
додатково вона просила визнати
недійсними п.п. 12.1.1 та 12.1.2 ст. 12 Розділу
ІІ цього договору із застосуванням
наслідків їх недійсності, як таких, що
укладені шляхом обману споживача.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 19 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу в
якій просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги. В
обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права. На підставі
обставин, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги, вона стверджує про
застосування відповідачем відносно
неї обману і зловживання довірою,
заволодіння її коштами, чому суд не дав
належної оцінки. Також вона стверджує
про неправильність рішення в частині
п.п. 12.1.1 та 12.1.2 ст. 12 Розділу ІІ договору
№ 700294 від 1 квітня 2013 року, які є
несправедливими.

Відповідач направив суду письмові
заперечення на апеляційну скаргу в
яких заперечив доводи апеляційної
скарги про застосування обману
відносно позивача і вказав на те, що до
укладення договору позивач була
ознайомлена з правилами надання
фінансових послуг з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах, про що свідчить
подана нею заява. У самому тексті
договору окремо застережено позивачем,
що вона прочитала договір з додатками і
їй зрозуміло її умови, вона отримала
пояснення представника АВТО ПРОСТО.
Згідно п. 12.1.5 договору позивач мала
право в односторонньому порядку
відмовитися від договору протягом
чотирнадцяти днів з дати його
підписання, але такого бажання вона не
виявила. Твердження про
несправедливість умов договору є
безпідставним.

У судовому засіданні позивач
підтримала апеляційну скаргу та
додатково пояснила, що на пропозицію
працівника відповідача вона підписала
текст договору 17 квітня 2013 року із
зазначенням у ньому невірної дати його
укладення - 1 квітня 2013 року. Текс
договору їй був наданий до підписання,
але через свою зайнятість вона не
ознайомилася з його умовами,
довірившись відповідачу.

Відповідач, повідомлений належним
чином про час та місце розгляду справи,
свого представника в судове засідання
не направив, просив розглянути справи
за його відсутності.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив і
матеріалами справи підтверджується, що
1 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«АВТО ПРОСТО» укладено договір № 700294
про надання фінансової послуги з
адміністрування активів для придбання
товару (автомобіля) у групі.

Предметом договору є надання
позивачу послуги з адміністрування
фінансових активів для придбання
автомобіля за рахунок об'єднаних
періодичних платежів учасників групи
через систему Авто Так, а саме
автомобіля марки ЗАЗ модель «Ланос» за
ціною 82900 грн.

Перелік послуг, які надаються ТОВ
«АВТО ПРОСТО» позивачу по справі
передбачено ст. 2 Розділу І договору та
додатками № 1 і № 2 до нього.

Розмір вступного внеску визначено у
сумі 2984 грн. 40 коп., періодичний платіж -
1,1905%, щомісячна винагорода - 0,415%+ПДВ,
винагорода за послуги, пов'язані з
передачею автомобіля учаснику - 3%+ПДВ.

Статтею 2 Розділу І договору
передбачено зобов'язання відповідача
щодо організації та створення умов для
придбання автомобілів учасниками
програми «АвтоТак», здійснення
адміністративних процедур, необхідних
для сплати та передачі автомобіля
учаснику.

Відповідно до ст. 5.1 Розділу ІІ угоди
ТОВ «АВТО ПРОСТО» гарантує надання
кожному учаснику права на отримання
автомобіля за умови виконання ним усіх
зобов'язань, передбачених угодою.

Передбачені договором умови
дозволяють учаснику сплачувати ціну
автомобіля невеликими щомісячними
внесками, які названі в договорі
«періодичні платежі та щомісячну
винагороду».

Відповідно до розділу «Визначення
термінів» договору періодичні
платежі» - це грошові кошти, що
періодично вносяться учасником групи
для оплати ціни автомобіля

Згідно з п. 2.6 договору періодичні
платежі, сплачені учасником у
встановлені строки та відповідно до
поточної ціни автомобіля, дійсної на
момент сплати, зараховуються як
відсоток від вартості автомобіля, що у
свою чергу є оплатою за товар -
автомобіль.

Відповідно до п. 6.1. ст. 6 Розділу ІІ
договору для визначення порядку
надання учасникам права на отримання
автомобіля застосовується механізм
накопичення внесків, пропозиція
авансових внесків (п. 6.3 ст. 6).

Процедура отримання автомобіля
учасником передбачена умовами ст. 8
Розділу ІІ договору.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Розділу ІІ
договору учасник, який ще не отримав
автомобіль, має право розірвати
договір за власним бажанням, про що має
повідомити АВТОПРОСТО у письмовій
формі. Поверненню підлягають тільки
періодичні платежі, сплачені за
договором з урахуванням положень
викладених у цій статті.

Пунктом 12.1.1 ст. 12 Розділу ІІ договору
встановлено, що сума періодичних
платежів, що підлягає поверненню,
розраховується відповідно до поточної
ціни автомобіля, дійсної в місяці
здійснення повернення зазначених
внесків, за вирахуванням відступного
за відмову від договору у розмірі двох
періодичних платежів, розрахованих
відповідно до поточної ціни
автомобіля, дійсної на час повернення.

Як передбачено п. 12.1.2 ст. 12 Розділу ІІ
договору максимальний строк
повернення періодичних платежів
згідно з п. 12.1.1 не може перевищувати
двох років з дня отримання АВТО ПРОСТО
заяви про дострокове розірвання
договору. Для здійснення повернення
періодичних платежів учасник повинен
надіслати письмову заяву із
зазначенням власних банківських
реквізитів, згідно яких повинні бути
перераховані грошові кошти.

На виконання умов цього договору
ОСОБА_2 сплачено 24877,02 грн.

ТОВ «АВТО ПРОСТО» автомобіль
позивачці не надано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ч. 2 ст. 216 ЦК
України).

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Згідно ч. 1, 5 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» (далі Закон)
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Якщо положення
договору визнано несправедливим,
включаючи ціну договору, таке
положення може бути змінено або
визнано недійсним.

Умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача (ч. 2 ст. 18 цього Закону).

Частиною 3 ст. 18 Закону визначено
примірний перелік умов договору, які є
несправедливими, зокрема п. 4 до таких
віднесені умови про надання можливості
продавцю (виконавцю, виробнику) не
повертати кошти на оплату, здійснену
споживачем, у разі відмови споживача
укласти або виконати договір, без
встановлення права споживача на
одержання відповідної компенсації від
продавця (виконавця, виробника) у
зв'язку з розірванням або невионанням
ним договору.

Частиною 6 ст. 19 Закону встановлено, що
правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними.

Нечесна підприємницька практика
включає в себе будь-яку діяльність (дії
або бездіяльність), що вводить
споживача в оману або є агресивною.

Відповідно ч. 3 ст. 19 Закону
визначено перелік форм
підприємницької діяльності, що вводить
в оману, зокрема, п. 7 забороняються
утворення, експлуатація або сприяння
розвитку пірамідальних схем, коли
споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
умови укладеного між сторонами
договору визначають порядок сплати
позивачем вартості автомобіля шляхом
внесення періодичних платежів (с. 2.6
договору) та гарантує йому право на
отримання обраного автомобіля, за
умови виконання ним своїх зобов'язань
(5.1). Умови договору є зрозумілими і
передбачають щомісячну сплату внесків
за автомобіль, а не плату за можливість
одержання права на купівлю автомобіля,
що виключає можливість кваліфікації
діяльності відповідача, як
«пірамідальної схеми». Крім того, суд
вважав, що позивач не довела
несправедливість умов, які містяться в
п.п. 12.1.1 та 12.1.2 ст. 12 Договору.

Такі висновки суд є правильними і
відповідають фактичним обставинам
справи.

Доводи позивача про те, що до
укладення договору працівником
відповідача їй надана неправдива та
неповна інформація про пропонований
відповідачем продукт а також те, що
договір про надання фінансових послуг
з адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах № 700294
був укладений не 1 квітня 2013 року, а
пізніше не підтверджено жодним
доказом.

Позивач визнала, що їй надавалася
консультація з приводу пропонованої
відповідачем послуги «Авто Так», їй
надано проект договору з додатками,
який містить детальний опис послуг
відповідача, але вона з його умовами не
ознайомилася через власну зайнятість
іншими справами.

Отже позивачу була надана повна
інформація щодо умов договору, з якими
вона мала реальну можливість
ознайомитися. Сам факт ознайомлення з
ним та отримання інформації, зокрема і
про можливі втрати, підтверджується
підписаною нею письмовою заявою та п.
19.3 підписаного позивачем договору (а.с.
15).

Згідно з п. 12.1.5 ст. 12 Розділу ІІ
договору учаснику надається 14 днів для
того, щоб він міг прийняв остоточне
рішення про виконання умов договору.
При цьому в разі розірвання договору за
ініціативою учасника протягом 14 днів з
дня укладення договору йому протягом 30
днів повертається вся сума сплачених
коштів. Однак, позивач договір не
розірвала, що свідчить про її розуміння
та згоду з усіма його умовами.

Недоведеним є твердження позивача
про спонукання її представником
відповідача до укладення договору
шляхом обіцянки отримання нею
автомобіля протягом квітня - травня 2013
року.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач не посилалася на наявність
ознак «пірамідальної схеми», як на
підставу позову спростовуються
змістом позовної заяви та заяви про
уточнення позовних вимог у яких
позивач послалася на п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України "Про захист прав споживачів", як
на правову підставу своїх вимог.

Висновок суду про відсутність в
діяльності відповідача ознак
«пірамідальної схеми» внаслідок
товарності зобов'язання є правильним і
обґрунтованим, узгоджується з правовим
висновком Верховного Суду України,
викладеним у постанові від 11 вересня 2013
року у справі № 6-40цс 13.

Крім того, законодавець розрізняє
ознаки, що застосовуються до понять
"пірамідальна схема" та "придбання
товарів у групах". Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх установлених вимог,
є легітимною підприємницькою
діяльністю.

Відповідач отримав ліцензію на
здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах на
період з 15 січня 2013 року по 15 січня 2018
року (а.с. 79) та уклав з позивачем
оспорюваний договір на підставі
виданої йому ліцензії.

Таким чином, висновок суду про
відсутність обману з боку відповідача
є правильним.

Позивач заперечує висновок суд про
відсутність ознак несправедливості
умов договору, які містяться у п.п. 12.1.1,
12.1.2 ст. 12 Розділу ІІ договору.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
несправедливими є умови про надання
можливості продавцю (виконавцю,
виробнику) не повертати кошти на
оплату, здійснену споживачем, у разі
відмови споживача укласти або виконати
договір, без встановлення права
споживача на одержання відповідної
компенсації від продавця (виконавця,
виробника) у зв'язку з розірванням або
невиконанням ним договору.

Проте оспорюваний п. 12.1.1 ст. 12 Розділу
ІІ договору встановлює обов'язок
відповідача повернути сплачені
позивачем внески в обумовленому
порядку і розмірі, а отже він не є
несправедливим у розумінні п. 4 ч. 3 ст. 18
цього Закону.

Позивач вбачає несправедливість
оспорюваних пунктів догвору у
відсутності конкретного строку
повернення сплачених нею періодичних
платежів у випадку розірвання
договору.

Пункт 12.1.2 ст. 12 Розділу ІІ договору не
містить конкретного строку, протягом
якого відповідач зобов'язаний виконати
свої зобов'язання щодо повернення
коштів позивачу, встановленого п. 12.1.1
договору.

Однак, при цьому він обумовлює
виконання цього обов'язку відповідачем
наданням позивачем письмової заяви, із
зазначенням власних банківських
реквізитів за якими мають бути
перераховані кошти, та визначає
максимальний строк повернення коштів,
який не може перевищувати двох років з
дня отримання АВТО ПРОСТО заяви про
дострокове розірвання договору.

Крім того, цим пунктом договору
встановлено право позивача вимагати
повернення сплачених ним внесків та
відповідний йому обов'язок відповідача
повернути їх.

Відсутність конкретного строку
виконання відповідачем обов'язку не
позбавляє можливості позивача
реалізувати своє право на отримання
належних йому коштів.

Таким чином на думку колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області положення п. 12.1.2 не містить
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків на шкоду споживачу, а тому
вони не можуть бути визнанні
несправедливими у розумінні ч. 2 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів»

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 19 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: