Апеляційний суд міста Севастополя
Справа № 22-ц/797/14/2014р.
інстанції Гаврилова О.В.
Доповідач в апеляційній
інстанції Саліхова В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду міста Севастополя в складі:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів - Андрейченко А.А.,
Лівінського С.В.,

при секретарі - Малахової Н.В.,

за участю

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі апеляційну
скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення
Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 18 травня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа ВДІРФО РВ
УМВС України в м. Севастополі про
захист права власності та усунення
перешкод в користуванні житлом та за
позовом Прокурора Гагарінського
району м. Севастополя в інтересах
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
визнання договорів недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_9,
третя особа ВДІРФО РВ УМВС України в м.
Севастополі та просив усунути йому
перешкоди у користуванні житлом -
домоволодінням АДРЕСА_1, шляхом
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, та зняття з
реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач згідно договору дарування 1/2
частки зазначеного житлового будинку
та договору купівлі - продажу 1/2 частки
цього ж будинку, є його власником. В
будинку зареєстровані відповідачі
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, чим порушуються права
позивача, як власника будинку по
володінню, користуванню та
розпорядженню житлом.

Відповідачі більше року не проживають
в будинку та не здійснюють оплату за
комунальні послуги. Тому позивач
просить суд захистити його право
власності на домоволодіння, усунувши
перешкоди у користуванні житлом.

Прокурор Гагарінського району м.
Севастополя звернувся до суду з
зустрічним позовом в інтересах ОСОБА_8
та ОСОБА_9 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6, в якому
просив визнати договір купівлі -
продажу від 07 квітня 2005 року, укладений
між відповідачами за цим позовом
недійсним та визнати правочини купівлі
- продажу 1/2 частки домоволодіння по
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_8 від 06
квітня 2005 року та 25 липня 2005 року
укладені між представником ОСОБА_8 -
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - недійсними.

Вимоги позову мотивовані тим, що ОСОБА_8
та ОСОБА_4 належало на праві власності
по 1/2 частки вищезазначеного
домоволодіння. Останній запропонував
першому продати домоволодіння, а за
виручені кошти придбати дві
однокімнатні квартири: одну ОСОБА_4, а
другу для ОСОБА_8, та його сина ОСОБА_9,
для чого ОСОБА_4 попросив ОСОБА_8
виписати на його ім`я довіреність,
оскільки останній мав лягти до лікарні.
Продажем будинку займалася фірма
«Тетіс», яка оцінила його в 44000 доларів
США. Проте, ОСОБА_4 забрав довіреність з
фірми, розірвав з нею договір, продав
весь будинок ОСОБА_6 та купив другу
половину будинку, що належить ОСОБА_8 та
його сину ОСОБА_9 На підставі
визначеного, позивач вважає, що
правочин купівлі - продажу був вчинений
без наміру створення для ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 правових наслідків за
загальними положеннями купівлі -
продажу. 29 липня 2005 року ОСОБА_6 продала
частку будинку, яка раніше належала
ОСОБА_8 та ОСОБА_4, внаслідок чого ОСОБА_4
став власником всього будинку, що
свідчить про вчинення ним купівлі -
продажу половини будинку, яка належала
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у своїх інтересах.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 18 травня 2013 року
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя
особа ВДІРФО РВ УМВС України в м.
Севастополі про захист права власності
та усунення перешкод в користуванні
житлом задоволений частково.

Усунені перешкоди ОСОБА_4 в здійсненні
права власності будинком, розташованим
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 такими, що втратили
право користування житлом - будинком
АДРЕСА_1, шляхом зняття їх з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою. В іншій частині задоволення
позову відмовлено.

У задоволенні позову Прокурора
Гагарінського району м. Севастополя в
інтересах ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6 про визнання договорів
недійсними - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_8,
ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій
ставлять питання про скасування
оскаржуваного рішення суду та
ухвалення нового, яким у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовити, а позов
прокурора Гагарінського району м.
Севастополя задовольнити у повному
обсязі. Апелянти вважають, що рішення
суду постановлено при неповному
з`ясуванні судом обставин, що мають
значення для справи.

Відповідачі належним чином були
повідомлені про час та місце слухання
справи, але в судове засідання з
невідомих для суду обставин не
з'явилися в зв'язку з чим відповідно до
ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто
без їх участі.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення
представника позивача та представника
відповідача за зустрічним позовом,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
остання не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення
первісного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_8,
ОСОБА_8 перешкоджають позивачу у
користуванні його власністю.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що не доведені вимоги позову про
визнання договорів купівлі-продажу
спірного будинку недійсними.

З такими висновками місцевого суду
погоджується і колегія суддів.

При розгляді справи судом встановлено,
що позивач ОСОБА_4 (племінник ОСОБА_8)
був власником 1/2 частки будинку
АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування від 28.10.2004 року (т.1, а.с.9).
Власником другої 1/2 частки вказаного
будинку був ОСОБА_8. Останній 01.04.2005 року
видав ОСОБА_4 довіреність, згідно якої
надавав йому право розпоряджатися
(продавати, обмінювати) належну
відповідачу 1/2 частку спірного будинку,
на умовах та на його розсуд,
розписуватися за нього, підписувати
договори купівлі-продажу, міни
житлового будинку, бути його
представником в ДКП БТІ та ДРОНМ м.
Севастополя, одержувати належні від
реалізації гроші та виконувати всі
інші дії, пов'язані з цим дорученням (т.1,
а.с.27). Діючи на підставі зазначеної
довіреності, ОСОБА_4 від імені ОСОБА_8
06.04.2005 року уклав з ОСОБА_6 договір
купівлі-продажу 1/2 частки будинку, що
належала відповідачу (т.2, а.с.5). 20.08.2005
року вищезгадані особи уклали шлюб,
прізвище останньої після реєстрації
якого - ОСОБА_6 (т.3, а.с.68-70). Перед
реєстрацією шлюбу - 29.07.2005 року, ОСОБА_6
продала належну їй 1/2 частку спірного
будинку майбутньому чоловіку. 05.07.2006
року згадана довіреність була
скасована. Відповідачі за первісним
позовом зареєстровані у спірному
будинку, проте в ньому тривалий час не
проживають.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

З огляду на викладене, позивач, як
власник житлового будинку, в якому
проживають відповідачі, має право
вимагати від останніх усунення
перешкод у користуванні житловим
будинком, що належить йому на праві
власності, зокрема, шляхом виселення з
нього.

Враховуючи, що при розгляді справи у
суді першої інстанції було
встановлено, що відповідачі без
поважних причин не проживають в
спірному будинку, але зареєстровані в
ньому, колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції про задоволення
первісного позову правильними та
обґрунтованими.

Також колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
недоведеності позивачами за
зустрічним позовом своїх вимог.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК
України. Крім того, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. У випадках, встановлених
цим Кодексом, нікчемний правочин може
бути визнаний судом дійсним. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи, що у порушення вимог ч. 1 ст.
60 ЦПК України, позивачі за зустрічним
позовом не надали суду будь-яких
доказів на підтвердження своїх вимог, а
саме підстав для визнання оспорюваних
договорів купівлі-продажу недійсними,
колегія суддів вважає висновки
місцевого суду і в даній частині
правильними.

Доводи апелянтів про те, що вони не
створюють перешкод у користуванні
власністю, на думку колегії суддів, є
безпідставними, формальна наявність у
відповідачів права користування
належним позивачу жилим приміщенням за
наведених обставин обмежує позивача у
здійсненні права власності.

Посилання відповідачів про те, що
останні, в силу поганих стосунків з
позивачем, проживають в будинку
періодично і змушені жити в своїх
родичів, не ґрунтуються на жодних
доказах.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду в суді першої
інстанції, з висновками якого
погодилася і колегія суддів, а тому
вони не можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
вимог діючого законодавства, а тому
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_9
відхилити.

Рішення Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 18 травня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної чинності з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ В.В.
Саліхов

Судді: /підпис/ А.А.
Андрейченко

/підпис/ С.В.
Лівінський

Згідно оригіналу:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя В.В. Саліхов