Справа № 2-1192/11
Провадження № 2/0182/413/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.03.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - судді Тихомирова І.В.

при секретарі - Тепловій І.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3,
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Нікополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, Відділу Держземагенства у м.
Нікополі про поновлення пропущеного
процесуального строку, визнання
державного акту про право власності на
землю недійсним, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Спочатку ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання
частково незаконним акту про
приватизацію, усунення перешкод у
користуванні підвалом та
відшкодування моральної шкоди.

Згодом уточнила свої вимоги,
звернувшись із позовом до ОСОБА_5 та
Нікопольського міського відділу
земельних ресурсів про поновлення
пропущеного процесуального строку,
визнання державного акту про право
власності на землю недійсним, усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та відшкодування моральної
шкоди.

Ухвалою суду від 26.09.2013 року назву
відповідача «Нікопольський міський
відділ земельних ресурсів» було
змінено на «Відділ Держземагенства у м.
Нікополі» у звязку з проведеною
реорганізацією.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі - продажу від 11.11.1996
року, посвідченого приватним
нотаріусом Нікопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, належить
6/11 частин житлового будинку з
надвірними прибудовами по АДРЕСА_1

Інші 5/11 частин зазначеного будинку
належать ОСОБА_5 на підставі свідоцтва
про право на спадщину від 28.11.2003 року.

Посилається на те, що між колишніми
господарями будинку фактично склався
порядок користування житловим
будинком та земельною ділянкою, а тому
при оформленні купівлі - продажу їй
перейшли сарай Б, туалет З, 1/2 частина
підвалу В і земельна ділянка, що
розташована вздовж межі з садибою
АДРЕСА_2

Сарай Ж, вбиральня Г і 1/2 частина
підвалу В, земельна ділянка вздовж межі
з садибою АДРЕСА_3 знаходяться у
користуванні відповідачки. Земельні
ділянки сторін розділені парканом.

У травні 2006 року відповідачка зачинила
хвіртку між їхніми земельними
ділянками та стала вимагати у
позивачки припинення користування її
частиною підвалу В, оскільки вона
приватизувала ту земельну ділянку, на
якій він розташований.

У 2007 році відповідачка замінила паркан
між їхніми земельними ділянками з
штакетного на сітку - рабицю і з того
часу позивачка не може користуватися
належною їй частиною підвалу.

Після звернення до суду вона дізналася,
що ОСОБА_5 приватизувала значно більшу
земельну ділянку, ніж та, що
передавалася їй у користування, а саме:
не 0,373 га, а 0,438 га.

З цих підстав позивачка просить суд
усунути їй перешкоди у користуванні
підвалом В та земельною ділянкою, на
якій він розташований та визнати
недійсним державний акт про право
власності на землю, що виданий на ім'я
відповідачки.

Також вважає, що неправомірними діями
відповідачки їй завдано моральну
шкоду, що полягає у стресі, душевних
стражданнях, пов'язаних з побутовими
незручностями, зміною усталеного
укладу життя, необхідністю докладання
додаткових зусиль для відновлення
нормального стану життя та соціальних
зв'язків. Моральну шкоду оцінює у 5000
грн.

Просила також поновити їй пропущений
процесуальний строк для звернення до
суду із даними вимогами, не навівши при
цьому ні обставин пропуску, ні причин,
що свідчать про його поважність.

Позивач, представник позивача на
задоволені позовних вимог наполягали.

Представники відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечила,
посилаючись на те, що ОСОБА_5 отримала
спірну земельну ділянку у спадок, але
ще не оформила права на неї, а тому вона
є неналежним відповідачем у справі і
спір є передчасним.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Отже, за даною нормою процесуального
закону необхідною передумовою для
судового захисту є наявність у особи
певного права, що було порушене, не
визнане або оспорене.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 11.11.1996 року придбала у ОСОБА_8 6/11
частин жилого будинку з надвірними
прибудовами АДРЕСА_1 (а. с. 7).

Жодних посилань на те, що за цим
договором ОСОБА_1 придбала якусь
конкретну частину майна, а саме: сарай,
туалет, підвал і т.ін., немає.

Будь - яких доказів того, що у
попереднього господаря існував
фактичний порядок користування
належною йому частиною у будинку, судом
не добуто.

Клопотань про допит попередніх
власників будинку в якості свідків,
ОСОБА_1 суду не заявляла.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Позовних вимог про визначення порядку
користування спірною земельною
ділянкою чи розподіл домоволодіння у
натурі, позивачка не висувала.

Таким чином, суд вважає неможливим
захистити те право позивачки, яке на
момент виникнення спору не існує. Вона
має право лише на ідеальну частку - 6/11,
але що саме входить до цієї частки, яким
саме майном має право користуватися
позивачка, встановити не виявляється
можливим.

Заявлені позивачкою клопотання про
проведення судової будівельно -
технічної експертизи та її висновки не
можуть бути прийняті судом до уваги без
позовних вимог позивачки про розподіл
домоволодіння у натурі та визначення
порядку користування земельною
ділянкою.

При таких обставинах суд не може
вирішити питання про усунення ОСОБА_1
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, оскільки без розподілу
домоволодіння у натурі та визначення
порядку користування земельною
ділянкою неможливо встановити, який
саме обсяг прав на спірне майно має
позивачка та чи існують взагалі
заявлені у позовних вимогах перешкоди.

Не підлягають задоволенню і вимоги про
визнання державного акту про право
власності на землю недійсним. Вказаний
державний акт був виданий на підставі
рішення Нікопольської міської Ради
народних депутатів № 775 від 26.11.1997 року
на ім'я ОСОБА_9 (а. с. 52, 53, 54, 55, 56).

У судовому засіданні було встановлено
і не заперечувалось сторонами, що
ОСОБА_9 на даний час помер. Державного
акту про право власності на земельну
ділянку, який би був виданий на ім'я
ОСОБА_5, на час розгляду справи немає.
Тому суд не може вирішити питання про
визнання незаконним та скасування
правовстановлюючого документу щодо
особи, яка у зв'язку зі своєю смертю
позбавлена цивільної процесуальної
право - та дієздатності.

Крім того, спірний державний акт
видавався на підставі рішення
Нікопольської міської Ради народних
депутатів, яка стороною у справі не
була, в якості відповідача не
заявлялася, замість неї відповідачем
був заявлений Нікопольський міський
відділ земельних ресурсів,
реорганізований згодом у Відділ
Держземагенства в м. Нікополі, який не
має жодної компетенції по ухваленню
рішень щодо видачі державних актів про
право власності на землю. Жодних
клопотань по заміні первісного
відповідача на належного ОСОБА_1 суду
не заявляла. А тому суд позбавлений
можливості вирішити питання про
спірний державний акт також і з мотивів
відсутності у справі сторони, прав та
обов'язків котрої стосується даний
спір.

У зв'язку з відмовою у позовних вимогах
про усунення перешкод у користуванні
підвалом та земельною ділянкою немає
підстав і для стягнення з відповідачки
моральної шкоди.

Не підлягають задоволенню вимоги про
поновлення пропущеного ОСОБА_1
процесуального строку, оскільки судом
не вбачається такого пропуску. Як
зазначає сама позивачка у своїй
позовній заяві, про порушення свого
права - перешкоди у користуванні
спірним підвалом - вона дізналася у
травні 2006 року.

До суду позивачка звернулася у травні
2007 року (а. с. 4), тобто в межах загального
трирічного процесуального строку
позовної давності, встановленого ст. 257
ЦК України.

Згідно ст. 88 ЦПК України позовна заява
оплачена судовим збором.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 15, 60, 88, 212, 213-215,
217, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Відділу
Держземагенства у м. Нікополі про
поновлення пропущеного процесуального
строку, визнання державного акту про
право власності на землю недійсним,
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та відшкодування
моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10-ти днів з моменту
його проголошення через Нікопольський
міськрайонний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні, можуть оскаржити
рішення суду першої інстанції у такий
самий строк з моменту отримання його
копії.

Суддя: І. В. Тихомиров