У Х В А Л А

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «К ЕНД
ФД», третя особа - ОСОБА_4, про визнання
права власності на квартиру за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 жовтня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 27 вересня 2007 року уклав із
товариством з обмеженою
відповідальністю «К ЕНД ФД» (далі - ТОВ
«К ЕНД ФД») договір про дольову участь у
будівництві квартири АДРЕСА_1,
відповідно до умов якого сплатив 475 320
грн. 28 вересня 2007 року вони підписали
акт приймання-передачі зазначеної
квартири, проте він не може оформити
право власності на неї, оскільки згідно
з витягом з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
на квартиру існує заборона, яка
зареєстрована 21 лютого 2006 року у
зв'язку з укладенням ОСОБА_4 договору
іпотеки. Враховуючи викладене, позивач
просив визнати за ним право власності
на зазначену квартиру.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 липня 2009 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на квартиру
АДРЕСА_1 без додаткового акта введення
в експлуатацію.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 жовтня
2012 року рішення районного суду
скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 квітня 2013 року
рішення апеляційного суду скасовано, а
рішення суду першої інстанції залишено
в силі.

Постановою Верховного Суду України від
05 лютого 2014 року ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
й залишити рішення суду першої
інстанції в силі.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із наявності
правових підстав для визнання права
власності на новостворене майно -
квартиру в житловому будинку, що є
предметом договору про дольову участь
у будівництві, на підставі статей 16, 328
ЦК України.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що суд
першої інстанції вирішив питання про
права та обов'язки особи, яка не була
залучена до розгляду справи, зокрема
вирішив спір про визнання за позивачем
права власності на квартиру, майнові
права на яку є предметом іпотеки, без
залучення до розгляду справи
іпотекодержателя.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, на підставі наданих
сторонами доказів, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до
правильного висновку про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3 з огляду на
наступне.

З аналізу ч. 1 ст. 3 ЦПК України, 1 ст. 15 ЦК
України випливає, що на звернення до
суду за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
і осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси.
Слід установити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, і залежно від
установленого вирішити питання про
задоволення позовних вимог або відмову
в їх задоволенні.

Крім того, зі змісту ч. 5 ст. 11 ЦК України
випливає, що цивільні права можуть
виникати з рішення суду лише у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства.

Порядок та умови набуття права
власності на новостворене майно та
об'єкти незавершеного будівництва
врегульовані положеннями ст. 331 ЦК
України, відповідно до ч. 2 якої право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Зазначена норма права не передбачає
можливості виникнення права власності
на новостворене нерухоме майно за
рішенням суду.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 331 ЦК України,
ч. 3 ст. 12 та ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України
«Про іпотеку», визнання у судовому
порядку права власності на
новостворене майно, набуте з
порушенням вимог ч. 3 ст. 12 Закону
України «Про іпотеку», за позовом,
заявленим до будівельної компанії, яка
не оспорює таке право власності,
суперечить вимогам ст. ст. 15, 331 ЦК
України, ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону
України «Про іпотеку».

Суд апеляційної інстанції врахував
вимоги зазначених норм права та дійшов
до правильного висновку про те, що
позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, який не оспорював його
прав.

Отже, апеляційний суд дійшов до
правильного висновку про вирішення
судом першої інстанції спору про права
та обов'язки особи, яка не була залучена
до розгляду справи, зокрема про
визнання права власності на квартиру,
майнові права на яку є предметом
іпотеки, без залучення до розгляду
справи іпотекодержателя.

Відтак, апеляційний суд дійшов до
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову ОСОБА_3
про визнання за ним права власності на
спірну квартиру.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 жовтня
2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська