Справа № 352/1669/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2553/2014
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення витрат за надання
правової допомоги та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення
Тисменицького районного суду від 04
листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тисменицького районного суду
від 04 листопада 2014 року задоволено
частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення витрат за надання правової
допомоги та відшкодування моральної
шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 3700
грн. за надання правової допомоги, 243,60
грн. судових витрат, а всього 3943 грн. 60
коп. В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_3 незгідний з рішенням суду
першої інстанції подав апеляційну
скаргу та вважає рішення
необґрунтованим, незаконним та таким
що прийнятим з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що постановою
Тлумацького районного суду Івано -
Франківської області від 07 лютого 2014
року у кримінальній справі про
обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 125 ч.1 КК
України справу закрито в зв'язку з
відмовою потерпілого ОСОБА_3 від
обвинувачення. Не погодившись з даним
рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу де посилалася на незаконність
постанови суду.

14 квітня 2014 року суд апеляційної
інстанції Івано-Франківської області
вирішив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову Тлумацького
районного суду від 07 лютого 2014 року
залишити без зміни. Апелянт вважає, що
за таких обставин відсутній юридичний
факт ухвалення рішення на користь
ОСОБА_2, що є необхідною умовою для
винесення рішення про відшкодування
витрат на правову допомогу. Судом
першої інстанції не було здобуто
жодного доказу про участь адвоката
ОСОБА_4 у розгляді даної справи.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати і постановити рішення яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на
рішення суду першої інстанції, в якій
зазначає, що рішення в частині
незадоволених позовних вимог про
відмову у задоволенні позову про
стягнення з відповідача ОСОБА_3
моральної шкоди, завданої
безпідставним обвинуваченням у
вчиненні злочину у розмірі 3 000 грн. є
невірним. В цій частині судом
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції на думку апелянта
приймаючи оскаржуване рішення залишив
поза увагою докази, якими вона
обґрунтовувала свою позицію, тому
прийшов до помилкового рішення. Також,
невірним є посилання суду на
недоведеність нею того, що їй
спричинено моральну шкоду та
недоведено неправомірність дій
відповідача. Апелянт з таким висновком
не погоджується.

Просить рішення суду першої інстанції
в частині відмови у задоволенні позову
про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди,
завданої безпідставним обвинуваченням
у вчиненні злочину у розмірі 3 000 грн.
скасувати і дані позовні вимоги
задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги
ОСОБА_2 та часткове задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_3 з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 20 серпня 2012 року
постановою Тисменицького районного
суду порушено кримінальну справу щодо
ОСОБА_2 за ст.. 125 ч.1 КК України за
скаргою ОСОБА_3 Згодом розгляд даної
справи було передано Тлумацькому
районному суду, який постановою від 07
лютого 2014 року закрив дану кримінальну
справу у зв'язку з відмовою потерпілого
ОСОБА_3 від обвинувачення.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_2
вбачається, що вона у суді просила
стягнути з ОСОБА_3 витрати на правову
допомогу розміром 3700 грн., яку вона
понесла при розгляді кримінальної
справи про її обвинувачення, оскільки
вона користувалася послугами адвоката
ОСОБА_4. Також їй безпідставним
обвинуваченням у злочині, якого вона не
вчиняла з боку ОСОБА_3 завдано
моральної шкоди у сумі 3000 грн., яка
виразилася у моральних стражданнях,
які нею було перенесено, у приниженні
честі та гідності, Вона пережила
емоційний стрес, який супроводжувався
почуттям розгубленості, образи,
тривоги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині стягнення витрат на правову
допомогу, суд першої інстанції виходив
з їх обґрунтованості. Однак, до такого
висновку суд прийшов передчасно, без
належного з'ясування дійсних обставин
справи.

Зі змісту позовної заяви та доданих до
неї матеріалів вбачається, що витрати
на правову допомогу понесені ОСОБА_2 у
кримінальному провадженні.
Кримінальну справу щодо неї закрито на
підставі ст..ст. 27,282 КПК України в
ред..1960 року.

При винесенні даної постанови питання
повернення понесених обвинуваченою
витрат на оплату праці адвоката не
вирішувалося.

Статтею.409 КПК України визначено
підсудність справ (питань), які
вирішуються на стадії виконання
вироку( постанови) суду. Серед таких
питань є і питання про оплату праці
захисника.

Таким чином, витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката
понесені ОСОБА_2 під час розгляду
кримінальної справи, відшкодовуються в
порядку, передбаченому КПК України, і
не можуть бути предметом розгляду в
окремому провадженні.

За змістом ч. 1 ст. 310 ЦПК України судове
рішення підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі з підстав,
визначених ст. 205 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України,
якщо справа не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства, суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі.

За таких обставин, провадження у справі
відкрито за вимогою щодо стягнення
витрат на правову допомогу, яке не
підлягає правовому захисту в іншому
провадженні, ніж провадження, в якому
повинно було розглядатися таке
питання, що є фактом, який підтверджує
неправомірність виникнення цивільного
процесу в цьому випадку (п. 1 ч. 1 ст. 205
ЦПК України).

При цьому слід зазначити, що витрати на
правову допомогу не є матеріальною чи
моральною шкодою і не можуть бути
предметом окремого розгляду від
справи, у якій такі витрати були
понесені.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення судом першої інстанції
постановлено без додержання норм
процесуального права, тому підлягає
скасуванню із закриттям провадження в
частині задоволення позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення витрат за надання
правової допомоги.
Щодо позовних вимог
про стягнення моральної шкоди на
користь ОСОБА_2, то суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що у
їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст..ст. 23, 1167 ЦК України
визначено підстави виникнення
моральної шкоди та обставини, при яких
вона підлягає відшкодуванню.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями або бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини (ч.1 ст.1167 ЦК).

Позивачкою не наведено доказів, які б
стверджували саме вину ОСОБА_3 у
заподіянні їй моральних страждань, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог. Повідомлення ОСОБА_3 про
вчинення щодо нього з боку ОСОБА_2, на
його думку, протиправних діянь є правом
будь-якої особи на звернення за
захистом порушеного права до суду і не
може розцінюватися як образа чи
приниження честі та гідності особи,
щодо якої було порушено кримінальну
справу, але згодом закрито з підстав,
визначених чинним
кримінально-процесуальним законом.
Суду позивачкою н було надано доказів
про її моральні страждання, погіршення
стану її здоров'я та перенесених
емоційних навантажень.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
відмови ОСОБА_2 у стягненні моральної
шкоди відповідає закону, постановлене
з додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому йог слід
залишити в силі. Доводи апеляційної
скарги ОСОБА_2 не спростовують його
обґрунтованості з мотивів, наведених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 205,307,308,310,313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Тисменицького районного суду
від 04 листопада 2014 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення витрат за надання
правової допомоги скасувати і
провадження у цій частині закрити.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
моральної шкоди залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

В.М. Вакарук

П.І. Проскурніцький