АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
05 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Усика Г.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 19 листопада
2013 року у цивільній справі за заявою
ОСОБА_2, зацікавлена особа: Відділ РАЦС
Головного управління юстиції у
Полтавській області, про встановлення
факту народження на території України,
У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою про встановлення факту
народження на території України.
В обґрунтування заяви посилався на те,
що він є громадянином Російської
Федерації та на даний час має намір
набути громадянство України за
територіальним походженням відповідно
до ст. 8 Закону України «Про
громадянство України». Його батько
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, народився в м. Кременчук,
Полтавської області. Оскільки
свідоцтво про народження батька було
втрачено, він позбавлений іншим шляхом
встановити факт народження на
території України свого померлого
Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 19.11.2013 у
задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням
суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права, просив
скасувати рішення суду першої
інстанціїта ухвалити нове, яким
повністю задовольнити заяву.Зазначає,
що суд першої інстанції безпідставно
відмовив у задоволенні зазначеної
заяви, не надавши належної правової
оцінки наявним у матеріалах справи
письмовим доказам. Крім того, судом
першої інстанції безпідставно
відмовлено у задоволенні клопотання
про допит свідка ОСОБА_5, який є його
рідним дядьком.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 в
суді апеляційної інстанції підтримали
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/785/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Петренко Н.О.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.В судове засідання Відділ РАЦС
Головного управління юстиції у
Полтавській області свого
представника не направив, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Відповідно до
письмових пояснень, направлених на
адресу апеляційного суду, Головне
управління юстиції у Полтавській
області простило розглянути та
вирішити справу згідно з вимогами
чинного законодавства на розсуд суду
за відсутності свого представника. При
цьому послались на те, що відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області не перебував у правовідносинах
з заявником по даній с праві,
безпосередньо не здійснював дій по
державній реєстрації актів цивільного
стану, а отже, не має зацікавленості ,
так як рішення суду ніяким чином не
вплине на його права і обов'язки щодо
організації роботи у сфері державної
реєстрації актів цивільного стану. За
таких підстав колегія суддів вважала
за можливе розглядати справу у
відсутності представника
зацікавленої особи відповідно до вимог
ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Згідно ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України
окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою ст. 256 ЦПК України
визначено перелік справ про
встановлення факту. У судовому порядку
також можуть бути встановлені інші
факти, від яких залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичних осіб, якщо
законом не визначено іншого порядку їх
встановлення.

Згідно ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 235 ЦПК України
під час розгляду справ окремого
провадження суд зобов'язаний
роз'яснити особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки, сприяти у
здійсненні та охороні гарантованих
Конституцією і законами України прав,
свобод чи інтересів фізичних або
юридичних осіб, вживати заходів щодо
всебічного, повного і об'єктивного
з'ясування обставин справи.

З метою з'ясування обставин справи суд
може за власною ініціативою
витребувати необхідні докази.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи батьком ОСОБА_2 є
ОСОБА_4 (а.с.10), який помер ІНФОРМАЦІЯ_4
року (а.с.7).

Згідно з паспортом громадянина СРСР
ОСОБА_4, він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
в м. Кременчук Полтавської області
(а.с.8-9).

Відповідно до витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян від 14.02.2013 року інформація
щодо актового запису про народження
ОСОБА_4 відсутня, оскільки книги
державної реєстрації актів про
народження за 1929-1935 р.р. за зазначеним
населеним пунктом - м. Кременчук
Полтавської обл. не збереглися (а.с.4).

Згідно відповіді Державного архіву
Полтавської області №06-13/393 від 11.07.2013р.
на звернення ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2,
в книгах реєстрації актів про
народження по Крюківському району
Кременчуцького округу (нині
Крюківський район м. Кременчука
Полтавської області) за 1928-1936 рр., що
надійшли на зберігання до Державного
архіву Полтавської області, актового
запису про народження ОСОБА_4 немає
(а.с.29) Додатково повідомлено, що книги
реєстрації актових записів
громадського стану по м. Кременчук
(нині Полтавської області) на
зберігання до Державного архіву
Полтавської області не надходили.

Відмовляючи у задоволенні заяви
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що заявником та його
представником не надано до суду
належних доказів на підтвердження
заявлених вимог, а тому вимоги заявника
про встановлення факту не обґрунтовані
на законі та є такими, що не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції виходячи з наступного.

Порушуючи перед судом питання про
встановлення факту народження на
території України ОСОБА_2, будучи
громадянином Російської Федерації,
посилався на те, що має намір набути
громадянство України відповідно до
статті 8 Закону України «Про
громадянство України».

Статтею 8 Закону України «Про
громадянство України» визначено, що
особа, яка сама чи хоча б один з її
батьків…. народилися або постійно
проживали до 24 серпня 1991 року на
території, яка стала територією
України відповідно до Закону України
«Про правонаступництво України» , або
яка сама чи хоча б один з її
батьків…народилися або постійно
проживали на інших територіях, що
входили на момент їх народження або під
час їх постійного проживання до складу
Української Народної Республіки,
Західноукраїнської Народної
Республіки, Української Держави ,
Української Соціалістичної Радянської
Республіки, Закарпатської України,
Української Радянської
Соціалістичної Республіки (УРСР), і є
особою без громадянства або іноземцем,
який подав зобов'язання припинити
іноземне громадянство, та подала заяву
про набуття громадянства України , а
також її неповнолітні діти
реєструються громадянами України.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону
України «Про імміграцію», дозвіл на
імміграцію поза квотою імміграції
надається, зокрема, особам, які мають
право на набуття громадянства України
за територіальним походженням.

В наданих в судовому засіданні
поясненнях ОСОБА_2 підтвердив, що метою
звернення до суду із даною заявою є
отримання документів, необхідних для
набуття громадянства України.

В матеріалах справи наявна видана
ОСОБА_2 Святошинським районним
відділом Державної міграційної служби
в м. Києві довідка від 25 лютого 2013 року
№ 9/299, якою підтверджено, що він подав
до Святошинського РВ ГУДМС України
документи для оформлення Дозволу на
імміграцію в Україну, відповідно до п. 3
ч. 3 ст. 4 Закону України «Про
імміграцію» (а.с.59).

Допитаний в суді апеляційної
інстанції в якості свідка ОСОБА_5, який
є рідним братом померлого ОСОБА_4 та
дядьком заявника, зазначив, що його
батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переїхали з
родиною на проживання до міста Києва у
період приблизно з 1936 року по 1937 рік, до
цього вони проживали у місті
Кременчуці, де і народився його брат
ОСОБА_4. Брат ОСОБА_4, нині покійний,
проживав разом з родиною у місті Києві
до 1953 року, після чого переїхав на
постійне проживання на Камчатку яка
тепер є територією Російської
Федерації.

Факт народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1
року в місті Кременчуці Полтавської
області підтверджується також наявною
в матеріалах справи копією паспорта
СРСР ОСОБА_4, де у графі національність
зазначено - українець, а у графі місце
народження зазначено - м. Кременчук,
Полтавської області. Оригінал
зазначеного документу, який є належним
письмовим доказом, оглянуто колегією
суддів в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що заява
ОСОБА_2 про встановлення факту, що має
юридичне значення, є обґрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню.

За таких підстав, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи дану заяву в порядку
окремого провадження, не звернув уваги
на вимоги ч. 3 ст. 235 ЦПК України, за
правилами якої справи окремого
провадження розглядаються судом з
додержанням загальних правил,
встановлених цим Кодексом, за винятком
положень щодо змагальності та меж
судового розгляду, та на вимоги ч. 3 ст. 60
ЦПК України, за правилами якої
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, не дав належної оцінки
наданим заявником доказам і дійшов
передчасного висновку про те, що вимоги
заявника є недоведеними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду, які не
відповідають обставинам справи,
рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення заяви з підстав,
передбачених ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 19 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове.

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4
року в місті
Петропавловськ-Камчатський,
Російської Федерації, народився в
місті Кременчуці Полтавської області.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

Г.І. Усик