АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Козлов Р.Ю.
№ 22-ц/796/4806/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Ошедшій А.Д.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє на підставі довіреності від
імені та в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу
Печерського районного суду м. Києва від
28 січня 2014 року про залишення без
розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 28 січня 2014 року позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на спадкове майно
залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить вказану ухвалу суду
скасувати, а справу направити для
продовження розгляду до суду першої
інстанції. На думку апелянта, суд
першої інстанції дійшов
безпідставного висновку про залишення
позовної заяви без розгляду на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України та не
звернув уваги на те, що 27 січня 2014 року
позивач звернувся до суду з
клопотанням про відкладення розгляду
справи у зв'язку з перебуванням його
представника у відпустці. В поданій
суду заяві він просив у випадку відмови
у задоволенні клопотання провести
судове засідання 28 січня 2014 року за
його відсутності.

В апеляційній інстанції представник
ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та
просить її задовольнити.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4 не з'явилися, повідомлені про
місце і час розгляду справи, а тому
судова колегія дійшла висновку про
можливість слухання справи у їх
відсутність.

Вислухавши пояснення представника
апелянта, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13
листопада 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Печерського районного суду м. Києва з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на спадкове майно.

28 січня 2014 року Печерським районним
судом м. Києвапозовну заяву було
залишено без розгляду на підставі п. 3 ч.
1 ст. 207 ЦПК України. При цьому, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач та його представник повторно
не з'явилися в судове засідання, про
день, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, заяви про
розгляд справи за їх відсутності на
адресу суду не направили.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 207
ЦПК України суд постановляє ухвалу про
залишення позовної заяви без розгляду,
якщо належним чином повідомлений
позивач повторно не з'явився в судове
засідання, якщо від нього не надійшла
заява про розгляд справи за його
відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 та його представник не з'явилися
в судові засідання 09 січня 2014 року та 28
січня 2014 року.

27 січня 2014 року ОСОБА_2 подав до суду
клопотання про відкладення розгляду
справи, призначеного на 28 січня 2014 року,
у зв'язку з перебування його
представника у відпустці. Також він
просив провести судове засідання 28
січня 2014 року за його відсутності у
разі відмови в задоволенні клопотання
про відкладення розгляду справи (а. с.
35).

Суд першої інстанції законно та
обґрунтовано залишив без розгляду
позовну заяву ОСОБА_2 на підставі п. 3 ч. 1
ст. 207 ЦПК України.

Подання позивачем заяви про розгляд
справи у його відсутності фактично є
свідомим обмеженням можливості
реалізації певних цивільних
процесуальних прав - надання особистих
пояснень з приводу спору, задавати
питання іншим особам, які беруть
участь у справі, а також свідкам,
експертам, спеціалістам, приймати
участь у дослідженні доказів, надання
своїх доводів, міркувань щодо питань,
які виникають під час судового
розгляду, і заперечень проти клопотань,
доводів і міркувань інших осіб, участі
у судових дебатах тощо. Відтак, суд
першої інстанції правильно вважав, що
подана ОСОБА_2 заява про відкладення
судового розгляду, призначеного на
певну дату, не є заявою про розгляд
справи за його відсутності.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України
повинні враховуватись у системному та
логічному зв'язку із положенням ст. 169
цього Кодексу, згідно з якою суд
відкладає розгляд справи лише в разі
першої неявки в судове засідання
належним чином повідомленого позивача
без поважних причин (пункт 3 частини
першої). При повторній неявці належним
чином повідомленого позивача, від
якого не надійшла заява про розгляд
справи за його відсутності, суд залишає
заяву без розгляду. Таким чином, суд не
повинен з'ясовувати причини повторної
неявки належним чином повідомленого
позивача в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України
позивач має право повторно звернутися
до суду з таким позовом після усунення
умов, що були підставою для залишення
заяви без розгляду.

Колегія суддів не вбачає порушень
судом першої інстанції норм
процесуального права та підстав для
скасування оскаржуваної ухвали.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна
скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах ОСОБА_2, відхилити, а ухвалу
Печерського районного суду м. Києва від
28 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді