АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014
року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, третьої особи - відділ
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції в м. Києві про вселення.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 р. ОСОБА_3 звернувся у суд з
позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про вселення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він
на підставі акту державного виконавця
передачі майна не реалізованого з
прилюдних торгів в межах виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа Голосіївського
районного суду м. Києва від 06 травня 2009
р. за №2-2730/09 про стягнення з ОСОБА_4 на
його користь боргу за договором позики,
набув право власності на АДРЕСА_1.

Зазначав, що відповідачі створюють
йому перешкоди у користуванні
зазначеною квартирою та перешкоджають
добровільному вселенню.

Посилаючись на викладені обставини та
положення ст.150 ЖК України та ст.311, 316-317,
321, 383 ЦК України, просив суд вселити
його у АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 28 жовтня 2014 р. позов
задоволено.

В апеляційній скарзі представник
відповідачки, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати й
направити справу на новий розгляд до
того ж суду.

Колегія суддів, заслухавши відповідача
та його представника, які підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити, позивача, який
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи, на
підставі акту державного виконавця
передачі майна не реалізованого з
прилюдних торгів в межах виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа Голосіївського
районного суду м. Києва від 06 травня 2009
р. за №2-2730/09 про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 боргу за договором
позики, останній набув право власності
на АДРЕСА_1 /а.с.6/.

Відповідно до свідоцтва, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
від 07 червня 2010 р. та зареєстрованого в
реєстрі за №3018, АДРЕСА_1 належить на
праві власності ОСОБА_3, оскільки торги
не відбулися і стягувач виявив бажання
залишити за собою не продане майно, що
раніше належало ОСОБА_4 на підставі
договору дарування /а.с.7/.

На підставі зазначеного свідоцтва
комунальним підприємством Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна зареєстровано
право власності ОСОБА_3 на зазначену
квартиру, про що свідчить витяг від 27
грудня 2012 р. за №37020760 /а.с.8/.

Відповідно до довідки ЖРЕО №410 КП
«Керуюча дирекція Дніпровського
району м. Києва» від 13 червня 2014 р. за
№200 ОСОБА_3 зареєстрований у АДРЕСА_1
/а.с.11/.

Задовольняючи позовні вимоги, районний
суд, з урахуванням положень ст.386, 391 ЦК
України та ст.150-155 ЖК України, виходив з
того, що відповідачі чинять перешкоди у
користуванні позивачу квартирою, що
перебуває у його власності.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Посилання апеляційної скарги про те, що
увалюючи по справі рішення районним
судом не надано оцінки тій обставині,
що в провадженні Дніпровського
районного суду м. Києва перебуває
цивільна справа предметом розгляду
якої є правомірність набуття права
власності ОСОБА_3 на АДРЕСА_1, що має
значення для вирішення питання про
наявність правових підстав до його
вселення до квартири, а також та
обставина, що у спірному житловому
приміщенні проживають особи похилого
віку, не заслуговують на увагу,
остільки висновків суду про наявність
підстав до вселення позивача до
належної йому квартири не
спростовують.

Матеріалами справи доведено, що
відповідачі чинять перешкоди у
вселенні ОСОБА_3 до вказаної квартири,
заперечують проти користування ним
своєю власністю, чим порушують його
права /а.с.9, 10, 12, 13, 14, 14а/.

З урахуванням викладеного та
матеріалів справи, у їх сукупності,
колегія суддів вважає законними й
обґрунтованими висновки районного
суду про наявність правових підстав до
задоволення позову.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального й
процесуального права застосовано
правильно.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 28 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/25834/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/14783/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Марцинкевича В.А.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.