У х в а л а

іменем україни

5 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Дем'яносова М.В.,

Євграфової Є.П., Євтушенко
О.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя та визнання
права власності на квартиру за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 21 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 21 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом, в обґрунтування якого
зазначав, що з 23 квітня 1983 року
перебував в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, від якого мають повнолітню
доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідачка постійно влаштовувала
сварки та скандали, подальше життя
разом стало нестерпним, а тому він був
вимушений залишити квартиру. 1 березня
2010 року шлюб з ОСОБА_4 розірвано, про що
в книзі реєстрації розірвань шлюбів
зроблено відповідний актовий запис за
№252. За час подружнього життя ним з
відповідачкою за спільні кошти було
придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
вартістю 800 тис. грн.

Просив поділити спільне майно подружжя
- квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним
право власності на Ѕ частину вказаної
квартири.

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом, в якому
просила визнати за нею право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1, а за
відповідачем визнати право приватної
власності на: гараж вартістю 100 тис.
грн.; автомобіль марки «Фольксваген -
пасат» вартістю 96 тис. грн.; телевізор
німецький в оригіналі вартістю 5 тис.
грн.; телевізор «Панасонік» вартістю 4
тис. грн.; музичний центр «Дживісі»
вартістю 2 500 грн.; двохкасетний
німецький магнітофон вартістю 2 500 грн.;
картину «Пиво, раки», художник ОСОБА_6,
вартістю 3 500 грн.; картину «Чортополох»,
художник ОСОБА_6, вартістю 3 500 грн.;
картину - батік, розпис на шовку,
художник ОСОБА_7, вартістю 2 тис. грн.;
сервіз перламутровий чайно-кавовий,
окремо до сервізу 6 столових тарілок
такої ж якості та кольору, вартістю
3 тис. грн.; золотий лом вартістю 40
тис. грн.; мельхіорові виделки, ложки,
чайні ложки вартістю 1 500 грн.; ювілейні
монети: срібну та золоту чеканки
вартістю 2 500 грн., золоту монету із
ликом царя Миколи Першого; диван
виробництва Югославії вартістю 3 тис.
грн.; 10 тис. доларів США (еквівалент 80
тис. грн.), а всього на суму 349 тис. грн.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 21 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 21 листопада 2013 року, у задоволенні
первісного та зустрічного позовів
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
та ухвалити нове рішення про
задоволення його позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що з 23 квітня 1983
року сторони по справі перебували у
зареєстрованому шлюбі, який був
розірваний згідно з рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 7 грудня 2009 року.

У березні 1992 року ОСОБА_4 було придбано
спірну квартиру.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що останній
пропустив строк позовної давності,
оскільки шлюб припиняється у день
набрання чинності рішення суду про
розірвання шлюбу, в даному випадку шлюб
розірвано рішенням суду від 7 грудня 2009
року, яке ніким із сторін не
оскаржувалося та набрало законної
сили, а тому саме з цієї дати потрібно
обчислювати строк, встановлений ст. 72
СК України.

Проте погодитися з таким висновком
судів не можна.

У силу ч. 1 ст. 22 КпШС України, яка була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин, майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 72 СК України до вимоги
про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
заявленої після розірвання шлюбу,
застосовується позовна давність у три
роки.

Позовна давність обчислюється від дня,
коли один із співвласників дізнався
або міг дізнатися про порушення свого
права власності.

Суди у порушення вимог ст.ст. 214, 215, 316
ЦПК України на зазначене уваги не
звернули, помилково вважали, що строк
позовної давності обчислюється з дня
розірвання шлюбу, не встановили коли
ОСОБА_3 дізнався про порушення свого
права власності.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя та визнання права власності
на квартиру, суди виходили з
недоведеності наявності спільного
майна подружжя та його вартості.

Проте такий висновок суперечить
матеріалам справи, зокрема звіту №13/248
від 26 липня 2013 року про оцінку
автомобіля «Фольксваген-пасат»,
зареєстрованого 2 лютого 2002 року на
ОСОБА_3

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції з підстав,
передбачених частиною 2 статті 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького
міського суду Вінницької області
від 21 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 21 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Н.А. Горелкіна

М.В. Дем'яносов

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко