АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4275/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді Оніщука
М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Ошедшій А.Д.,

за участю:

позивачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

представника позивачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 4 лютого 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про визнання таким, що втратив
право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6,
в якому просили визнати останнього
таким, що втратив право користування
житлом - квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог
вказували, що квартира АДРЕСА_1 була
приватизована на 5 осіб: позивачів,
відповідача і ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. За життя ОСОБА_7
подарувала позивачці ОСОБА_5 1/5 частину
квартири. 31.07.2013 між ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_6 було укладено
договір міни, відповідно до якого
відповідач передав у власність ОСОБА_2
належну йому 1/5 частину квартири
АДРЕСА_1, а взамін отримав у власність
земельну ділянку площею 0,1012 га в
АДРЕСА_5 та Ѕ частину недобудованого
житлового будинку з будівлями та
спорудами, розташованими на цій
земельній ділянці за зазначеною
адресою. Отже, власниками спірної
квартири на даний час є три особи
ОСОБА_2 (2/5 частини), ОСОБА_5 (2/5 частини)
та ОСОБА_3 (1/5 частина). Відповідач у
спірній квартирі не проживає більше 3
років, однак залишається
зареєстрованим в ній. Більш того,
відповідачем не виконано умови
договору міни і взяті на себе
зобов'язання щодо зняття з
реєстраційного обліку до 31.12.2013, чим
порушуються права позивачів.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 04.02.2014 у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі просять
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким повністю задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема,
вказують що суд першої інстанції
дійшов безпідставного висновку про
відмову в задоволенні позову, оскільки
між сторонами існували домовленості,
які були закріплені в договорі міни, а
саме в разі не виконання ОСОБА_6 взятих
на себе зобов'язань, позивачі мають
право в судовому порядку позбавити
його права користування спірним жилим
приміщенням, тобто зняти його з
реєстраційного обліку в спірній
квартирі, однак суд не взяв до уваги
вказані умови договору міни і вимоги
ст. 405 ЦК України, якою передбачено
можливість зміни терміну в один рік за
домовленістю сторін.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та представник позивачів
підтримали апеляційну скаргу з
викладених в ній підстав та просили її
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується власноруч написаною
розпискою на судовому повідомленні.
Колегія суддів визнала за можливе
розглянути справу за відсутності
відповідача, оскільки його неявка не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачами не надано суду жодних
доказів, що свідчать про не проживання
відповідача у спірній квартирі більше
одного року.

З вказаним висновком колегія суддів
погодитись не може, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, виданого Державним
комунальним підприємством «Житлофонд»
Мінського району м. Києва квартира
АДРЕСА_1 була приватизована на 5 осіб:
позивачів, відповідача і ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2. За життя ОСОБА_7
подарувала позивачці ОСОБА_5 1/5 частину
квартири.

31.07.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було
укладено договір міни, відповідно до
якого відповідач передав у власність
ОСОБА_2 належну йому 1/5 частину квартири
АДРЕСА_1, а взамін отримав у власність
земельну ділянку площею 0,1012 га в
АДРЕСА_5 та Ѕ частину недобудованого
житлового будинку з будівлями та
спорудами, розташованими на цій
земельній ділянці за зазначеною
адресою.

Отже, на даний час квартира АДРЕСА_1
належить на праві приватної власності
позивачам, а саме ОСОБА_5 - 2/5 частини
квартири, ОСОБА_2 - 2/5 частини квартири
та ОСОБА_3 - 1/5 частина квартири.

У спірній квартирі зареєстровані
позивачі, відповідач (який є колишнім
чоловіком ОСОБА_2) та неповнолітні
ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Згідно до ст. 150 ЖК України власники
будинку (квартири) мають право
розпоряджатись цією власністю на свій
розсуд: користуватися, продавати,
дарувати, заповідати, здавати в оренду
і укладати інші угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до п. 11 нотаріально
посвідченого договору міни (а.с. 8-9),
відповідач зобов'язується знятись з
реєстраційного обліку в квартирі
АДРЕСА_1 не пізніше 31 грудня 2013 року.

Тобто сторони, за домовленістю між
собою, у відповідності з вимогами ч. 2
ст. 405 ЦК України, визначили термін до
якого відповідач був зобов'язаний
знятись з реєстраційного обліку за
вказаною адресою, однак останній не
виконав взяті на себе зобов'язання,
передбачені договором міни, і
добровільно з реєстраційного обліку не
знявся.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, у позивачів, з огляду на вимоги ст.
405 ЦК України та умови договору міни,
виникло право на визнання відповідача
таким, що втратив право користування
житлом і такі вимоги, на переконання
колегії суддів, ґрунтуються на нормах
закону.

Більш того, як свідчать матеріали
справи відповідач не заперечує факту
не проживання у спірній квартирі з 2008
року, що підтверджується його
нотаріально посвідченою заявою.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про необґрунтованість
висновку суду про відсутність підстав
для задоволення позову, оскільки суд
першої інстанції не звернув увагу на
умови договору міни, якими між
сторонами досягнута домовленість щодо
терміну зняття з реєстраційного обліку
відповідача та, як наслідок, невірно
застосував положення ч. 2 ст. 405 ЦК
України, а також належним чином не
перевірив доводів позивачів щодо не
проживання відповідача у спірній
квартирі, що призвело до ухвалення
рішення, яке не можна визнати законним,
обґрунтованим і справедливим.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд апеляційної інстанції приходить до
висновку про обґрунтованість доводів
апеляційної скарги, а тому, рішення
суду, у зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи та неправильним застосуванням
норм матеріального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст.
218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 4 лютого 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_6
про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), таким,
що втратив право на користування
житлом - квартирою АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді