Провадження № 2/127/605/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2014 року
Вінницький міський суд
Вінницької області

в складі головуючого судді Кашпрука
Г.М.,

секретаря Мироненко В.В.,

за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області, за
участю третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору Реєстраційної
служби Вінницького міського
управління юстиції про визнання права
власності, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького
міського суду Вінницької області із
цивільним позовом до ОСОБА_3, за участю
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору Реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції, про визнання права власності
на приміщення коридору 2-1, площею 5,8 кв.
м., санвузлу 2-2, площею 3,6 кв. м., коридору
3-3, площею 5,1 кв. м., кухні 3-4, площею 8,7 кв.
м., кімнати 3-5, площею 14,6 кв. м., кімнати
3-6, площею 14,6 кв. м., кімнати 3-7, площею 13,4
кв. м., тамбуру «І», площею 3,9 кв. м., що
складають загальну площу 69,7 кв. м., в
будинку під літерою «А», ? частини
гаражу «Б», ? частини сараю «Б1», погрібу
«П», що в цілому складають ? частку
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Позов мотивований тим, що у
власності позивача перебуває ? частина
будинковолодіння АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 02.11.1984 року. Іншим
співвласником будинковолодіння з
10.10.2003 року є відповідач ОСОБА_3
Позивачу на праві приватної власності
також належить відповідна земельна
ділянка. Ще до набуття права власності
на частину будинку відповідачкою
ОСОБА_3, позивачем було здійснено
переобладнання кухні під літерою 2-2,
тамбура під літерою «І», які були
побудовані згідно рішення виконавчого
комітету Староміської районної ради
від 15.08.1989 року № 214, за згодою іншого
співвласника, що підтверджується також
відповіддю управління головного
архітектора міста від 15.08.1989 року. Однак
позивач не ввів дані приміщення
своєчасно до експлуатації. Також
позивачем було переобладнано ? хліву
під літерою «Б» в сарай і гараж під
літерою «Б». Вказане будівництво
відповідає державним будівельним
нормам, санітарним правилам та
протипожежним вимогам. Відповідно до
положень Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна,
затвердженої наказом Держкомбуду
України від 24.05.2001 року № 127, не належить
до самочинного будівництва зміна
призначення господарських будівель,
індивідуальні (садибні) житлові
будинки, садові, дачні будинки,
господарські (присадибні) будівлі та
споруди, прибудови до них, побудовані
до 05.08.1992 року. Таким чином, позивач
вважає, що здійснене ним будівництво, у
зв'язку із змінами у законодавстві з 2012
року, втратило статус самочинного, хоча
і мало такий статус на момент його
здійснення.

Відповідачка не визнає право
позивача на здійснені ним
переобладнання, оскільки для прийняття
їх в експлуатацію, необхідно отримати
підпис співвласника на заяві про
прийняття в експлуатацію, яку ОСОБА_3
відмовляється підписувати. Саме у
зв'язку із відсутністю згоди
відповідачки, державною інспекцією з
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області позивачу було
відмовлено у реєстрації декларації.

Зазначені обставини і стали
підставою для звернення до суду із
даним позовом.

В ході судового розгляду до
участі у справі залучено в якості
співвідповідача інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області.

В судовому засіданні представник
позивача за договором про надання
правової допомоги адвокат ОСОБА_1 позов
підтримав у повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3
за довіреністю ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов не визнав у повному
обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області за довіреністю
ОСОБА_5 позов ОСОБА_2 визнав та не
заперечував проти задоволення позову.

Представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору
Реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції в судове
засідання не з'явився, причин своєї
неявки суду не повідомив. Суд ухвалив
проводити розгляд справи за
відсутності представника третьої
особи.

Заслухавши думку сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши зібрані у справі докази у їх
сукупності, суд прийшов до переконання
про відмову у задоволенні позову з
наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу
від 02.11.1984 року, ОСОБА_2 придбав ? частину
жилого будинку із відповідною часткою
господарських будівель у АДРЕСА_1. До
складу домоволодіння, крім даного
житлового будинку площею 85,9 кв. м.,
увійшли хлів «Б», вбиральня «В» та
паркан «№1». В постійне користування
ОСОБА_2 відійшли коридор 2-1, кухня 2-2,
жилі кімнати 2-3, 2-4, 2-5, ванна 2-6, веранда 1,
? частина хліву «Б», ? частина вбиральні
«В», ? частина паркану «№1». Того ж дня
даний договір було посвідчено
державним нотаріусом Другої
вінницької державної нотаріальної
контори Соколовою М.Ф. за реєстровим №
2-1527, а також зареєстровано у КП
«ВООБТІ» 13.11.1984 року за № 1271.

Рішенням виконавчого комітету
Староміської районної ради № 214 від
15.08.1989 року дозволено ОСОБА_2 АДРЕСА_1
спорудити прибудову, розміром 2,6 ? 3,6 кв.
м. та переобладнати існуючі приміщення.

Згідно технічного паспорту на
будинковолодіння АДРЕСА_1, складеного
КП «ВМБТІ» станом на 31.01.2011 року, до
складу спірного будинку входять
самочинно збудовані і реконструйовані
приміщення санвузлу 2-2, площею 3,6 кв. м.,
тамбуру І, площею 3,9 кв. м. Крім того, до
складу будинковолодіння входять
самочинно збудовані і переобладнані
приміщення гаражу «Б», погрібу «п/б».
Саме на зазначені приміщення, в тому
числі, просив визнати право власності
позивач.

Частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу
України визначено, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Відповідно до вимог частини 2 цієї ж
статті особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Згідно положень частини 1 статті 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України
визначено, що обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Згідно частини 4 цієї ж
статті, доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно частини 1 статті 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Постановою судової палати у цивільних
та у господарських справах Верховного
Суду України від 04.12.2013 року у справі №
6-130цс13 висловлену наступну правову
позицію. У розумінні частини 1 статті 376
ЦК України самочинним будівництвом є
не тільки новостворений об'єкт, а й
об'єкт нерухомості, який виник у
результаті реконструкції,
капітального ремонту, перебудови,
надбудови вже існуючого об'єкта,
здійснених без одержаного дозволу
місцевих органів виконавчої влади чи
органів місцевого самоврядування,
розробленої та затвердженої в
установленому порядку проектної
документації, дозволу на виконання
будівельних робіт від органів
архітектурно-будівельного контролю,
оскільки в результаті таких дій об'єкт
втрачає тотожність із тим, на який
власником (власниками) раніше отримано
право власності. Об'єкти нерухомого
майна, до складу яких входять самочинно
збудовані (реконструйовані,
переплановані) об'єкти, не є об'єктами
права власності (ч. 2 статті 376 ЦК
України).

З наведених підстав позов задоволенню
не підлягає.

Питання судових витрат суд
вирішує у відповідності до положень
статті 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та
керуючись ст. 376 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 10, 11, 15, 30, 59, 60, 88, 212, 214 - 218,
360-7 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Судові витрати залишити за
позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду Вінницької
області протягом десяти днів після
його проголошення, шляхом подачі
апеляційної скарги через суд першої
інстанції.

Суддя :

Г.М.Кашпрук