Справа № 184/281/14-ц
Номер провадження 2/184/173/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2014м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
судді Томаш В.І.,

при секретарі -
Попівніч І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Орджонікідзе цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про
виділ частки зі спільного майна
подружжя», -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивачка
підтримала свої вимоги, висловлені нею
в позовній заяві та просить суд визнати
за нею права власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1, здійснити виділ її
частки з вищевказаної квартири та
стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову
компенсацію ? частки вартості вказаної
квартири у розмірі 42940 грн. та судові
витрати по справі.

Відповідач та його представник ОСОБА_3
в судовому засіданні проти позову
заперечували та просили суд відмовити
в задоволенні позову, надав до суду
письмові заперечення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали
разом спочатку по вул.. Чіатурській м.
Орджонікідзе, потім по вул.. Зонова в м.
Орджонікідзе до середини весни 2011 року
однією сім'єю, вона була у них в гостях,
вказану квартиру вони купили разом.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснила, що вона проживаю по АДРЕСА_2
по сусідству з сім'єю ОСОБА_2, підтримує
з ними дружні відносини, протягом 2009 -
2010 років вона часто гуляла у дворі з
дітьми, зараз її дитини та дитина
ОСОБА_2 продовжують ходити на
треніровку.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснила, що в 2008 році мати ОСОБА_7
ОСОБА_8 позичала у неї 4 тис. доларів США
на придбання квартири її донькою, у
другій половині 2009 року ці гроші вона
повернула. З весни 2011 року ОСОБА_1 разом
з дитиною проживаю зі своїми батьками.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_1 є її донькою, яка з
березня 2011 року проживає разом з нею.
Коли донька одружилася, спочатку вони
проживали по вул.. Чіатурській в м.
Орджонікідзе, потім купили квартиру по
вул.. Зонова, вона особисто давала
частину грошових коштів на придбання
вказаної квартири в загальній сумі
близько 8 тис. доларів США, з яких 4 тис.
вона позичала у ОСОБА_6, які потім
віддала.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_9,
дослідив матеріали справи і оцінив їх в
сукупності, прийшов до висновку, що
заявлені позивачем позовні вимоги
обґрунтовані, знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні та
підлягають задоволенню в повному
обсязі за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено з 18
жовтня 2003 року до 2 листопада 2009 року
сторони по справі - ОСОБА_1 до ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Орджонікідзевського міського
суду Дніпропетровської області від
23.09.2009 року шлюб був розірваний. У
відділі ДРАЦС Орджонікідзевського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області розірвання
шлюбу було зареєстровано 04.09.2013 року.
Від шлюбу у неї є донька ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає з позивачкою
та знаходиться на її утриманні та
вихованні.

Під час сумісного проживання та
перебування у зареєстрованому шлюбі
позивачка з відповідачем на спільні
кошти подружжя придбали за договором
купівлі - продажу від 27.03.2008 року на ім'я
відповідача квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України,
майно, придбане подружжям під час
шлюбу, належить дружині та чоловіку на
праві загальної спільної власності.

Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України,
чоловік та жінка мають рівні права на
володіння, користування та
розпорядження майном, яке належить їм
на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного
Кодексу України розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу.

Після розірвання шлюбу сторони не
здійснювали розподіл спільного майна
подружжя, у тому числі і вказаної
квартири.

До 2013 року у позивача з відповідачем
суперечки відносно спільного
користування вищевказаною квартирою
не виникали. Але в 2013 році у відповідача
з'явилася інша жінка, яку він поселив у
спільно придбаній квартирі і для того,
щоб позивачка не мала можливості
перешкоджати їх сумісному проживанню у
квартирі АДРЕСА_1, або для запобігання
появи позивачки у ній у присутності
іншої жінки, відповідач змінив замки на
вхідних дверях. В зв'язку з чим
позивачка змушена була у грудні 2013 року
звернутися з відповідною заявою до
міліції.

Під час перевірки її заяви
працівниками міліції відповідач
ОСОБА_2 пояснив, що він не перешкоджав
позивачці користуванню квартирою та
заперечує той факт, що він змінив
дверні замки. Вказана обставина
підтверджується висновком про
матеріали перевірки її заяви за фактом
позбавлення доступу до квартири від
30.12.2013 року.

Тобто, до тих пір, поки відповідач не
вселив без згоду позивачки в їх
квартиру іншу жінку, з якою він зараз
проживає в цій квартирі та не змінив
замки, права позивачки ще не
порушувалися і у неї не виникало
підстав для звернення до суду з позовом
про розподіл спільного майна подружжя.
Але на даний час відповідач почав грубо
порушувати права позивача на спільне
майно подружжя, внаслідок чого вона і
змушена звернутися до суду з цим
позовом.

Відповідно до вимог ст.. ст. 60, 68
Сімейного кодексу України, ст. 368
Цивільного кодексу України суд вважає,
що позивачка ОСОБА_1 має законне право
на ? частину зазначеної квартири, яка
має правовий статус спільного майна
подружжя.

П. 22 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійним та поділ
спільного майна подружжя" передбачено,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
вартості на час розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України в
разі поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом прана спільної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Таким чином законодавство України
передбачає певні способи поділу судом
майна подружжя.

По-перше, відповідно до ст. 71 Сімейного
кодексу України суд може ухвалити
рішення щодо поділу майна в натурі.
Такий спосіб застосовується до
подільних речей, тобто речей, які можна
поділити без втрати їх цільового
призначення (ст. 183 ЦК України).

По-друге, суд може ухвалити рішення про
присудження майна одному з подружжя з
покладенням на нього обов'язку виплати
другому з подружжя компенсацію замість
його частки у праві спільної сумісної
власності (ч. ч. 2, 4, 5 сі. 71 СК України).
Такий спосіб застосовується відносно
неподільних речей.

Позивачка запропонувала відповідачу,
який на даний час постійно проживає у
вищевказаній квартирі і користується
сам усією квартирою, сплатити їй
грошову компенсацію її частки або
продати вказану квартиру та поділити
отримані грошові кошти відповідно до
частки кожного з них, виходячи з того,
що спільне користування квартирою
більше неможливе внаслідок розірвання
шлюбу та перешкод позивачці в її
користування з боку відповідача, який
вселив в квартиру іншу жінку та змінив
дверні замки в квартирі. Відповідач
категорично відмовився сплачувати
позивачці її частку, тобто здійснювати
її виділ, пояснив свою відмову тим, що
він не має наміру витрачати на
позивачку свої грошові кошти і що його
повністю влаштовує ситуація, яка
склалася з цією квартирою, при якій він
користується всією квартирою без
сплати позивачу її частки.

Але позивачка, як власник ? частки
вказаної вище спірної квартири
відповідно до ст. 317,319 Цивільного
кодексу України має право на свій
розсуд розпорядитися своїм приватним
майном, в тому числі і на отримання
грошової компенсації своєї частки від
дійсної вартості квартири.

В зв'язку з тим, що відповідач
відмовляється здійснити виділ її
частки, сплатив її грошову компенсацію
у розмірі її вартості і має намір і
надалі тільки сам користуватися всією
квартирою разом з іншою жінкою,
позивачка і змушена звернутися до суду
з цим позовом.

Відповідно до ст. 364 Цивільного кодексу
України, співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співьласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Виділ у натурі частки позивачки із
квартири, що є у спільній сумісній
власності, тобто з квартири , є
неможливим, тому що вона побудована за
типовим проектом з розрахунку на одну
сім'ю і є неподільним майном.

Вартість всієї квартири складає 85880
грн., що підтверджується відповідним
висновком, відповідно вартість ? її
частки складає 42940 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму
ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», початок позовної давності
для вимоги про поділ спільного майна
подружжя, шлюб якого розірвано,
обчислюється не з дати прийняття
постанови державного органу РАЦС чи з
дати набрання рішенням суду законної
сили, а від дня, коли один з
співвласників дізнався або зміг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Відповідно до п. 19 вказаного Пленуму
ВСУ само по собі розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності подружжя на майно, набуте за
час шлюбу.

Суд дає критичну оцінку доводам
відповідача та його представника,
висловленим ними в письмових
запереченнях та в судовому засіданні
стосовно невизнання позовних вимог
позивачки, оскільки вони є
голослівними, безпідставними та
взагалі нічим не підтвердженими і
спростовуються стабільними
поясненнями позивачки, наданими нею
письмовими доказами, поясненнями
допитаних в судовому засіданні свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_9, які
підтвердили факт спільного проживання
сторін до березня 2011 року, факт
придбання спірної квартири за спільні
кошти подружжя, матеріалами справи в їх
сукупності.

Відповідач оспорює той факт, що спірна
квартира є спільним майном подружжя та
вважає, що вона лише належить йому, а
тому безпідставно намагається
уникнути від визнання за позивачкою
права власності на частину квартири,
вважаючи себе як єдиного власника
квартири, що суперечить вимогам
Сімейного законодавства України та
встановленим в судовому засіданні
обставинам справи.

В судовому засіданні встановлено, що
спочатку сторони по справі проживали у
належній відповідачу однокімнатній
квартирі АДРЕСА_3, яку продали 16 січня
2008 року, що підтверджується договором
купівлі - продажу приблизно за 7 тис.
доларів США, що на той час складало
близько 35 тис. грн., з яких частину
грошових коштів відповідач витратив на
особисті потреби, а іншу частину склали
з тією частиною, яку передали батьки
позивачки у розмірі 8.000 доларів США та
за 14.000 доларів США сторони по справі 27
березня 2008 року за договором купівлі -
продажу придбали на ім'я відповідача
вказану вище квартиру по АДРЕСА_1 з
метою поліпшення своїх житлових умов. В
подальшому у вказаній квартирі була
зареєстрована позивачка та їх спільна
малолітня дитина.

Відповідачем та його представником в
судовому засіданні були надані три
акти про перевірку паспортного обліку,
складені працівниками МКП ЖЕО м.
Орджонікідзе, згідно до яких з одного
акту вбачається те, що сторони
проживали спільно по АДРЕСА_3, з другого
вбачається те, що позивачка з березня
2011 року проживає по АДРЕСА_4 у своїх
батьків, що відповідає дійсності та
обставинам справи, а відомості, які
відображені в акті щодо не проживання
ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 з червня 2008 року не
відповідають дійсності та
встановленим в судовому засіданні
обставинам справи, в зв'язку з чим суд
цьому акту дає критичну оцінку та не
може взяти його до уваги на
підтвердження заперечень відповідача.
Не вбачається у суду будь - яких підстав
для застосування до позовних вимог
строку позовної давності виходячи з
обставин, викладених вище у вказаному
рішенні суду.

Таким чином суд, вважає необхідним
визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, здійснити
виділ ? частки належної ОСОБА_1 з
квартири АДРЕСА_1, стягнув з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію її ?
частки дійсної вартості вказаної
квартири у розмірі 42 940 грн. та стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по
сплаті судового збору у розмірі 429 грн.
40 коп..

Керуючись ст. ст. 60, 63, 68, 69, 70, 71, 72
Сімейного кодексу України, п. 19, 22, 23, 24
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст.. ст.. 183,
317, 319, 364 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 - 213 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про
виділ частки зі спільного майна
подружжя» задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Здійснити виділ ? частки належної
ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1, стягнув з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію її ? частки дійсної
вартості вказаної квартири у розмірі 42
940 (сорок дві тисячі дев'ятсот сорок)
грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 429 грн. 40 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 - днів з дня
проголошення рішення до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського

міського суду
Томаш В.І.