Справа № 459/5214/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого - судді
Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судових засідань
Черник Т.І.,

позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Тодорович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Червонограді
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач
звернувся до суду з позовом, у якому
просить стягнути з відповідача на його
користь 30 000,00 грн. відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання. На
обгрунтування вимоги послався на те, що
20.02.1984 року прийнятий на роботу
підземним гірничим робітником
очисного вибою V розряду на шахту Ім.
«Ленінського комсомолу» Управління ВО
«Укрзахідвугілля». 25.10.1989 року навчався
в УКК на курсах машиністів підземних
гірничо-виймальних машин з відривом
від виробництва. 20.03.1990 року після
закінчення курсів переведений
підземним гірничим робітником
очисного вибою V розряду. В подальшому
неодноразово переводився на тому ж
місці роботи на інші посади, пов'язані з
роботою під землею. 14.04.1992 року
звільнений по переводу на шахту № 3
«Великомостівська» по згоді
керівників по п.5 ст.36 КЗпП України.
04.05.1992 року прийнятий на роботу
підземним гірничим робітником
очисного вибою V розряду на шахту № 3
«Великомостівська» ВО
«Укрзахідвугілля». 09.07.2000 року
звільнений з роботи по ст..38 КЗпП
України (за власним бажанням у зв'язку з
професійним захворюванням). У зв'язку з
тривалою роботою в особливо шкідливих
та тяжких умовах праці у позивача
погіршився стан здоров'я, внаслідок
чого останній неодноразово був
змушений звертатися за медичною
допомогою. Відповідно до довідки МСЕК
серії ЛВА-2 № 008282 від 14.01.2004 року
позивачу встановлено 25 % втрати
професійної працездатності від 01.08.2003
року. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2
№ 027537 від 12.01.2010 року позивачу
встановлено 45 % втрати професійної
працездатності з 24.12.2009 року.
Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2
№ 029429 від 20.01.2011 року останньому
встановлено безтерміново 50% втрати
професійної працездатності з 18.01.2011
року, з 24.12.2011 року, 17.01.2011 року - 45%.
Внаслідок отримання професійного
захворювання позивачу завдано значної
моральної шкоди у вигляді фізичних та
душевних страждань, які виражаються у
частковій втраті працездатності,
з'явився кашель та задишка, біль в
поперековій частині хребта, суглобах
рук, відчуває незручності при веденні
домашнього господарства, стало важко
займатися домашніми справами, що
потребують навіть невеликих фізичних
зусиль.

Представник відповідача подав
заперечення на позовну заяву, в якій
зазначає, що відповідно до наказу МОЗ №
212 від 22.11.1995 року на МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди. Також
вказав, що підставою для відшкодування
моральної шкоди може бути висновок
лікаря-психіатра
лікувально-профілактичного закладу
або лікарсько-консультаційної чи
медико-соціальної експертної комісії
про стрес, якого зазнав потерпілий у
результаті трудового каліцтва чи
професійного захворювання, чи їх
наслідків, про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.
Зазначив, що позивачем не долучено
жодного медичного висновку про
наявність факту спричинення йому
моральної шкоди. Просить відмовити
позивачеві у задоволенні позовної
заяви.

Позивач в судовому засіданні
позов підтримав з підстав, вказаних у
позовній заяві. Крім того, пояснив, що
внаслідок отримання професійного
захворювання частково втратив
працездатність, у нього виник кашель,
задишка, біль в поперековій частині
хребта, суглобах рук, відчуває
незручності при веденні домашнього
господарства, стало важко займатися
домашніми справами, що потребують
навіть невеликих фізичних зусиль.
Просить позов задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов не визнала,
посилаючись на обставини, викладені у
запереченні на позовну заяву. Просить
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини справи, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Згідно з трудовою книжкою
позивача останній 20.02.1984 року прийнятий
на роботу підземним гірничим
робітником очисного вибою V розряду на
шахту Ім. «Ленінського комсомолу»
Управління ВО «Укрзахідвугілля». 25.10.1989
року навчався в УКК на курсах
машиністів підземних
гірничо-виймальних машин з відривом
від виробництва. 20.03.1990 року після
закінчення курсів переведений
підземним гірничим робітником
очисного вибою V розряду. В подальшому
неодноразово переводився на тому ж
місці роботи на інші посади, пов'язані з
роботою під землею. 14.04.1992 року
звільнений по переводу на шахту № 3
«Великомостівська» по згоді
керівників по п.5 ст.36 КЗпП України.
04.05.1992 року прийнятий на роботу
підземним гірничим робітником
очисного вибою V розряду на шахту № 3
«Великомостівська» ВО
«Укрзахідвугілля». 09.07.2000 року
звільнений з роботи по ст.38 КЗпП
України (за власним бажанням у зв'язку з
професійним захворюванням).

У зв'язку з тривалою роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці позивач був змушений звертатися
за медичною допомогою, що
підтверджується копіями наявних у
справі медичних документів.

Відповідно до довідки МСЕК серії
ЛВА-2 № 008282 від 14.01.2004 року позивачу
встановлено 25 % втрати професійної
працездатності від 01.08.2003 року.

Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2
№ 027537 від 12.01.2010 року позивачу
встановлено 45 % втрати професійної
працездатності з 24.12.2009 року.

Відповідно до довідки МСЕК серії
ЛВА-2 № 029429 від 20.01.2011 року останньому
встановлено безтерміново 50% втрати
професійної працездатності з 18.01.2011
року, з 24.12.2011 року, 17.01.2011 року - 45%.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до частини 2 статті 153
Кодексу законів про працю України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно статті 237-1 Кодексу законів
про працю України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23
ЦК України моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або і інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України
установлено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування), ухваленого
27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно
до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу
України (435-15) моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.
Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання.

Вищенаведені обставини справи та
правові положення, на думку суду,
свідчать про доведення факту
спричинення позивачеві моральної
шкоди унаслідок ушкодження його
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків, що потягло за собою
професійне захворювання, а отже, про
право позивача на її відшкодування.

Факт спричинення позивачеві
моральної шкоди підтверджується також
наявними у справі копіями медичних
документів та знаходить своє пояснення
згідно із вищевказаними положеннями
Рішення Конституційного Суду України
від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування моральної шкоди (суму її
компенсації), судом ураховано тяжкість
завданої позивачеві моральної шкоди,
глибину, тривалість та характер
моральних та фізичних страждань, їх
інтенсивність та довготривалість, стан
його здоров'я, оскільки останній
частково втратив працездатність,
виникли кашель, задишка, біль в
поперековій частині хребта, суглобах
рук, він відчуває незручності при
веденні домашнього господарства, йому
стало важко займатися домашніми
справами, тяжкість професійного
захворювання, настання у зв'язку з цим
негативних змін у його житті,
необхідність лікування, втрату у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обсяг втрати
позивачем працездатності унаслідок
профзахворювання, що становить 50 %. При
цьому суд виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості, що
відповідає вимогам п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Тому суд вважає, що сума
компенсації спричиненої позивачеві
моральної шкоди повинна складати 5000,00
грн.

Щодо вимоги про стягнення 30000,00
грн., то суд вважає, що така належним
чином не вмотивована, є завищеною і не
відповідає тяжкості та характеру
завданої позивачеві шкоди.

Посилання представника
відповідача на те, що для встановлення
факту наявності моральної шкоди
позивачеві слід звернутись на
обстеження у МСЕК судом до уваги не
беруться, оскільки відповідно до п. 2
наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012 року
«Про затвердження Порядку та Критеріїв
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня стійкої
втрати професійної працездатності у
відсотках працівниках, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.08.2012 року визнано
таким, що втратив чинність, наказ МОЗ
України від 22.11.1995 року, яким
затверджено Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», у п. 3.8 якого
передбачалося, що на МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

Решта доводів представника
відповідача стосовно заперечення
факту завдання позивачеві моральної
шкоди спростовуються вищенаведеними
висновками суду.

Таким чином, позов
задовольняється частково у межах,
зазначених вище.

Суд покладає обов'язок
відшкодувати спричинену позивачеві
моральну шкоду саме на відповідача, а
не на роботодавця, оскільки на день
встановлення позивачеві втрати
професійної працездатності вперше
відповідальним за відшкодування шкоди
був відповідач на підставі частини 3
статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Керуючись: ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2
5000 (п'ять тисяч),00 грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя:
В. В. Грабовський

Повний текст рішення виготовлено
11.12.2014 року.