АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усик Г.І.

суддів - Соколової В.В., Нежури В.А.

при секретарі - Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 20 січня 2014 р.
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про стягнення коштів та
відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ПАТ «Дельта Банк», в якому з
урахуванням уточнення, просив стягнути
з відповідача кошти у розмірі 603 578,80
грн. за укладеним 23.09.2010 р. між ним та ПАТ
«Дельта Банк» договором банківського
вкладу №002-28514-230910, неустойку за
ненадання послуг у розмірі 23 375,34 грн., а
також відшкодувати моральну шкоду в
розмірі 25 000,00 грн. та визнати
незаконними дії відповідача щодо
перерахування коштів у розмірі 600 000,00
грн. з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2.

На обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що відповідач відмовляється
повернути кошти з поточного рахунку
НОМЕР_1, з огляду на те, що постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19.09.2011 р. накладено арешт на
рахунок НОМЕР_2.

Посилаючись на те, що зазначеною
постановою накладено арешт не на той
рахунок на якому знаходились його
кошти, та що дії Банку щодо
неповернення грошових коштів та їх
перерахування з рахунку НОМЕР_1 на
рахунок НОМЕР_2 є неправомірними та
призводять до матеріальних збитків і
моральних страждань, просив його
вимоги задовольнити.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 20.01.2014 р. в
задоволенні позову відмовлено.

Справа №756/10613/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/3974/2014 р. Головуючий у
суді першої інстанції: Белоконна
І.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. В апеляційній
скарзі представник ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати, та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог у повному обсязі, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вказував на те, що постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19.09.2011 р. накладено арешт на
рахунок НОМЕР_2, жодних обмежень щодо
розпорядження позивачем грошовими
коштами на рахунку НОМЕР_1 не
встановлені, однак кошти на його вимогу
Банк не повернув, чим порушив вимоги
ст.1074 ЦК України, якою передбачено, що
обмеження клієнта щодо розпорядження
грошовими коштами, що знаходяться на
його рахунку не допускається, крім
випадків обмеження права
розпорядження рахунком за рішенням
суду у випадках, встановлених законом.

Вказував на помилковість висновку суду
про те, що рахунки НОМЕР_2 та НОМЕР_1 є
взаємопов'язаними балансами з огляду
на те, що вони діють та функціонують в
межах одного цивільно-правового
договору.

Також зазначав, що діючими
нормативно-правовими актами, в тому
числі і Інструкцією про безготівкові
рахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 р. №22 не передбачено право
Банку перераховувати грошові кошти
клієнта без його згоди та без
повідомлення його про здійснення таких
банківських операцій.

Крім того посилався на те, що суд
залишив поза увагою його доводи про
заподіяні йому маральні страждання
внаслідок неправомірних дій
відповідача.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну
скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ПАТ «Дельта Банк»
просив апеляційну скаргу відхилити,
посилаючись на те, що її доводи не
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, що 23.09.2010 р. між ОСОБА_1 та
ПАТ «Дельта Банк» був укладений
договір банківського вкладу
№002-28514-230910, відповідно до якого сума
вкладу становить 100 000,00 грн., на строк по
28.09.2011 р., з процентною ставкою в розмірі
18,75%.

Відповідно до п.2.1. договору Банк
відкрив вкладнику депозитний рахунок
НОМЕР_2.

На підставі п.2.2. ОСОБА_1 додатково
вносив грошові внески, загальний
розмір коштів, які він вніс на рахунок
НОМЕР_2 становить 600 000, 00 грн.

Відповідно до п.3.5 у разі якщо вкладник
за цим договором не витребує суму
вкладу та нараховані проценти зі
спливом строку, встановленого п.1.3
цього договору, то така сума вкладу та
нараховані проценти наприкінці дня
закінчення цього строку переносяться
на рахунок обліку вкладів на вимогу,
який відкривається банком на ім'я
вкладника, про що вкладник доручає
банку здійснити таке договірне
списання, і цей договір вважатиметься
продовженим на умовах вкладу на вимогу,
які діятимуть у банку на той час.

Оскільки ОСОБА_1 зі спливом строку
встановленого п.3.1 договору - 28.09.2011 р.,
не звертався до ПАТ «Дельта Банк» з
вимогою щодо повернення вкладу по
закінченню договору, депозитні кошти у
розмірі 600 000,00 грн. та нараховані
проценти були переведені на рахунок з
обліком вкладу на вимогу НОМЕР_1.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 19.09.2011 р. №4-3360/11
накладено арешт на рахунок НОМЕР_2, що
належить ОСОБА_1 у ПАТ «Дельта Банк»
шляхом зупинення видаткових операцій
по рахунку.

03.10.2012 р., 31.10.2012 р. та 25.06.2012 р. ОСОБА_1
звертався до ПАТ «Дельта Банк» із
заявою про видачу йому коштів з
поточного рахунку НОМЕР_1 у розмірі 665
460,62 грн.

10.07.2013 р. позивачеві були виплачені
проценти за депозитним вкладом у
розмірі 65 460,62 грн. на підставі його
заяви про видачу таких коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що твердження
позивача про незаконність дій ПАТ
«Дельта Банк» є безпідставними,
оскільки рахунок НОМЕР_1 з обліком
вкладу на вимогу був відкритий
автоматично 28.09.2011 р., після закінчення
строку банківського вкладу у зв'язку з
відсутністю звернення вкладника про
повернення йому депозитних коштів з
рахунку НОМЕР_2.

Ураховуючи, що постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19.09.2011 р. було накладено арешт
на рахунок НОМЕР_2 до перерахування
депозитних коштів на поточний рахунок
НОМЕР_1, ПАТ «Дельта Банк» правомірно не
видавав позивачеві депозитні кошти,
які знаходились на цьому рахунку.

В подальшому, 13.11.2012 р., ПАТ «Дельта
Банк» на виконання постанови
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19.09.2011 р. про накладення
арешту на рахунок НОМЕР_2, перерахував
депозитні кошти з поточного рахунку
НОМЕР_1 на депозитний рахунок НОМЕР_2.

Такі дії Банку вчинені відповідно до
Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного Банку України
від 21.01.2004 №22.

Так,відповідно до п.10.1. обмеження прав
клієнта щодо розпоряджання грошовими
коштами, що знаходяться на його
рахунку/ах, відповідно до статті 1074
Цивільного кодексу України не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком/ами за
рішенням суду або в інших випадках,
установлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Виконання банком арешту коштів, що
зберігаються на рахунку клієнта,
здійснюється за постановою державного
виконавця чи рішенням суду (у тому
числі ухвалою, постановою, наказом,
виконавчим листом суду) про стягнення
коштів або про накладення арешту в
порядку, установленому законом.

Банк приймає до виконання постанову
державного виконавця та/або рішення
суду, які доставлені до банку
самостійно державним виконавцем,
слідчим, представником суду, органу
державної податкової служби або які
надійшли рекомендованим або цінним
листом, відправником якого є суд,
державний виконавець, слідчий, орган
державної податкової служби.

Пунктом 10.2. Інструкції передбачено, що
арешт за постановою державного
виконавця або за рішенням суду (далі -
документ про арешт коштів)
накладається на кошти, що
обліковуються за рахунками, відкритими
клієнтами в банку, відповідно до
нормативно-правових актів
Національного банку, що регулюють
порядок відкриття та використання
рахунків.

Відповідно до 10.11. зняття арешту з
коштів банк здійснює за постановою
державного виконавця, прийнятою
відповідно до законодавства, або за
постановою слідчого, коли під час
провадження досудового слідства в
застосуванні цього заходу відпаде
потреба, а також за рішенням суду, яке
надійшло до банку безпосередньо від
суду.

За змістом ч.1 ст.303 ЦПК України
апеляційний сул перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Аналізуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
законність та обґрунтованість
висновків суду першої інстанції, а тому
її слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 20 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: