Справа № 177/367/13-ц
Провадження № 2/177/11/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 березня 2014 року

Криворізький районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Приміч Г. І.

за участі: секретаря Ференц Я.
З.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зменшення
розміру аліментів на малолітню дитину,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду
з зазначеною позовною заявою 19.02.2013
року, та уточнюючи позовні вимоги 11.11.2013
року, просив суд:

- зменшити розмір аліментів на
утримання дитини - сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, які він сплачує на користь
ОСОБА_6 у відповідності до виконавчого
листа, виданого Криворізьким районним
судом Дніпропетровської області від
27.06.2012 року № 420/1617/12, з 1/4 до 1/6 частини
всіх видів його доходу до досягнення
дитиною повноліття;

- стягувати з позивача на користь
відповідача аліменти на утримання двох
дітей: синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначивши єдину
частку від заробітку позивача в
розмірі 1/3 частини від усіх видів його
заробітку (доходу) до досягнення
найстаршою дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача посилається на
те, що на даний час з позивача на
користь відповідача стягуються
щомісячно аліменти на утримання його
малолітніх дітей - синів ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в
розмірі 1/4 частини та 1/6 частини
відповідно від усіх видів заробітку
(доходу) позивача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Крім того, з позивача на користь
відповідача стягуються щомісячно
аліменти на утримання дружини в
розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку
(доходу) позивача до досягнення сином
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку.

Таким чином, всього з позивача на
користь відповідача стягуються
аліменти у загальному розмірі 7/12
частин його доходу (1/6 + 1/4 + 1/6 = 7/12), що
становить 58,3 %, але це суперечить
чинному законодавству, зокрема ч.3 ст. 70
Закону України «Про виконавче
провадження», згідно якої загальний
обсяг усіх відрахувань при кожній
виплаті заробітної плати не може
перевищувати 50% заробітної плати, яка
має виплачуватися працівнику.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
та його представник - ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримали в повному обсязі,
наполягаючи на їх задоволенні. Як на
підставу зменшення розміру аліментів
на утримання малолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за рішенням Криворізького
районного суду Дніпропетровської
області від 27.06.2012 року вказували на
погіршення матеріального становища
ОСОБА_1, а також на те, що періодично
позивач добровільно здійснює
додаткові витрати на утримання своїх
дітей, возить їх до лікарні. Крім того,
щомісяця позивач надає матеріальну
допомогу своїй непрацездатній матері у
розмірі близько 300 грн., що свідчить про
додаткові витрати. Посилалися на
погіршення стану здоров'я позивача, що
викликано шкідливими умовами праці, в
яких він працює, а також на недостатній
розмір заробітної плати, яку ОСОБА_1
отримує після вирахування з нього
аліментних зобов'язань, що перешкоджає
йому реалізувати власні життєві та
побутові потреби.

Відповідач ОСОБА_4, будучи належним
чином повідомленою про час та розгляд
справи, в судове засідання не з'явилася,
скориставшись правом участі у
цивільній справі через свого
представника відповідно до ст. 38 ЦПК
України.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_3 в судовому засіданні
заперечував проти позовних вимог. В
обґрунтування своїх заперечень
вказував на відсутність правових
підстав для зменшення розміру
аліментів на утримання малолітнього
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим
просив суд відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Суд, вислухавши позивача,
представника позивача, представника
відповідача, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20
листопада 1989 року, яка ратифікована
Постановою Верховної Ради України №
789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності
для України 27.09.1991 року, держава визнає
право кожної дитини на рівень життя,
необхідний для фізичного, розумового,
духовного, морального і соціального
розвитку дитини. Батьки або інші особи,
які виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Судом встановлено, що позивач -
ОСОБА_1 є батьком двох малолітніх синів:
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які згідно довідки,
виданої виконкомом Лозуватської
сільської ради Криворізького району
Дніпропетровської області, проживають
разом з матір'ю - відповідачем по
справі, та знаходяться на її утриманні
(а.с. 13,14,19), що не оспорюється сторонами.

За рішеннями Криворізького
районного суду Дніпропетровської
області від 27.06.2012 року та 16.01.2013 року з
позивача на користь відповідача
стягуються щомісячно аліменти на
утримання синів ОСОБА_5 і ОСОБА_7 в
розмірі 1/4 частини та 1/6 частини
відповідно від усіх видів заробітку
(доходу) позивача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку (а.с. 24-25, 26-27).

Крім того, за рішенням
Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 25.06.2013
року з позивача стягуються аліменти на
утримання дружини - ОСОБА_4 в розмірі 1/6
частини всіх видів його заробітку
(доходу) до досягнення сином ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку (а.с. 58-59).

В період часу з вересня 2012 року по
07.05.2013 року з ОСОБА_1 стягувалися
аліменти на утримання дружини - ОСОБА_4
в розмірі 1/4 частини всіх видів його
заробітку (доходу) до досягнення сином
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку
відповідно до рішення Криворізького
районного суду Дніпропетровської
області від 21.06.2013 року та виданого на
його підставі виконавчого листа від
21.06.2012 року № 420/1615/12 р. (а.с. 17-18, 23).

Статтею 192 Сімейного кодексу
України передбачено, що розмір
аліментів, визначений за рішенням суду,
може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом, що
також викладено і у п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
15 травня 2006 року №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справи щодо батьківства, материнства
та стягнення аліментів».

Відповідно до ст. 182 Сімейного
кодексу України при визначенні розміру
аліментів суд враховує: стан здоров'я
та матеріальне становище дитини;
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Як вбачається з довідки про доходи
та характеристики з місця роботи
позивача (а.с. 95,101), останній працює
апаратником очищення газу в цеху
сіркоочистки ПАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг» та розмір його щомісячної
заробітної плати за період з червня 2012
року по лютий 2014 року коливається в
межах від 3553,88 грн. до 6701,28 грн., а в
середньому це понад 5000 грн., з помітною
тенденцією до зростання, що спростовує
доводи представника позивача стосовно
погіршення матеріального становища
ОСОБА_1

Довідками ПАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг» підтверджується, що станом
на 05.03.2014 року із заробітної плати
позивача утримуються аліменти на
утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_7, а
також дружини ОСОБА_4 у загальному
розмірі 58,3% (16,7% + 25% + 16,6% = 58,3%) (а.с. 96, 98, 99).

Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону
України «Про виконавче провадження»
обмеження розміру відрахувань із
заробітної плати встановлюється
законодавством про працю.

Частинами 1, 2 статті 128 Кодексу
законів про працю України встановлено,
що при кожній виплаті заробітної плати
загальний розмір усіх відрахувань не
може перевищувати двадцяти процентів,
а у випадках, окремо передбачених
законодавством України, - п'ятидесяти
процентів заробітної плати, яка
належить до виплати працівникові.

При відрахуванні з заробітної
плати за кількома виконавчими
документами за працівником у всякому
разі повинно бути збережено п'ятдесят
процентів заробітку.

Разом з цим, частина третя цієї ж
статті визначає, що обмеження,
встановлені частинами першою і другою
цієї статті, не поширюються на
відрахування із заробітної плати при
стягненні аліментів на неповнолітніх
дітей. У цих випадках розмір
відрахувань із заробітної плати не
може перевищувати сімдесяти відсотків.

Аналогічні положення викладені і у
ч. 4 ст.70 Закону України «Про виконавче
провадження».

Аліменти, стягнуті з ОСОБА_1 на
утримання ОСОБА_4 до виповнення їхнім
сином - Тимуром трирічного віку за
рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 25.06.2013
року, не мають жодних правових
наслідків та не впливають на розмір
аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на
утримання його малолітніх синів за
рішеннями того ж суду від 27.06.2012 року та
від 16.01.2013 року.

Таким чином, аналіз вищенаведених
правових норм дає підстави вважати, що
здійснення відрахувань із заробітної
плати позивача у розмірі 58,3%, з яких 41,7%
- це стягнення аліментів на утримання
його малолітніх дітей, не суперечить
діючому законодавству України та
спростовує доводи представника
позивача стосовно того, що загальний
розмір відрахувань із заробітної плати
позивача не може перевищувати 50%.

Що стосується посилань
представника позивача ОСОБА_2 на те, що
ОСОБА_1 добровільно здійснюються
додаткові витрати на утримання своїх
малолітніх синів, а також своєї
непрацездатної матері, що на його думку
є підставою для зменшення розміру
аліментів на утримання малолітнього
ОСОБА_5, суд не приймає їх до уваги,
оскільки жодних доказів на
підтвердження наведених обставин суду
не надано. За рішенням суду від 17.04.2013
року в стягненні аліментів на
утримання матері позивачу відмовлено
(а.с.40,44-45).

Роботу ОСОБА_1 в шкідливих умовах,
суд також не вважає підставою для
зменшення розміру аліментів, оскільки
не можливо встановити
причинно-наслідковий зв'язок між
зазначеними в переліку шкідливими
факторами (а.с.21) та погіршенням стану
його здоров'я, а це є суттєвим, оскільки
саме погіршення здоров'я є підставою
для зменшення розміру аліментів в
розумінні ст.192 Сімейного кодексу
України.

Відповідно до вимог ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Аналізуючи викладене, враховуючи,
що позивачем та його представником не
надано суду належних і допустимих
доказів на підтвердження фактичних
обставин, на які вони посилаються як на
підставу позовних вимог, а також
виходячи з принципів розумності та
справедливості, суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову, у
зв'язку з чим, в задоволенні позову слід
відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 180-184, 192 Сімейного
Кодексу, ст.. 70 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.. 128 КЗпП
України, п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15
травня 2006 року №3 «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справи щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», ст.., ст.. 10, 11, 60, 208 ч.1 п. 2, 213,
215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про зменшення розміру
аліментів на утримання малолітньої
дитини, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за
рішенням Криворізького районного суду
Дніпропетровської області від 27.06.2012
року,-- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: