Справа № 465/609/13
Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра
Провадження № 22-ц/783/1559/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М.,
Мацея М.М.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 27 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів, -

в с т а н
о в и л а:

05 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом, в якому просить стягнути
з ОСОБА_4 аліменти на утримання сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те,
що після розірвання з відповідачем
шлюбу, син проживає разом з нею та
знаходиться на її повному утриманні, а
відповідач у вихованні та
матеріальному забезпеченні сина
участі не бере. Просить стягувати з
відповідача щомісяця у її користь на
утримання сина аліменти в розмірі 1/3
від усіх видів його доходів, але не
менше 30 % від прожиткового мінімуму
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідн. номер - НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 (ідн. номер - НОМЕР_2)
аліменти на утримання сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/5 від усіх видів
доходів, але не менше 30 % від
прожиткового мінімуму щомісячно
починаючи з 05.08.2013 року і до досягнення
дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення
суду в межах суми платежу за один
місяць, відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в дохід
держави у розмірі 229 грн. 40 коп.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3. Зазначає, що судом
першої інстанції невірно взято до
уваги розмір доходів платника
аліментів (без врахування податків та
зборів), оскільки у випадку виконання
рішення суду, аліменти стягуватимуться
у частці від заробітної плати, що
належить до виплати працівникові.
Враховуючи розмір середньомісячного
доходу платника аліментів у сумі 6305,24
грн., розмір аліментів у частці 1/3 від
даної суми становитиме 2101,74 грн. Також
судом неповно з'ясовано обставини
справи. Відповідач не бере жодної
участі у матеріальному забезпеченні
свого сина, тому позивачка самостійно
несе постійні витрати на харчування та
одяг для дитини. Крім цього, значну
частину щомісячних витрат позивачки
становлять витрати на навчання
малолітнього ОСОБА_7 та відвідування
ним додаткових навчальних занять і
спортивних гуртків, що є необхідним для
його фізичного, інтелектуального,
духовного та соціального розвитку, а
тому визначений судом розмір
стягуваних аліментів є недостатнім для
утримання дитини. Вважає, що судом
безпідставно зроблено висновки щодо
перебування на утриманні у відповідача
його доньки від першого шлюбу, яка
потребує лікування, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази, які
б підтверджували цей факт. Відповідач є
здоровим, працездатним, а отримуваний
ним дохід є достатнім як для сплати
аліментів у розмірі 1/3 на утримання
сина, так і на утримання його дочки від
першого шлюбу. Звертає увагу на те, що
позивачка працевлаштувалась для
матеріального забезпечення своєї
сім`ї, та у зв'язку із зайнятістю по
місцю праці у робочі дні, змушена
залучати для догляду за дитиною інших
осіб, що також становить значну частину
щомісячних витрат. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_4 є батьком дитини - сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю -
позивачкою ОСОБА_2 та перебуває на її
повному утриманні.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 ч. 1 ст. 183 СК
України способи виконання батьками
обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини
той з них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно з ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення для справи.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Дана норма Сімейного кодексу України
узгоджується з роз'ясненнями, що
містяться у п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 року
№ 3 «Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів».

Представник відповідача в судовому
засіданні районного суду позов визнав
частково та зазначив, що відповідач не
має змоги сплачувати аліменти в
розмірі 1/3 від усіх видів доходів,
оскільки у нього є донька від першого
шлюбу - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка
проживає з ним та перебуває на його
утриманні. Окрім цього повідомив, що
дочка хворіє, діагноз - фіброзний
метафізарний дефект правої
великогомілкової кістки та потребує
внутрішньо-кісткової резекції та
інцизійної біопсії, що вимагає
додаткових витрат. Захворювання доньки
відповідача підтверджено
документально (а.с. 21, 22).

Відповідно до довідки про доходи від
26.09.2013 року № 106 ОСОБА_4 працює в ПАТ
«Укртрансгаз» УМГ «Львівтрансгаз» на
посаді інженера І категорії. Загальна
сума доходу за період з 01.03.2013 року по
31.08.2013 року становить 46 169,73 грн. (а.с. 35).

Задовольняючи позов частково та
стягуючи з відповідача аліменти на
утримання сина в частці від доходу,
районний суд правильно та у повному
обсязі врахував обставини, передбачені
ч. 1 ст. 182 СК України, і дійшов вірного
висновку про стягнення з ОСОБА_4
аліментів в користь позивачки на
утримання неповнолітнього сина в
розмірі 1/5 частини від його заробітку
(доходу).

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що значна частина щомісячних витрат
позивачки становлять витрати на
навчання малолітнього ОСОБА_7 та
відвідування ним додаткових
навчальних занять і спортивних
гуртків, що є необхідним для його
фізичного, інтелектуального, духовного
та соціального розвитку, на оплату по
його догляду іншим особам, а тому
визначений судом першої інстанції
розмір стягуваних аліментів є
недостатнім для утримання дитини, не
можуть слугувати підставою для
стягнення аліментів з відповідача у
більшому розмірі, оскільки такі є
додатковими витратами, і стягнення
таких в разі спору передбачено ст. 185 СК
України.

Крім того, частиною 1 ст. 192 СК України
передбачено, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них, та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом, - що не
позбавляє позивачку права за наявності
вказаних підстав звернутись до суду з
таким позовом.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд правильно
дослідив і оцінив обставини у справі,
подані сторонами докази та вірно
визначив характер спірних
правовідносин.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314
ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 27 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Копняк С.М.

Мацей М.М.