Справа № 148/7446/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року
Тульчинський районний суд

Вінницької
області

В складі головуючого судді
Ковганича С.В.

при секретарі
Мрочко Т.О.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Шевчука Р.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тульчина
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
СТОВ «Печерська
інкубаторно-птахівнича станція»,
Тульчинський район, с. Печера, вул.
Гагаріна, 4, про визнання дійсним
договору купівлі-продажу майнового
комплексу та визнання права власності
на майновий комплекс,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до СТОВ «Печерська
інкубаторно-птахівнича станція» про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на майновий комплекс
будівель і споруд, мотивуючи свої
вимоги тим, що 10 вересня 2013 року він
уклав із СТОВ «Печерська
інкубаторно-птахівнича станція»
договір купівлі-продажу майнового
комплексу за адресою: АДРЕСА_1, який
складається із будівель та споруд,
згідно позначень в технічному паспорті
від 15.09.2008 року.

Відповідно п. З Договору
купівлі-продажу від 10 вересня 2013 року
він сплатив підприємству за майновий
комплекс 90 000 грн., внісши вказані кошти
в касу підприємства, доказом чого є
квитанція до прибуткового касового
ордера №1 від 11.09.2013 р. Відтак,
визначаючи ціну позову, він виходив із
вартості купленого майна згідно
договору купівлі-продажу.

У відповідності до п.2 вказаного
договору підприємство було зобов'язане
протягом 30 днів з моменту внесення в
касу коштів передати йому майновий
комплекс по акту прийому-передачі
разом із оригіналом технічного
паспорта. При цьому, в п. 2 Договору
передбачено, що перехід права
власності на майновий комплекс
відбувається в момент передачі товару
по акту.

Таким чином, підприємство зобов'язане
було в строк до 11 жовтня 2013 року
передати йому майновий комплекс,
оформивши передачу відповідним актом.
Проте, керівництво підприємства,
отримавши платіж, куплений ним
майновий комплекс не передало,
оригіналів документів не передало
також.

Після підписання зазначеного договору
та оплати коштів по договору - він
фактично вступив в права власника:
користується та розпоряджається
належним майном, обслуговую його,
проте, позбавлений можливості
здійснити державну реєстрацію права
власності у зв'язку із невиконанням
продавцем - відповідачем по справі -
своїх договірних зобов'язань.

В зв'язку з цим, просить визнати дійсним
договір купівлі-продажу та право
власності на майновий комплекс за
адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав в повному обсязі,
надавши суду пояснення аналогічні тим,
що викладенні в позовній заяві. Крім
того, зазначив, що письмово
договір-купівлі продажу він з
відповідачем не може оформити із-за
відсутності документів. При цьому до
нотаріуса вони не звертались.
Керівником товариства, яке є
відповідачем являється його мати, яка
на даний час хворіє, тому не взмозі
оформити договір.

Представник відповідача Шевчук Р.Б.,
який діє за довіреністю, позовні вимоги
визнав в повному обсязі, щодо їх
задоволення не заперечив. Суду пояснив,
що оформити вказаний договір
купівлі-продажу неможливо в зв'язку з
відсутністю певних документів, які
потрібні для нотаріального
посвідчення договору, тому їм порадили
звернутись до суду.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд встановив:

Відповідно до письмового договору
купівлі-продажу від 10.09.2013 року
укладеного між СТОВ «Печерська
інкубаторно-птахівнича станція» в
особі Шевчук Т.П., як продавець, та
ОСОБА_1, як покупець, останній купив
майновий комплекс будівель та споруд,
розташований за адресою АДРЕСА_1, який
складається із позначень, відповідно
до технічного паспорту. (а.с. 5-6).

Згідно ч.1 ст. 209, ч.1 ст. 220 ЦК України
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін. У разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір
нікчемним.

Зі змісту ст. 657 ЦК України (в редакції
на час виникнення спірних
правовідносин) договір купівлі-продажу
житлового будинку або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК
України, якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Разом з тим, дійсним може бути визнаний
лише договір, який укладений.

Частиною1 ст.638 ЦК України визначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» норма частини
другої ст. 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640
ЦК України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

За приписами ст. 174 ч.4 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову в
прийняті визнання відповідачем позову
і продовжує судовий розгляд.

Тому, даючи оцінку поясненням
представника відповідача щодо
визнання позову, судом встановлено, що
дана позиція суперечить вимогам
чинного законодавства, зокрема тим
правовим нормам, які вказані судом
вище.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вище викладене,
дослідивши обставини справи,
перевіривши їх доказами, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, виходячи з
принципів розумності, виваженості та
справедливості, суд дійшов висновку
про безпідставність та недоведенність
позовних вимог ОСОБА_1 в заявлених ним
межах та про існування правових
підстав для їх задоволення.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові
витрати, пов'язані із сплатою судового
збору позивачем мають залишатись за
стороною, в зв'язку із відмовою в
позові.

Керуючись ст. ст. 209, 220, 638, 657, ЦК
України,ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 88, 209,
213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до СТОВ «Печерська
інкубаторно-птахівнича станція»,
Тульчинський район, с. Печера, вул.
Гагаріна, 4, про визнання дійсним
договору купівлі-продажу майнового
комплексу та визнання права власності
на майновий комплекс - відмовити.

Судові витрати по оплаті судового
збору залишити за сторонами.

Рішення суду може бути оскаржено до
Вінницького апеляційного суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через Тульчинський
районний суд.

Повний текст судового рішення
виготовлено 19.03.2014 року.

Суддя