Справа № 366/3495/13
Головуючий у І інстанції Гончарук
О.П.Провадження № 22-ц/780/1529/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 23
УХВАЛА

Іменем України

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іванківського районного суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства „Укртелеком"
до ОСОБА_2 про стягнення збитків та
моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року позивач ПАТ
"Укртелеком" звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
збитків та моральної шкоди. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що у травні 2013 року
працівником телекомунікаційних послуг
№19 Київської обласної філії ПАТ
"Укртелеком", в ході виконання
отриманих заявок на усунення
несправностей роботи телефонних ліній
на кабельному ящику за адресою:
АДРЕСА_1, виявлено пошкодження
розподільчої кабельної лінії зв'язку
типу 20х2х0,4.

Лінія зв'язку вийшла з ладу внаслідок
багаторазових пошкоджень ізоляції
кабелю після проведення будівельних
робіт ОСОБА_2 по будівництву
залізобетонної огорожі протяжності 140
метрів на трасі прокладки кабелю по
провулку між вул. Ватутіна та вул.
Толочина з самовільним перенесенням
межі виділеної ділянки на охоронну
зону кабельної лінії зв'язку.

Позивач зазначав, що відповідач
проводив будівельні роботи без
письмового узгодження, без виклику та
присутності представника позивача, як
передбачено п.6 Правил охорони ліній
електрозв'язку, затверджених
постановою КМУ від 29.01.1996 р. №135.

Позивач вказував, що цех
телекомунікаційних послуг №19
Київської обласної філії ПАТ
„Укртелеком" звертався до голови
Іванківської селищної ради щодо
отримання роз'яснення про те, чи
надавався дозвіл на проведення
земельних робіт по межі огорожі між
вулицями Ватутина та Толочина.

Як видно з листа Іванківської селищної
ради Київської області від 11 червня 2013
року № 02-20-343, дозволу на проведення
земельних робіт селищною радою не
надавалось.

Таким чином, внаслідок неправомірних
дій відповідача, позивач недоотримав
доходи на суму 1 395,34 грн. у зв'язку з
несплатою послуг абонентами, а також
поніс збитки, які складаються з:
будівельних робіт - 1 938 грн.; загальної
вартості матеріалів - 1 763,32 грн.;
вартість послуг з незалежної оцінки
збитків - 500 грн.

Позивач просив, стягнути з ОСОБА_2 на
його користь збитки внаслідок
неправомирних дій відповідача в
розмірі 5 096,66 грн. та моральну шкоду, яка
полягає у погіршенні ділової репутації
в сумі 3 000 грн.

Рішенням Іванківського районного суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
позовні вимоги ПАТ "Укртелеком"
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ПАТ «Укртелеком» збитки в
розмірі 2 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Укртелеком» вартість
послуг з незалежної оцінки збитків в
розмірі 500 грн. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в
якій просила скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилалась на те,
що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушення норм
матеріального та процесуального права,
а саме: надані позивачем докази не
грунтуються на вимогах закону, ордер на
виконання земляних робіт оформлений з
порушенням. Зазначала, що позивачем не
надана проектна документація в повному
обсязі щодо прокладення кабельної
лінії електрозв'язку. Крім того, під час
проведення робіт по заміні дерев'яного
паркану на наборну бетонну огорожу
телефоний кабель пошкоджений не був.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що під час
проведення відповідачем будівельних
робіт по заміні дерев'яного паркану на
наборну бетонну огорожу, було
пошкоджено лінію електрозв'язку та
спричинено збитки ПАТ «Укртелеком» в
особі Київської обласної філії.

Згідно із ст. 75 Земельного кодексу
України до земель зв'язку належать
земельні ділянки, надані під повітряні
і кабельні телефонно-телеграфні лінії
та супутникові засоби зв'язку. Землі
зв'язку можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності.
Уздовж повітряних і підземних
кабельних ліній зв'язку, що проходять
поза населеними пунктами, а також
навколо випромінювальних споруд
телерадіостанцій та радіорелейних
ліній встановлюються охоронні зони.

Умови проведення робіт у межах
охоронних зон кабельних і повітряних
ліній зв'язку та дротового мовлення
обов'язкові для всіх юридичних осіб
незалежно від відомчної належності та
форми власності, а також громадян, які
виконують будь-які роботи в охороних
зонах. Ці суб'єкти у разі надання їм під
забудову земельних ділянок, по
території яких проходять лінії зв'язку,
зобов'язані попередньо узгодити
питання будівництва з підприємствами,
у віданні яких перебувають ці лінії.

Відповідно до п. 11 Правил охорони ліній
електрозв'язку, затверджених
постановою КМУ від 29.01.1996 р. №135
підприємства, установи, організації та
громадами, яким надані у власність,
постійне або тимчасове користування
земельні ділянки, по яких проходять
лінії електрозв'язку, несуть
відповідальність за проведення робіт
на ділянках і зобов'язані вживати
належних заходів для збереження цих
ліній.

Пунктом 18 Правил охорони ліній
електрозв'язку, затверджених
постановою КМУ від 29.01.1996 р. №135
передбачено, що підприємства, установи,
організації та громадяни, які
виконують поблизу охоронних зон ліній
електрозв'язку на відстані менше ніж 25
метрів будь-які роботи (вибухові,
кар'єрні, прокладання комунікацій,
будівництво та реконструкцію тощо),
внаслідок яких ці лінії може бути
пошкоджено, зобов'язані сповіщати не
пізніше ніж за три доби оператора
телекомунікацій про час, місце
виконання робіт і про порядок нагляду
за їх виконанням, а також надавати за
запитом оператора телекомунікацій
витяг з планів робіт, списки
робітників, залучених до виконання
земляних робіт, довідку про нанесення
кабельної лінії електрозв'язку на
план-схему місця виконання робіт та
сприяти оператору телекомунікацій в
ознайомленні під розписку робітників,
залучених до виконання земляних робіт
в охоронних зонах ліній електрозв'язку,
з цими Правилами.

Жодних з вище перелічених дій
відповідачем вчинено не було.

Згідно із з п.24 Правил охорони ліній
електрозв'язку, затверджених
постановою КМУ від 29.01.1996 р. №135
підприємства, установи, організації,
посадові особи та громадяни, винні у
невиконанні вимог цих Правил, а також у
порушенні нормальної роботи ліній
електрозв'язку, відшкодовують збитки
операторам телекомунікацій і несуть
відповідальність згідно із
законодавством України.

Судом встановлено, що внаслідок
неправомірних дій відповідача, позивач
недоотримав доходи на суму 1 395,34 грн. у
зв'язку з несплатою послуг абонентами,
а також поніс збитки, які складаються з:
будівельних робіт - 1 938 грн.; загальної
вартості матеріалів - 1 763,32 грн.;
вартість послуг з незалежної оцінки
збитків - 500 грн.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгяду цивільних і кримінальних справ
№ 4 від 01 березня 2013 року „Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" при визначенні
розміру та способу відшкодування
шкоди, завданої майну потерпілого,
судам слід враховувати положення
статті 1192 ЦК України. Наприклад, з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
такого ж роду і такої ж якості,
полагодити пошкоджену річ тощо) або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі. Як
при відшкодуванні шкоди в натурі, так і
при відшкодуванні реальних збитків
потерпілий має право вимагати
відшкодування упущеної вигоди.
Ухвалюючи рішення про стягнення на
користь потерпілого відшкодування
вартості майна, що не може
використовуватись за призначенням, але
має певну цінність, суд з урахуванням
принципу диспозитивності, тобто за
заявою заподіювача шкоди, одночасно
повинен вирішити питання про передачу
цього майна після відшкодування
збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо для відновлення попереднього
стану речі, що мала певну зношеність,
було використано нові вузли, деталі,
комплектуючі частини, у тому числі
іншої модифікації, що випускаються в
обмін знятих із виробництва однорідних
виробів, особа, відповідальна за шкоду,
не має права вимагати врахування
зношеності майна або меншої вартості
пошкоджених частин попередньої
модифікації. Зношеність пошкодженого
майна враховується у випадках
стягнення на користь потерпілого
вартості такого майна (у разі
відшкодування збитків).

У разі якщо на час виконання рішення
суду про відшкодування шкоди,
виправлення пошкодження за одержані за
рішенням суду кошти зросли ціни на
майно або роботи, на придбання чи
проведення яких було присуджено
відшкодування, потерпілий із цих
підстав може заявити додаткові вимоги
до особи, відповідальної за шкоду, якщо
не було його вини в тому, що виконання
проводилося вже після зростання цін і
тарифів.

Відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України суд
може зменшити розмір відшкодування
шкоди, завданої фізичною особою,
залежно від її матеріального
становища, крім випадків, коли шкоди
завдано вчиненням злочину.

Оскільки відповідач є інвалідом 2 групи
та отримує пенсію по інвалідності, суд
враховуючи матеріальне становище
відповідача вважає, що розмір
відшкодування шкоди слід зменшити.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивач
не надав суду достатніх доказів щодо
розміру завданої шкоди, оскільки, як
пояснив представник позивача,
будь-яких дозволів на проведення іншої
лінії зв'язку вони не отримували, а лише
замінили частину кабелю, але за
наявності між неправомітрними діями
відповідача і шкодою, яку він завдав,
безпосереднього причиного зв'язку,
висновок суду про зменшення розміру
відшкодування збитків, з урахуванням
матеріального стану відповідача є
законним і обгрунтованим.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про часткове
задоволення позовних вимог, тому
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303 ,307, 308, 313-315, 317,319, ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іванківського районного суду
Київської області від 24 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: