ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі
Семенченко Я.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до громадянки Росії
ОСОБА_4, третя особа: Державна
міграційна служба України Головне
управління в місті Києві Дарницький РВ
у м. Києві про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до громадянки Росії ОСОБА_4,
третя особа: Державна міграційна
служба України Головне управління в
місті Києві Дарницький РВ у м. Києві про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
посилаючись на те, що він є власником
квартири АДРЕСА_1. У лютому 2001 року
ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з
відповідачкою ОСОБА_4 03 грудня 2009 року
шлюб розірвано. ОСОБА_4 набувши статус
члена сім'ї позивача вселилася до
квартири, як дружина на підставі угоди -
надання в письмовій форми на підставі
згоди ОСОБА_2 від 18.03.2001 р. на реєстрацію
дружини в спірній приватній квартирі.
Відповідач ОСОБА_4 після укладення
шлюбу з власником квартири набула
статус члена його сім'ї та одержала
право на користування квартирою.
Обставиною встановлення особистого
сервітуту громадянки Росії ОСОБА_4 було
укладення шлюбу з власником квартири, а
отже і отримання статусу члена сім'ї
позивача. А так, як шлюб розірваний та у
власника квартири, проживати із
колишньою дружиною відповідачем не
має, а отже і обставина встановлення
особистого сервітуту припинена.

В позовних вимогах позивач просив
визнати громадянку Росії ОСОБА_4 такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням квартирою за
адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позовні вимоги підтримав, просив їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася, повідомлена за останнім
місцем проживанням (а.с. 199).

Представник третьої особи Державна
міграційна служба України Головне
управління в місті Києві Дарницький РВ
у м. Києві в судове засідання не
з'явився, надіслав до суду про розгляд
справи у його відсутність (а.с.202).

Вислухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини і
визначені їм правовідносини.

03 березня 2000 року ОСОБА_2 придбав
квартиру за адресою: АДРЕСА_1, згідно
договору купівлі-продажу нерухомості
від 03 березня 2000 року, яку 06 березня 2000
року зареєстровано в КП «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна» за № 41638 (а.с. 9).

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу
України власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного
кодексу України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу
України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.

21 лютого 2001 року ОСОБА_2 зареєстровано
шлюб з відповідачкою громадянкою Росії
ОСОБА_4.

Згідно рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 03 грудня 2009 року шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Громадянка Росії ОСОБА_4 набувши статус
члена сім'ї позивача була вселена в
квартиру АДРЕСА_1, як дружина на
підставі угоди - надання в письмовій
форми на підставі згоди ОСОБА_2 від
18.03.2001 року на реєстрацію дружини в
спірній приватній квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 після укладення
шлюбу з власником квартири набула
статус члена його сім'ї та одержала
право на користування квартирою.

Згідно з ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати визначається його
власником.

Відповідно до ст. 401 Цивільного кодексу
України право користування чужим
житлом відноситься до особистих
сервітутів. Особистий сервітут на
житло для громадянки Росії ОСОБА_4 був
встановлений угодою, за згодою
власника квартири згідно зі ст. 402
Цивільного кодексу України
встановлення сервітуту наданням в
письмовій формі згоди позивача від
18.03.2001 року на реєстрацію та проживання
дружини в спірній квартирі.

Особистий сервітут є право, яке виникає
на підставі закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 Цивільного
кодексу України сервітут припиняється
у разі припинення обставини, яка була
підставою для встановлення сервітуту.

Обставиною встановлення особистого
сервітуту громадянки Росії ОСОБА_4 було
укладення шлюбу з власником квартири, а
отже і отримання статусу члена сім'ї
позивача. А так як шлюб розірваний та у
власника квартири, проживати із
колишньою дружиною відповідачем не
має, а отже і обставина встановлення
особистого сервітути припинена.

У випадку передбачених ст. 406
Цивільного кодексу України сервітут
може бути припинений за рішенням суду
на вимогу власника майна за наявності
обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, оскільки в судовому
засіданні встановлено, що відповідач
громадянка Росії ОСОБА_4 перестала бути
членом сім'ї власника житла то згідно з
п. 4 ч. 1 ст. 406 Цивільного кодексу України
відпадає одна з необхідних обставин
для встановлення сервітуту за законом
і сервітут припиняється, а тому
громадянка Росії ОСОБА_4 вважається
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги позивача є законними та
обґрунтованими, а тому такими, що
підлягають до задоволення.

Приймаючи до уваги предмет даного
спору, наслідки його розгляду судом,
суд вважає за необхідне застосувати
положення частини першої статті 88 ЦПК
України.

Так стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду
сплачено судовий збір в сумі 114,70 грн.
(а.с. 1), які підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 64, 150, 156, 158, 162 ЖК
України, ст.ст. 3, 16, 316, 319, 321, 383, 386, 391, 401,
402, 405, 406, 627 ЦК України та на підставі
ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212-215, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до громадянки Росії
ОСОБА_4, третя особа: Державна
міграційна служба України Головне
управління в місті Києві Дарницький РВ
у м. Києві про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - задовольнити.

Визнати громадянку Росії ОСОБА_4 такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням квартирою за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса:
АДРЕСА_1) судовий збір в розмірі 114,70 (сто
чотирнадцять) гривень 70 копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: