АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

за участю:

представника позивача Литвиненко Т.М.

відповідач ОСОБА_3

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка на заочне рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 19 вересня 2014 року в справі за
позовом Київського національного
університету імені Тараса Шевченка до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
усунення перешкод у користуванні
майном та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року КНУ ім. Тараса
Шевченка звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
виселення з гуртожитку №1 КНУ ім.
Тараса Шевченка по АДРЕСА_1 без надання
іншого житла та стягнути з ОСОБА_3
заборгованість за проживання в
гуртожитку та використану
електроенергію на загальну суму 69 383,61
грн. (а. с. 2-6).

Під час розгляду справи
позивачем була подана заява,
задоволена судом першої інстанції про
зміну підстав та предмету позову.
Позивач просив суд усунути перешкоди в
реалізації КНУ ім. Тараса Шевченка
свого права користування належним йому
майном (будівлею) шляхом заборони
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
перебувати у будівлі по АДРЕСА_1 та
зберігати в зазначеній будівлі належне
їм майно, а також стягнути з ОСОБА_3
заборгованість по комунальним
послугам за проживання його сім'ї у
складі 4 осіб в гуртожитку та
використану ними електроенергію на
загальну суму 69 150,94 грн. Також просив
вирішити питання судових витрат у
справі (а. с. 95-99).

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 19.09.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Справа № 752/13469/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/13797/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Пасинок
В.С.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.В апеляційній
скарзі КНУ ім. Тараса Шевченка просить
скасувати заочне рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Апелянт посилається на те, що
рішення не відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
а також фактичним обставинам справи. В
обґрунтування своїх доводів вказує, що
у відповідачів відсутні підстави для
проживання у гуртожитку університету,
що підтверджується матеріалами справи.
Суд не прийняв до уваги, що з часу
заселення відповідачі не сплачують
комунальні послуги за проживання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню .

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що обраний позивачем спосіб
захисту цивільних прав та інтересів не
відповідає способам захисту,
визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України; щодо
стягнення заборгованості за
проживання в гуртожитку та використану
електроенергію, то вказана вимога є
недоведеною, оскільки позивач не
обґрунтував застосування тарифів за
комунальні послуги у межах
розрахункового періоду, та не пояснив з
чого вони складаються і які саме тарифи
застосовані при проведенні розрахунку.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів повністю
погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається, що під
час навчання ОСОБА_6 в Інституті
філології Київського національного
університету ім. Т. Шевченка на заочній
формі навчання в 2002 року було звернення
Голови Верховної Ради України до
ректора Університету щодо сприяння
ОСОБА_6 в наданні житла на час
екзаменаційної сесії, оскільки остання
є інвалідом та постійно потребує
сторонньої допомоги (а. с. 9). Таке
звернення було задоволено та за
розпорядженням Ректора ОСОБА_6 та її
матері було надано дозвіл на тимчасове
проживання у кімнаті АДРЕСА_1 в м. Києві
з 18.12.2002 року по 31.01.2003 року. Після
завершення зазначеного терміну
проживання батько ОСОБА_6, (відповідач
по справі) звертався до керівництва
навчального закладу з клопотанням про
продовження терміну проживання до
28.02.2003 року, а потім до 01.07.2003 року. У
червні 2003 року відповідач був
прийнятий на роботу до Київського
національного університету ім. Т.
Шевченка на посаду старшого майстра
студмістечка та продовжив проживати
разом зі своєю родиною у вказаному
гуртожитку. Відповідно до наказу від
27.02.2006 року ОСОБА_3 звільнено з посади
чергового гуртожитку №13 за власним
бажанням (а. с. 10). Враховуючи, що
відповідачі не виселилися з
гуртожитку, Університетом було подано
позов про їх виселення. Відповідно до
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 12.12.2007 року відповідачів по
справі було виселено з кімнати АДРЕСА_1,
однак до теперішнього часу воно не
виконано, а позивач пропустив строк для
його примусового виконання. (а. с. 11-13).
Наявна довідка-розрахунок по оплаті за
проживання та використану
електроенергію ОСОБА_3 в гуртожитку №1
студмістечка КНУ ім. Тараса Шевченка за
період з 01.09.2006 року по 01.04.2014 рік, станом
на 24.04.2014 рік виникла заборгованість у
сумі 68 462,52 грн. (а. с. 99-101). Відповідно до
актів від 23.04.2014 року та 26.09.2014 року було
здійснено перевірку житлової кімнати
НОМЕР_1 гуртожитку №1, в результаті якої
було виявлено значну кількість
особистих речей ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути, зокрема, і припинення дії,
яка порушує право.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині відмови позивачу у задоволенні
позову про відмову усунення перешкоди
в реалізації КНУ ім. Т. Шевченка права
користування належним йому майном
(гуртожитком) шляхом заборони ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 перебувати у
будівлі по АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог діючого
законодавства, порушення цивільного
права чи цивільного інтересу можуть
підлягати судовому захисту і у спосіб,
не передбачений законом, зокрема ст. 16
ЦК України, але який є ефективним
засобом захисту, тобто таким, що
відповідає змісту порушеного права,
характеру його порушення та наслідкам,
спричиненим цим порушенням.

Суд першої інстанції, встановивши
характер спірних правовідносин сторін
(предмет та підставу позову), характер
порушеного права позивача дійшов
обґрунтованого висновку про
неможливість його захисту в обраний
позивачем спосіб, оскільки такий
спосіб захисту, як вірно зазначив суд
першої інстанції, суперечить вимогам
Конституції України та Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання на території
України».

В зв'язку з наведеними обставинами,
висновки суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні даної частини
позовних вимог є правильними.

Посилання апелянта на те, що
відповідачі не позбавлені можливості
знаходитися у вищезгаданому
гуртожитку на підставі «Правил
внутрішнього розпорядку у
студентських гуртожитках Київського
національного університету імені Т.
Шевченка», на думку колегії, висновків
суду не спростовують, оскільки
зазначена вимога, виходячи з тексту
позовної заяви, носить категоричний та
безальтернативний характер.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновками суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
іншої частини позову .

З матеріалів справи вбачається, що
гуртожиток №1, який розташовано за
адресою АДРЕСА_1 є власністю КНУ ім. Т.
Шевченка (позивача по справі) (а. с.159).

Підставою для задоволення позову
власника про усунення перешкоди у
користуванні своїм майном є
встановлення факту порушення прав
власника і об'єктивно існуючих
перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до п. 2 «Примірного
положення про гуртожитки»,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. №208,
останні призначаються для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання.

З матеріалів справи вбачається, що
поселення відповідачів до
університетського гуртожитку №1 по
АДРЕСА_1 відбулося за особливих
обставин, а саме: навчання ОСОБА_6, яка
потребувала стороннього догляду.
Згідно з наказом від 26.06.2008 року №1791-33
її було відраховано зі складу
студентів, в зв'язку з закінченням (а. с.
22). Відповідно до наказу від 27.02.2006 року
ОСОБА_3 звільнено з посади чергового
гуртожитку №13 за власним бажанням (а. с.
10). Таким чином, відповідачі на
теперішній час не працюють та не
навчаються у КНУ ім. Т. Шевченка, але до
теперішнього часу зберігають у
гуртожитку особисті речі, що безумовно
є перешкодою для позивача у
користуванні спірної кімнати, а тому
він має право вимагати від
відповідачів їх усунення.

Більш того, на підставі рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 12.12.2007 року втратили право
проживання в кімнаті АДРЕСА_1, а тому і
на цих підставах не мають права
зберігати в вказаному гуртожитку
особисті речі.

Суд першої інстанції на вищезгадані
обставини уваги не звернув, в зв'язку з
чим зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи, а тому
рішення суду в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
задоволення позову.

Також колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову щодо
стягнення з відповідачів
заборгованості за комунальні послуги .

Відмовляючи у задоволенні даної
частини позовних вимог, суд першої
інстанції послався на недоведеність
позивачем таких вимог.

Згідно з п. п. 38, 39 Постанови Ради
Міністрів УРСР «Про затвердження
Примірного положення про гуртожитки»
від 03.06.1986 року №208, громадяни, які
проживають у приміщеннях, що
перебувають у їх відособленому
користуванні, вносять плату за
користування жилою площею і за
комунальні послуги по ставках
квартирної плати (тарифах),
установлених для будинків державного
та громадського житлового фонду. П. 39
плата за користування жилою площею в
гуртожитку і за комунальні послуги
вноситься не пізніше десятого числа
наступного за оплачуваним місяця.
Громадян, які самоправно зайняли жилу
площу в гуртожитку, виселяють без
надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.п. 1 п.7 постанови
Кабінету Міністрів України від 27.08.2010
року №796 «Про затвердження переліку
платних послуг, які можуть надаватися
навчальними закладами, іншими
установами та закладами системи
освіти, що належать до державної і
комунальної форми власності», у сфері
житлово-комунальних послуг: надання
спеціально облаштованих будинків і
приміщень, що перебувають на балансі
навчальних закладів, для тимчасового
проживання.

Вартість послуги за проживання в
гуртожитках університету визначається
згідно наказу Міністерства освіти і
науки, молоді та спорту України,
Міністерства фінансів України,
Міністерства охорони здоров'я України
від 28.03.2011 року №284/423/173 «Про
встановлення граничного розміру плати
за проживання в студентських
гуртожитках вищих навчальних закладів
державної та комунальної форм
власності». Відповідно до п. 2 наказу
конкретний розмір плати за проживання
в гуртожитках встановлюється
керівником вищого навчального закладу
за погодженням з профспілковим
комітетом студентів і розраховується
відповідно до Порядку надання інших
платних послуг державними та
комунальними навчальними закладами,
затвердженого наказом Міністерства
освіти і науки України, Міністерства
економіки України, Міністерства
фінансів України від 23.07.2010 N 736/902/758,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30.11.2010 за N 1196/18491,
виходячи з нормативу житлової площі на
кожного мешканця, встановленого згідно
з проектною документацією при
будівництві гуртожитку, та
розрахункового коефіцієнта загальної
площі, що припадає на кожного мешканця
гуртожитку.

Згідно довідки-розрахунку по оплаті за
проживання та використану
електроенергію ОСОБА_3 в гуртожитку №1
студмістечка КНУ ім. Тараса Шевченка за
період з 01.09.2006 року по 01.04.2014 рік, станом
на 24.04.2014 рік виникла заборгованість у
сумі 69 150,94 грн. (а. с. 99-101). Прядок сплати
комунальних послуг у зазначеному
гуртожитку визначено на підставі
наказу ректора КНУ ім. Т.Шевченка «Про
оплату за користування гуртожитками
Університету» від 21.03.2006 року № 184-32 (а.
с. 160-161).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачі з часу заселення
користувалися комунальними послугами
в зазначеному гуртожитку, але фактично
їх не сплачували. Дані обставини
підтвердив при апеляційному розгляді
справи і відповідач ОСОБА_3

Отже, відповідачі без належних
правових підстав продовжували жити в
гуртожитку №1 університету та не
здійснювали оплату за проживання в
ньому, внаслідок чого виникла вказана
заборгованість, яка і підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Суд першої інстанції на вказані
обставини також уваги не звернув, в
зв'язку з чим зробив висновки, які не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до пунктів 1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновку суду обставинам справи, а
також порушення або неправильне
застосування норм матеріального й
процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню і
ухвалення нового на підставі ч. 3 ст. 309
ЦПК України.

Зважаючи на викладене та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 19 вересня 2014
року в частині вирішення позовних
вимог про усунення перешкоди у
здійсненні права власності шляхом
заборони збереження речей та про
стягнення заборгованості за
проживання в гуртожитку - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Усунути перешкоду Київському
національному університету імені
Тараса Шевченка у здійсненні права
власності на гуртожиток №1 по АДРЕСА_1
шляхом заборони ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 зберігати в будівлі по АДРЕСА_1
належне їм майно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Київського національного університету
імені Тараса Шевченка заборгованість
за комунальні послуги проживання в
кімнаті АДРЕСА_1 за період з вересня 2006
року по квітень 2014 року на загальну
суму 69 150 (шістдесят дев'ять тисяч сто
п'ятдесят) грн. 94 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Київського національного університету
імені Тараса Шевченка судовий збір в
розмірі 1 161 (тисяча сто шістдесят одна)
грн. 39 (тридцять дев'ять) коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
Т.О. Невідома

А.А. Пікуль