Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Оробцова Р.І.
Справа № 2-3366/13
Провадження № 22ц/782/5500/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Оробцової Р.І.

суддів: Карташова О.Ю.,Є.А.,
Дронської І.О.

при секретарі : Скоробогатовій
Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 18 листопада 2013 року

за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі ТВБВ
№10012/0199 філії - Луганського обласного
управління АТ «Ощадбанк» про визнання
недійсним кредитного договору,
іпотечних договорів та за зустрічним
позовом Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі ТВБВ №10012/0199 філії -
Луганського обласного управління АТ
«Ощадбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про звернення стягнення на іпотечне
нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом про визнання недійсним
кредитного договору №383/3д/07 від 01
серпня 2007р., іпотечного договору від 01
серпня 2007р. за реєстровим №2047 та
іпотечного договору від 01 серпня 2007 р.
за реєстровим №2049. В обґрунтування
якого зазначив, що між ним та АТ
«Ощадбанк» в особі ТВБВ №10012/0199 філії -
Луганського обласного управління АТ
«Ощадбанк» 01 серпня 2007 р. укладено
договір відновлюваної кредитної лінії
№383/3д/07, за яким одержано кредит у
розмірі 85 000 доларів США під 14,4% річних
за користування кредитом. З метою
забезпечення виконання своїх
зобов'язань за цим договором в той же
день ним з банком був укладений
іпотечний договір за реєстровим № 2049,
за яким він передав у іпотеку житловий
будинок з належними господарськими
будівлями та спорудами, а також
земельну ділянку, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2. Також з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між банком та
ОСОБА_5 був укладений іпотечний договір
за реєстровим № 2047, за яким ОСОБА_5
передала у іпотеку квартиру, яка їй
належить, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що кредит
незаконно надано в іноземній валюті,
хоча єдиним засобом платежу в Україні є
гривня, вважаючи що умови кредитного
договору суперечать ст. ст. 524, 533 ЦК
України, ст.35 Закону України «Про
національний банк України» та ст. ст.3,5
Декрету Кабінету Міністрів «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» (далі Декрет КМУ),
оскільки на час укладання кредитного
договору в його сторін не було
індивідуальної ліцензії, необхідної
для надання і одержання резидентами
кредитів в іноземній валюті, якщо
терміни і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі, використання
іноземної валюти на території України
як засобу платежу або як застави. Також
ОСОБА_3 посилається на те, що умови
кредитного договору є несправедливими
і такими, що суперечать принципу
добросовісності та приводять до
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків на його шкоду, оскільки
валютний курс значно змінився з
моменту укладання кредитного договору.
Позивач зазначає, що при вчиненні
правочину, помилився щодо обставин, які
мають істотне значення, та просить
визнати недійсним кредитний договір
№383/3д/07 від 01 серпня 2007р., іпотечний
договір від 01 серпня 2007р. за реєстровим
№2047 та іпотечний договір від 01 серпня
2007р. за реєстровим №2049.

У березні 2012 року відповідачем по
справі подано зустрічну позовну заяву
в якій просив суд в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_3 за договором
відновлюваної кредитної лінії № 383/3д/07
від 01 серпня 2007 р. в сумі 114 493 (сто
чотирнадцять тисяч чотириста
дев'яносто три ) доларів США 42 центів, а
також витрат на судовий збір в сумі 3225,00
гривень звернути стягнення на
заставлене нерухоме майно, шляхом
проведення прилюдних торгів, а саме на
квартиру, що знаходиться за адресою :
АДРЕСА_1., яка належить ОСОБА_5 та
встановити початкову ціну предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
у сумі 203300,00 грн. та на житловий будинок
з земельною ділянкою, що знаходяться за
адресою АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_3,
та встановити початкову ціну предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
у сумі 459,600,00 грн. Також стягнути з
ОСОБА_4, як солідарного поручителя,
заборгованість в сумі 114 493 (сто
чотирнадцять тисяч чотириста
дев'яносто три ) доларів США 42 центів.

В обґрунтування зустрічного позову
зазначено, що відповідно до умов
договору відновлюваної кредитної
лінії № 383/3д/07 від 01 серпня 2007 р філією -
Луганським міським відділенням № 7511 АТ
«Ощадбанк» наданий кредит ОСОБА_3 у
сумі 85 000,00 (вісімдесят п'ять тисяч)
доларів США, із сплатою за користування
кредитом 14,4 % річних, з остаточним
терміном повернення кредиту є 01 серпня
2017 року. В забезпечення своєчасного
виконання ОСОБА_3 зобов'язання за
кредитним договором були укладені
наступні договори забезпечення: 1) між
банком і ОСОБА_3 - Іпотечний договір,
посвідчений 01 серпня 2007 року приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 2049, предметом іпотеки
якого є житловий будинок з належними
господарськими будівлями та спорудами,
а також земельна ділянка, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2; 2) між
банком і ОСОБА_5 - іпотечний договір,
посвідчений від 01 серпня 2007 приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 2047, предметом іпотеки
якого є квартира, що знаходиться за
адресою : АДРЕСА_1; 3) між банком, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 - договір поруки від 01 серпня
2007 р..

Оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі ТВБВ №10012/0199 філії -
Луганського обласного управління АТ
«Ощадбанк» відмовлено за
необґрунтованістю.

Уточнені позовні вимоги АТ «Ощадбанк»
в особі ТВБВ №10012/0199 філії -Луганського
обласного управління АТ «Ощадбанк»
задоволено. В рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_3 за договором
відновлюваної кредитної лінії № 383/3д/07
від 01 серпня 2007 року стягнуто 114 493 (сто
чотирнадцять чотириста дев'яносто три)
доларів США 42 центів, а також витрати на
судовий збір в сумі 3 225,00 гривень,
звернуто стягнення на заставлене
нерухоме майно, шляхом проведення
прилюдних торгів, а саме на квартиру
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 та
встановлено початкову ціну предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
у сумі 203300 грн. та на житловий будинок з
земельною ділянкою, що знаходяться за
адресою АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_3,
та встановлено початкову ціну предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
у сумі 459600 грн. Стягнуто з ОСОБА_4, як
солідарного поручителя,
заборгованість в сумі 114 493 (сто
чотирнадцять тисяч чотириста
дев'яносто три ) доларів США 42 центів.

В апеляційній скарзі апелянт вважає
рішення незаконним та таким, що
підлягає скасуванню у зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому просить
суд скасувати рішення Жовтневого
районного суду м. Луганська від 18
листопада 2013 року та справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
сторін, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що
встановлені судом обставини у повному
обсязі відповідають матеріалам справи,
оскільки судом першої інстанції
встановлено, що відповідно до ч. 2 ст. 192
та ч.3 ст. 533 ЦК України використання
іноземної валюти, в тому числі при
здійсненні розрахунків на території
України за зобов'язанням допускається
у випадках в порядку та на умовах
встановлених законом. Законодавчим
актом, який регулює правовідносини у
сфері валютного регулювання і
валютного контролю, є Декрет Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю».

Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» кошти -
це гроші у національній або іноземній
валюті.

Ст. 47 та 49 цього Закону визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ
Національний банк України видає
індивідуальні та генеральні ліцензії
на здійснення валютних операцій, які
підпадають під режим ліцензування
згідно з цим Декретом. Генеральні
ліцензії видаються комерційним банкам
та іншим фінансовим установам України,
національному оператору поштового
зв'язку на здійснення валютних
операцій, що не потребують
індивідуальної ліцензії, на весь
період дії режиму валютного
регулювання.

За відсутності нормативних вимог для
застосування індивідуального
ліцензування щодо валютних операцій,
пов'язаних із наданням резидентами
(банками та іншими фінансовими
установами) кредитів в іноземній
валюті іншими резидентам, єдиною
правовою підставою для здійснення
банками кредитів в іноземній валюті
згідно зі ст. 5 Декрету КМУ є наявність у
банку генеральної ліцензії на
здійснення валютних операції,
отриманої в установленому порядку,
наявність у банку відповідної
генеральної ліцензії або дозволу НБУ
на здійснення кредитних операцій у
валюті не суперечить вимогам чинного
законодавства України.

Відповідно до вищезазначених
нормативно-правових актів України АТ
«Ощадбанк» має право надавати кредити
у іноземній валюті на підставі
Банківської ліцензії №148 виданої
Національним банком України 16 січня 2002
року та письмового дозволу №148-1
виданого Національним банком України 16
січня 2002 року та письмового дозволу
№148-2 - виданого 29 квітня 2002 року.

Така правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
21 березня 2011 року, яка згідно зі ст. 360-7
ЦПК є обов'язковою для судів, які
повинні судову практику привести у
відповідності до його рішення.

Що стосується посилання позивача
ОСОБА_3 щодо недійсності кредитного
договору та іпотечних договорів на
підставі п. 3 ст. 215 та ст. 229 ЦК України,
суд першої інстанції обґрунтовано
прийшов до наступного.

Згідно із ч.І ст.229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

Згідно п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (ст.229 ЦК України),
мають існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
повинна довести, що така помилка дійсно
мала місце, а також що вона має істотне
значення.

При цьому посилання позивача на
несправедливість умов договору про
покладання на позичальника ризику
знецінення національної валюти, є
помилковим, оскільки відповідно до п.3
ст.3 та ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладанні договорів та
визначенні умов з урахуванням вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, вимого розумності та
справедливості, а п.3.8. Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
постановою Правління Національного
Банку України від 10 травня 2007 року №168
та зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 25 травня 2007 року за №
541/13808, встановлює, що у разі надання
кредиту в іноземній валюті банки
зобов'язані під час укладання
кредитного договору попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за кредитним
договором несе споживач. Така норма
запроваджена на виконання Закону
України «Про захист прав споживачів»
та дотримана відповідачем у п.1.9.
укладеного сторонами кредитного
договору.

Зважаючи на зазначене суд першої
інстанції правомірно прийшов до
висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_3
задоволенню не підлягають.

Що стосується заявлених вимог AT
«Ощадбанк» в особі ТВБВ №10012/0199 філії
-Луганського обласного управління AT
«Ощадбанк», слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково після
прострочення.

Згідно ч.І ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Банк зобов'язання щодо надання
позичальнику грошових коштів згідно
умов кредитного договору №383/3д/07 від 01
серпня 2007 року виконав, надавши ОСОБА_3
грошові кошти в сумі 85 000 доларів США, що
підтверджено заявами позичальника на
видачу кредиту.

Відповідно до умов п.3.3.1. ОСОБА_3
зобов'язався точно та в строки,
обумовлені договором, повернути кредит
в сумі 85 000 доларів США, своєчасно
сплачувати проценти за користування
кредитом, комісійні винагороди за
банківські послуги та належним чином
виконувати взяті на себе зобов'язання
за договором. У випадку неналежного
виконання зобов'язань на першу вимогу
банку достроково повернути кредит з
одночасною сплатою процентів,
нарахованих на фактичний залишок
заборгованості по кредиту, а також
сплатити штрафні санкції в порядку та
на умовах, передбачених договором,
відшкодувати банку в повному обсязі
збитки.

В забезпечення своєчасного виконання
ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним
договором між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено договір поруки від 01
серпня 2007 року, поручителем виступила
ОСОБА_4, згідно п.1.1. якого вона
зобов'язалася перед банком відповідати
солідарно в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором та
додатковими угодами. Також, між банком
та ОСОБА_3 було укладено іпотечний
договір, посвідчений 01 серпня 2007 року
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим №2049. Предметом іпотеки
за цим договором є житловий будинок з
належними господарськими будівлями та
спорудами, а також земельна ділянка, що
знаходяться за адресою : АДРЕСА_2.

Крім того, між банком та ОСОБА_5 було
укладено іпотечний договір,
посвідчений 01 серпня 2007 року приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим №2047. Предметом іпотеки за
цим договором є квартира, що
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. За
вказаним договором ОСОБА_5 виступила
майновим поручителем за зобов'язаннями
ОСОБА_3

Згідно з п. 1.2. та п.1.5..1.3. кредитного
договору ОСОБА_3 зобов'язався
здійснювати погашення кредиту та
сплачувати нараховані проценти за
користування кредитом щомісячно
рівними частинами до 25 числа кожного
місяця.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним
договором виконував неналежними чином,
внаслідок чого утворилася
заборгованість, яка станом на 26.11.2012 р.
складає 114 493 (сто чотирнадцять тисяч
чотириста дев'яносто три ) доларів США 42
центів, зокрема:

- залишок заборгованості за
кредитом - 82 449,24 дол. США;

- залишок заборгованості за
нарахованими та не отриманими
відсотками - 22 009,70 дол. США;

- пеня за прострочену
заборгованість за кредитом - 10 034,48 дол.
США.

Згідно з п. 3.3.1. кредитного договору
ОСОБА_3 зобов'язався здійснювати
платежі у строки, передбачені
договором, а у разі порушення
зобов'язання - достроково повернути
кредит, сплатити проценти та штрафні
санкції.

Згідно умов п.1.1. договору поруки ОСОБА_4
зобов'язалася перед банком відповідати
солідарно в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання ОСОБА_3
зобов'язання за кредитним договором та
додатковими угодами до нього. Згідно
умов п.2.1. договору поруки - у разі
порушення ОСОБА_3 свого зобов'язання
банк має право вимагати від поручителя
виконання зобов'язання боржника перед
кредитором згідно умов договору, в
порядку передбаченому договором
поруки.

Згідно умов п.4.2. іпотечного договору у
випадку невиконання чи неналежного
виконання іпотекодавцем або боржником
зобов'язання в цілому або частково, а
також у випадках, передбачених
договором, іпотекодержатель реалізує
своє право шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки. Згідно п. 4.3.
договору іпотеки банк має право
задовольнити свої вимоги за рахунок
предмета іпотеки в повному обсязі.

Згідно п.3.2.2. кредитного договору банк
має право у випадку виникнення
простроченої заборгованості за
кредитом та/або почати процедуру
звернення стягнення на заставлене
нерухоме майно.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
мають виконуватись належними чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71 (позика), якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2. ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Колегія апеляційного суду
погоджується з висновком місцевого
суду, що позивач за зустрічним позовом
правомірно вимагає повернення суми
кредиту, а також сплату процентів у
примусовому порядку, посилаючись на
кредитний договір. Таке право також
передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України, яка
застосовується до правовідносин за
кредитним договором.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлене договором поруки.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму
вищого спеціалізованого суду України
від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішення спорів, що витікають з
кредитних правовідносин», у разі якщо
кредит правомірно наданий в іноземній
валюті та кредитодавець (позивач)
просить стягнути кошти в іноземній
валюті, суд у резолютивній частині
рішення зазначає про стягнення таких
коштів саме в іноземній валюті, що
відповідає вимогам частини третьої
статті 533 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги щодо
солідарного стягнення існуючої
кредитної заборгованості відповідають
чинному законодавству та умовам
договору поруки.

Згідно з ч.І ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимого за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до вище зазначеного суд
першої інстанції прийшов до законного
та справедливого рішення, що
зустрічний позов підлягає задоволенню
у повному обсязі.

Проте, судова колегія вважає
необхідним змінити рішення суду в
частині віднесення судових витрат до
сум які підлягають стягненню шляхом
звернення стягнення на заставне
нерухоме майно. Порядок стягнення
судового збору регулюється нормами
цивільно-процесуального закону і не
може бути стягнутий судовий збір за
рахунок реалізації заставного майна.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції узгоджується з
встановленими обставинами і
відповідає вимогам закону, тому
підстав для скасування рішення колегія
суддів не вбачає.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта
про незаконність та необґрунтованість
рішення суду слід вважати такими, що не
заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Згідно ст.. 309 ЦПК України встановлене
порушення процесуального і
матеріального в частині стягнення
судового збору, що є підставою для
часткової зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308,309, 315, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 18 листопада 2013 року
змінити в частині стягнення судового
збору.

Виключити з резолютивної частини
слова: «…а також витрат на судовий
збір в сумі 3250 грн.».

Доповнити рішення наступним: стягнути
на користь Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі ТВБВ №10012/0199 філії -
Луганського обласного управління АТ
«Ощадбанк» 3 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по
1083 грн. 33 коп. в рахунок відшкодування
по сплаті судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :