Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2767/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
УХВАЛА

Іменем України

09.12.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді -
Сукач Т.О.

суддів
- Кривохижі В.І., Мурашка С.І.

при секретарі
- Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«ЦЕНТР-ЩИТ», третя особа -
Кіровоградський міський центр
зайнятості, про стягнення
невиплачених суду при звільненні,за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Кіровського районного суду міста
Кіровограда від 24 вересня 2014 року і

в с т а н о в и л а :

10 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«ЦЕНТР-ЩИТ», третя особа -
Кіровоградський міський центр
зайнятості, про стягнення
невиплачених суду при звільненні,
посилаючись на порушення відповідачем
норм трудового законодавств та його
(позивача) прав, з урахуванням
уточнення позовних вимог та залишення
їх частини без розгляду, просив суд :

- зобов'язати ТОВ «ЦЕНТР-ЩИТ» прийняти
від нього (позивача) лікарняний лист
від 02.06.2014 року серії АГВ №089948, виданий
КЗПО №1 міста Кіровограда для
відповідного його оформлення;

- визнати неправомірним дії
відповідача в частинах визнання
прогулами робочі дні з 21 травня по 05
червня 2014 року;

- зобов'язати відповідача нарахувати і
виплатити йому заробітну плату за
період з 21 травня по 16 червня 2014 року -
день видачі трудової книжки, за 25 днів у
розмірі 1613,20 грн.;

- стягнути з відповідача моральну
(немайнову) шкоду в сумі 2 500 грн. та 200
грн. сплачених ним за проходження
медичних оглядів, без утримання
податків та обов'язкових платежів до
бюджету;

- зобов'язати відповідача за свій
рахунок перерахувати відповідні
ставки податків та зборів до
відповідних фондів за ОСОБА_2;

- стягнути з відповідача на його
(позивача) користь заборгованість по
заробітній платі та суму повного
розрахунку при звільненні за період з
05.05.2014 р. по день її виплати з
урахуванням індексу інфляції із
розрахунку, що середньомісячна
заробітна плата складає 1 218 грн.

- стягнути судові витрати в дохід
держави;

Рішенням Кіровського районного суду
міста Кіровограда від 24 вересня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення суду як
такого, що ухвалене з порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить постановити нове рішення, яким
задовольнити його вимоги у повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_2, який підтримував доводи
апеляційної скарги, заперечення на
скаргу представника ТОВ«ЦЕНТР-ЩИТ»,
ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Отже, правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення (можливого порушення),
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів, а також у
разі звернення до суду органів і осіб,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб або
державні та суспільні інтереси. Тому
суд повинен установити, чи були
порушені (чи існує можливість
порушення), не визнані або оспоренні
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача щодо порушення
відповідачем його трудових прав не
ґрунтуються на законі та не
підтверджуються належними доказами.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає встановленим обставинам
справи та наданим сторонами доказам.

Відповідно до ч.1 ст.23 КЗпП України
трудовий договір може бути: 1-
безстроковим, що укладається на
невизначений строк; 2 - на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін; 3 - таким, що укладається на час
виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавством (ч.2 ст.23 КЗпП України).

Судом з'ясовано, що між позивачем і ТОВ
«ЦЕНТР-ЩИТ» укладено строковий
трудовий договір № 14 на період
виконання сезонних робіт
підприємствами-замовниками охоронних
послуг, а саме : з 05.05. по 05.06.2014 року
(наказ № 10-К від 05.05.2014 року). ОСОБА_2
прийнятий охоронником ТОВ «Центр-щит»
з посадовим окладом 1 218 грн. згідно
штатного розкладу (а.с.21,33).

При прийнятті на роботу
позивача було ознайомлено з умовами
праці, посадовою інструкцією
охоронника, з ним було проведено
інструктаж з охорони праці, що
підтверджується його підписами в
журналі реєстрації інструктажів з
питань охорони праці на робочому місці
та в листку ознайомлення з посадовою
інструкцією (а.с.24-27,155 на звороті).

Судом встановлено, що з 21
травня по 05 червня 2014 року позивач на
роботу не виходив, про що
адміністрацією підприємства було
складено 14 актів про відсутність
працівника на робочому місці (а.с.36, 44-55).

29 травня 2014 року за вихідним №
11 ОСОБА_2 було направлено лист і
запропоновано з'явитися на
підприємство 02 червня 2014 року та дати
пояснення щодо причин відсутності на
роботі з 22 травня 2014 року (а.с.90).

В судовому засіданні позивач не
заперечував проти того, що він дійсно
був повідомлений про необхідність
прибути на роботу 22.05.2014 року для
надання пояснень про причини
відсутності на роботі у зазначені дні,
але відмовився це зробити, оскільки
брав участь у виборчому процесі. Крім
того, він з 22.05. по 29.05.2014 року був
зайнятий у судових засіданнях як
представник сторони у цивільній
справі, про що надав копії судових
повісток (а.с.93).

Доказів того, що у передбаченому
Законом України «Про вибори Президента
України» порядку він був звільнений
від викання трудових обов'язків,
позивач суду не надав. Представництво
інтересів третіх осіб у судових
засіданнях не є поважною причиною
відсутності на роботі.

Отже, встановивши, що позивач без
поважних причин був відсутній на
роботі з 21.05. по 30.05.2014 року, суд дійшов
правильного висновку про те, що
відповідач мав право визнати вказані
дні відсутності його на роботі
прогулами і обґрунтовано відмовив у
задоволенні вимог щодо визнання
неправомірними дій відповідача про
визнання днів з 21 травня по 30 травня 2014
року прогулами.

Доводи апеляційної скарги позивача в
цій частині не підтверджені доказами і
висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є, зокрема, закінчення строку
(пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків,
коли трудові відносини фактично
тривають і жодна з сторін не поставила
вимогу про їх припинення.

Наказом від 30.05.2014 року № 12-к ТОВ
«ЦЕНТР-ЩИТ» ОСОБА_2 було звільнено з
роботи з 05.06.2014 року у зв'язку із
закінченням строку трудового договору
(п.2 ст.36 КЗпП України) (а.с.3).

За фактично відпрацьований час ( 11
робочих днів у травні 2014 року),
відповідач нарахував позивачу
заробітну плату та компенсацію за
невикористану відпустку у розмірі 766,27
грн., з яких утримано 27,59 грн. - єдиного
внеску та 110,80 грн. податку на доходи
фізичних осіб, а 627,88 грн., за заявою
позивача, оскільки в день звільнення
він на роботі не був, направлено
поштовим електронним переказом за
місцем його проживання: АДРЕСА_1
(а.с.42,56,83,84). Позивач підтвердив, що
вказаний грошовий переказ він отримав.

Враховуючи те, що в судовому засіданні
знайшло своє підтвердження, що позивач
був відсутній без поважних причин на
роботі з 21.05. по 05.06.2014 року,
підприємством відповідно до положень
ст.116 КЗпП України проведено з ним
повний розрахунок при звільненні,
колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
вимог позивача в частині стягнення
проіндексованої заборгованості по
заробітній платі та повного розрахунку
при звільненні за період з 05.05.2014 р. по
день її фактичної виплати з
розрахунку, що середньомісячна
заробітна плата складає 1 218 грн.

Суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні вимог про стягнення 200 грн.
сплачених за проходження медичних
оглядів, оскільки позивачем не надано
відповідних документів, що
підтверджують ці витрати.

Статтею 60 ЦПК України обов'язок надати
докази на підтвердження своїх вимог і
заперечень покладено на сторони.

Судом встановлено, що листом ТОВ
«ЦЕНТР-ЩИТ» від 12.06.2014 року ОСОБА_2 було
роз'яснено, що вирішення питання про
виплату компенсації за проходження
медичного огляду, буде можливим після
направлення на адресу товариства
документів або їх копій, які
підтверджують суму витрачених коштів
(а.с.66).

Такі документи відповідачу позивачем
надані не були. Не були надані вони і до
суду.

З 02.06. по 06.06.2014 року позивач перебував
на лікарняному, що підтверджується
листком непрацездатності серія АГВ №
089948 (а.с.5).

Згідно роз'яснень Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, що містяться у листі №
05-31-1137 від 06.08.2004 року «Щодо деяких
питань соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності» у
разі, якщо під час тимчасової
непрацездатності у працівника
закінчується дія строкового трудового,
на підставі п.2 ст.36 КЗпП видається
наказ про його звільнення, але допомога
по тимчасовій втраті працездатності
надається йому до відновлення
працездатності або до встановлення
МСЕК інвалідності за рахунок коштів
фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності.

Отже, перебування працівника на
лікарняному у зв'язку з хворобою на
момент закінчення строку дії
строкового трудового договору не є
підставою для продовження трудових
відносин, а лише спричиняє зобов'язання
роботодавця перед працівником щодо
виплати допомоги по тимчасовій
непрацездатності протягом перших п'яти
днів хвороби.

Виходячи з вищевикладеного, зазначені
обмеження щодо звільнення працівника
під час хвороби застосовуються
виключно у разі припинення трудових
відносин з працівником з ініціативи
роботодавця. Натомість, звільнення
працівника у зв'язку з закінченням
строку строкового трудового договору
не є ініціативою роботодавця, а є лише
наслідком спливу строку дії строкового
трудового договору.

В судовому засіданні представник
відповідача вказала, що ТОВ «ЦЕНТР-ЩИТ»
не заперечує проти виплати ОСОБА_2
допомоги по тимчасовій
непрацездатності, проте позивач до
товариства не звертався, лікарняний
лист не надавав, про що свідчить
наявність оригіналу листка
непрацездатності в матеріалах справи
(а.с.5).

Позивач до суду з вимогами про
стягнення на його користь допомоги по
тимчасовій непрацездатності не
звертався.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно ч.1 ст.11 ЦК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Ураховуючи зазначені вимоги закону,
пояснення представника відповідача,
колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що вимоги
позивача в частині покладення
обов'язку на відповідача прийняти та
оформити лікарняний лист не підлягають
задоволенню, оскільки між сторонами
відсутній спір. Право позивача на
отримання допомоги по тимчасовій
непрацездатності відповідачем не
порушується та не оспорюється.

Оскільки позивачем не надано доказів
на підтвердження факту заподіяння йому
моральної шкоди відповідачем, суд
правильно відповідно до положень ст. 2371
КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України
відмовив позивачу у задоволенні таких
вимог.

Питання щодо розподілу судових витрат
судом вирішено у відповідності з
вимогами ст.88 ЦПК України

В основу доводів апеляційної скарги
позивачем покладено вимоги зазначені у
позовній заяві. Ці доводи судом першої
інстанції досліджувалися,
перевірялися і визнані
безпідставними. До апеляційної скарги
позивачем не надано доказів, що
спростовували б висновки суду першої
інстанції, тому колегія суддів не
вбачає підстав для її задоволення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для скасування рішення. Суд
розглянув справу відповідно до наданих
сторонами доказів та по суті правильне,
що відповідно до ст.308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313,314,315 ЦПК
України колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду
міста Кіровограда області від 24
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді

Судді

СуддіСудді