Справа № 2-841/11 Головуючий у І
інстанції Гумбатов В.А.Провадження №
22-ц/780/1908/14 Доповідач у 2 інстанції
ІгнатченкоКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Бородянського
районного суду Київської області від 23
грудня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом та з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив стягнути на свою користь з
відповідача борг за договором позики в
сумі 155 415 грн., три проценти річних в
сумі 14 400,90 грн., понесені витрати по
сплаті судового збору та за
інформаційно-технічне забезпечення
процесу, а також витрати за надання
правової допомоги в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2, з
посиланням на боргову розписку, вказав,
що 13 жовтня 2005 року ОСОБА_1 під розписку
взяв у нього в борг грошові кошти в сумі
19 500 дол. США без визначення строку їх
повернення. У подальшому на письмову
вимогу позивача про повернення боргу
відповідач не прореагував жодним чином
та борг не повернув.

Заочним рішенням Бородянського
районного суду Київської області від 23
грудня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
борг за договором позики в сумі 155 415
грн., три проценти річних від суми боргу
в сумі 14 440 грн., відшкодування витрат на
правову допомогу в розмірі 20 000 грн. та
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою суду від 9 січня 2014 року заяву
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 28
січня 2014 року відповідач, через
представника за довіреністю ОСОБА_3,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати, з мотивів порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
представник відповідача вказала, що
надану суду розписка не може вважатися
договором позики, оскільки в ній не
зазначено істотних умов визначених для
такого договору. Суд не використав всі
можливі засоби для повідомлення
відповідача про дату і час слухання
справи, порушив принцип змагальності
сторін та неналежно оцінив наявні
докази у справі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову в частині стягнення боргу за
договором позики та трьох процентів
річних, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач порушив умови
взятого на себе зобов'язання щодо
своєчасного повернення суми боргу за
договором позики на вимогу позивача.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК
України).

З матеріалів справи убачається, що 13
жовтня 2005 року ОСОБА_1 під розписку взяв
у ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 19 500
дол. США, що за офіційним курсом НБУ
складає 155 415 грн., без визнечення строку
їх повернення.

Проте як встановлено в судовому
засіданні та не заперечувалося
сторонами, відповідач своїх
зобов'язань щодо забезпечення
повернення суми позики не виконував
тривалий час, у зв'язку з чим 26 червня 2011
року позивачем на відому йому адресу
відповідача (довідка Немішаєвської
селищної ради № 558 від 19 квітня 2011 року)
було направлено лист-вимогу про
негайне повернення боргу в сумі 19 500
дол. США (а.с.10), що також було залишено
поза увагою ОСОБА_1, що підтверджується
описом та квитанцією поштового
відправлення.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
ставляться звичайно.

За правилами ст. 545 ЦК України якщо
боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

В ст. 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками
(ст. 1046 ЦК України).

У відповідності ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже наявна в матеріалах справи копія
розписки на підтвердження укладеного
договору позики містить зобов'язання
ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 визначену суму
грошей, що становить основний зміст та
істотні обставини позичкового
зобов'язання, передбаченого ч. 1 ст. 1046
ЦК України і є належним доказом
укладення між сторонами позики
вказаної грошової суми (а.с.9).

Крім того в матеріалах справи наявний
висновок експертного лінгвістичного
дослідження розписки ОСОБА_1 за заявою
ОСОБА_2, складений Центром судових
експертиз «Альтернатива» 31 жовтня 2011
року, в якому йдеться про значення
слова «винен» у тексті розписки від 13
жовтня 2005 року, що полягає у обов'язку
відповідача віддати позивачу певну
суму, а саме 19 500 дол. США.

Статтею 1049 Цивільного кодексу
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцю
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості, та
самого роду та такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

За ст. 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК
України).

Як убачається з розпорядження
Національного банку України від 12
серпня 2011 року, тобто на день
пред'явлення позову, офіційний курс
гривні по відношенню до долара США
становить 797 грн. за 100 дол. США, з чого
слідує, що судом першої інстанції
обгрунтовано визначено суму стягнення
в розмірі 155 415 грн. (19 500х7,97).

Щодо стягнення 3% річних колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції не
вірно визначив вказану суму, взявши за
основу розрахунок позивача за період з
10 серпня 2008 року по день ухвалення
рішення, і вважає за необхідне зменшити
вказану суму відповідно до вимог ч.2 ст.
530 ЦК України, якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Позивач направив відповідачу вимогу
про виконання зобов'язання 26.06.2011 року
(а.с.10), тому строк з якого необхідно
відраховувати 3% починається через 7
днів, тобто з 02.07.2001 року по 23.12.2011 року,
по день ухвалення рішення, що складає 5
місяців 21 день і в грошовому виразі
складає 2213грн.68 коп. від суми 155 415грн.

Таким чином враховуючи, що ОСОБА_1
порушено зобов'язання щодо повернення
боргу за договором позики, суд першої
інстанції у відповідності до вимог
ст.ст. 212-214 ЦПК України неповністю
з'ясував фактичні обставини справи, від
яких залежить правильне вирішення
спору щодо вимог ОСОБА_2, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
правовідносин, що виникли між
сторонами та дійшов не зовсім вірного
висновку щодо розміру стягнення
заборгованості з відповідача, рішення
суду в частині стягнення 3% річних від
суми боргу необхідно змінити зменшивши
вказану суму з 14 440грн до 2213грн.

Разом з тим колегія суддів вважає,
обґрунтованими доводи апелянта щодо
порушення судом першої інстанції норми
процесуального законодавства, зокрема
при вирішенні питання про стягнення
витрат за надання правової допомоги в
розмірі 20 000 грн.

Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать:
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення; витрати на правову
допомогу.

Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Постановою КМУ №590 від 27 квітня 2006 року
визначено граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави.

Вирішуючи вказану справу та стягуючи з
відповідача на корись позивача судові
витрати понесені позивачем на оплату
правової допомоги в розмірі 20 000,00грн.
суд першої інстанції не врахував
вказаних вище норм чинного
законодавства, а тому рішення в цій
частині підлягає зміні, та задоволенню
в розмірі згідно фактичної кількості
часу перебування представника
позивача в судових засіданнях, та
складання позовної заяви.

Так представник позивача ОСОБА_4 був
присутнім в судових засіданнях: 12.10.2011
року з 15.17 до 15.21 = 4 хвилини; 30.11.11 р. з 14.28
до 14.32 = 4 хвилини. Суд вважає доцільним
врахувати час на дорогу до суду та
рахувати загальну кількість часу
участі у справі в судових засіданнях 2
години. Розумним строком для складання
позовної заяви фахівцю в галузі права
суд вважає достатнім 2 години. З
врахуванням вимог Постанови КМУ №590
від 27 квітня 2006 року, затверджених
розмірів мінімальної заробітної плати
Законами України «Про державний бюджет
на 2011 рік», «Про державний бюджет на 2011
рік» розмір відшкодування позивачу
витрат на оплату правової допомоги
становить 1 536,00грн.(960грн. х 40% / 100 = 384грн.
х 4години), тому колегія суддів вважає
за необхідне зменшити вказаний
позивачем розмір судових витрат з 20
000,00грн. до 1 536,00грн., який вимушений був
їх понести у зв'язку з невиконання
відповідачем в добровільному порядку
зобов'язання по поверненню боргу.

З викладених вище підстав колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення витрат на правову
допомогу не відповідає матеріалам
справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підлягає зміні.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 3 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Бородянського
районного суду Київської області від 23
грудня 2011 року в частині стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних від
суми боргу в розмірі 14440 гривень
змінити, зменшити вказану суму до суми
2213грн.68коп.; також змінити рішення в
частині стягнення витрат на правову
допомогу в сумі 20 000 грн., зменшивши дану
суму до 1536грн..

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: