АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Немировської О.В., Котули Л.Г.

при секретарі: Місюра М.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 25 листопада 2013 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа - Департамент будівництва
та житлового забезпечення виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) про поділ майна
подружжя.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2011 р. ОСОБА_2 звернулася у суд з
позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна
подружжя - квартири АДРЕСА_1 та
земельної ділянки, пл. 15 га у АДРЕСА_4.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 05 червня 2012 р. позов
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні позову у іншій частині
відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва від 20
листопада 2012 р. рішення районного суду
в частині визнання за позивачкою права
власності на частину квартири змінено,
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким визнано за ОСОБА_2 право власності
на ѕ частини квартири, а за ОСОБА_1 право
власності на ј частину квартири
АДРЕСА_1.

Ухвалою колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ Вищого
спеціалізованого суду України вказані
рішення суду першої та апеляційної
інстанції в частині вирішення спору
про визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_1 з обов'язком сплати
залишку кредиту скасовано, справу в цій
частині направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

З урахуванням уточнених позовних
вимог, ОСОБА_2 просила визнати за нею
право власності на 2/3 частки квартири
АДРЕСА_1 (що дорівнює 63,4 кв.м. від
загальною площі квартири відповідно до
технічного паспорту), з обов'язком
сплати 2/3 залишку кредитних зобов'язань
(без внесення змін до Кредитної та
Додаткової угод № 11 від 15 грудня 2005
року); визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1
(що дорівнює 31.7 кв.м.. від загальної
площі квартири відповідно до
технічного паспорту); з обов'язком
сплати 1/3 залишку кредитних зобов'язань
(без внесення змін до Кредитної та
Додаткової угод № 11 від 15 гру/дія 2005
року); виділити окремі кімнати для
проживання в натурі, оскільки
відповідач чинить перешкоди у
користуванні квартирою, наступним
чином: 1-ша кімната - 23,5 кв.м. - ОСОБА_1. 2-га
кімната - 15.9 кв.м. та прилегла до кімнати
веранда і кладова - їй та спільній
дитині сторін ОСОБА_3, 3-тя кімната - 10.3
кв.м. - ОСОБА_4; місця загального
користування - коридор, кухню,
прилеглий до неї балкон, ванну кімнату
та туалет виділити у спільне
користування.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Постановлено визнати в порядку поділу
спільного майна подружжя: за ОСОБА_2
право власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, що дорівнює 63.4 кв.м. від
загальної площі квартири, відповідно
до технічного паспорту; за ОСОБА_1 право
власності на 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1, що дорівнює 31.7 кв.м. від
загальної площі квартири, відповідно
до технічного паспорту. В іншій частині
позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким визнати за ОСОБА_2 право власності
на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, з
обов'язком сплати з 1/3 залишку
кредитних зобов'язань; за ОСОБА_1 право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, з обов'язком сплати 2/3 залишку
кредитних зобов'язань.

Колегія суддів, заслухавши відповідача
та його представника, які підтримали
апеляційну скаргу, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, з 16 вересня 2005 р. по 22
липня 2011 р. сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, за період якого
ОСОБА_1 була придбана квартира АДРЕСА_1,
за рахунок пільгового
довготермінового кредиту згідно з
Положенням про порядок надання
пільгових довготермінових кредитів
молодим сім'ям та одиноким молодим
громадянам на будівництво
(реконструкцію) житла, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29 травня 2001 року №584.

15 грудня 2005 р. між відповідачем та
Головним управлінням житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), яке
виступає розпорядником бюджетних
коштів, була укладена інвестиційна
угода (договір доручення № 11) та
кредитна угода №11 про пільгове
довготермінове кредитування житлового
будівництва, відповідно до яких
загальна вартість спірної квартири
склала 239 496 грн. 97 коп. /а.с.27-31 т.1/

Згідно з п. 20 згаданого Положення,
кредит був наданий на сім'ю із трьох
осіб - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, загальною
площею 83.00 кв.м., в розмірі 178 084 грн. 80
коп.

Враховуючи, що у складі сім'ї була
неповнолітня дитина (син позивачки від
першого шлюбу) при наданні кредиту була
надана пільга: звільнено від сплати
відсотків за користування кредитом.

Оскільки площа квартири становить 94,71
кв.м. - різницю за надлишки площі 11.71
кв.м. було сплачено в сумі 31 311 грн. 69 коп.

З моменту народження спільної дитини
сторін - ОСОБА_3 06 квітня 2007р.,
їм була надана наступна пільга - згідно
з п. 20 згаданого положення погашено 25%
за рахунок бюджетних коштів в сумі 42 480
грн. 08 коп.

Згідно графіка погашення пільгового
довготермінового кредиту сторонами
внесено кошти за кредит в сумі 27 087 грн.
22 коп. /а.с.37-38 т.1/

Відповідно до даних, які містяться у
свідоцтві про право власності на житло,
виданому Головним управлінням
житлового забезпечення виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) серія ЯЯЯ №838830 від 27
грудня 2005р., спірна квартира
зареєстрована за ОСОБА_1 /а.с.39 т.1/.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання за ОСОБА_2 права власності на
2/3 частини квартири, за ОСОБА_1 право
власності на 1/3 частини районний суд,
виходив з підстав його доведеності.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими.

Вони повністю узгоджуються з
сукупністю зібраних у справі й належно
оцінених у рішенні доказів, а також
ґрунтуються на положеннях ч.2, 3 ст.70 СК
України та керівних роз'ясненнях, які
містяться у п.30 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
р. №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя».

Згідно даних довідки про доходи від 14
грудня 2005 р., виданої Головним
управлінням житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), в якому ОСОБА_2 працює
на посаді головного спеціаліста,
середній заробіток позивачки складає 1
232 грн. 77 коп. /а.с.78 т.1/

Долучена до матеріалів справи
довідка№1161 від 14 грудня 2005 р. про
заробітну плату та інші доходи
свідчить, що ОСОБА_1 займаючи посаду
вчителя у ЗОШ №85 з 01 вересня 2005 р.
отримував середньомісячну заробітну
плату, без врахування доходів та
дивідендів, в сумі 533 грн. 89 коп. /а.с.79 т.1/

Судом встановлено та не спростовується
відповідачем, що аліменти по утриманню
спільної дитини сторін він сплачує
лише з січня 2013 р. в розмірі ј частини
від заробітку, з березня 2013 р. по 01
вересня 2013 р. - в розмірі Ѕ частини, а з 19
серпня 2013 р. ОСОБА_1 було звільнено з
роботи, й з жовтня 2013 р. він перебуває на
обліку в Дніпровському районному
центрі зайнятості.

Твердження апеляційної скарги про те,
що матеріали справи не містять даних не
сплати аліментів на утримання
неповнолітньої дитини не можуть бути
прийняті судом до уваги, остільки
висновків суду не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про виділення часток у володіння
та користування квартирою, а також щодо
розподілу обв'язку по сплаті кредитних
коштів у відповідності до визначених
часток, районний суд виходив з того, що
виділ часток в натурі є неможливим,
оскільки технічна характеристика
квартири не дозволяє виділити у
володіння та користування кожній
стороні житлову площу, яка відповідала
б його частці, а зобов'язання подружжя
щодо сплати залишку по кредиту повинні
вирішуватися останніми з урахуванням
вимог та інтересів кредитодавця.

Доводи апеляційної скарги про
необхідність поділу на підставі ч.4 ст.65
СК України кредитної заборгованості
колишнього подружжя ретельно
перевірялися судом першої інстанції,
вони отримали належну оцінку у рішенні
суду й обґрунтовано визнані
безпідставними.

Матеріалами справи доведено, що 28
квітня 2006р., в період шлюбу, ОСОБА_1 було
набуто у власність шляхом приватизації
земельну ділянку, пл. 15 га у с.
Вишеньки Бориспільського району
Київської обл., проте з урахуванням
вимог ст.61 СК України в редакції, чинній
на момент виникнення правовідносин,
зазначена земельна ділянка не була
об'єктом спільної сумісної власності
/а.с.214-218 т.1/.

Враховуючи викладені обставини, а
також матеріали справи, у їх
сукупності, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, достатність і взаємний
зв'язок у їх сукупності, колегія суддів
вважає законними й обґрунтованими
висновки районного суду про наявність
правових підстав до задоволення
позовних вимог частково.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Ухвалене по справі рішення є
правильним по суті та справедливим.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
долученим до справи доказам й доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: Судді:

Справа № 755/9770/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1895/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.