Єдиний унікальний номер 267/7472/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/984/2014
інстанції: Наумова О.С.
Доповідач: Космачевська Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року

Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого - судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В.,
Будулуци М.С.,

при секретарі: Папченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Гірницького
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 28 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» про відновлення
постачання електроенергії,
зобов'язання відокремленого
підрозділу «Макіївський об'єднаний
район електричних мереж» укласти
договір по особовому рахунку НОМЕР_1
про постачання електроенергії,
стягнення з публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Донецькобленерго» в
особі Відокремленого підрозділу
«Макіївський об'єднаний район
електричних мереж» матеріальної шкоди
в сумі 1475,00 грн. та моральної шкоди у
сумі 1500,00 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 28
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» про відновлення
постачання електроенергії,
зобов'язання Відокремленого
підрозділу «Макіївський об'єднаний
район електричних мереж» укласти
договір по особовому рахунку НОМЕР_1
про постачання електроенергії,
стягнення з публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Донецькобленерго» в
особі Відокремленого підрозділу
«Макіївський об'єднаний район
електричних мереж» матеріальної шкоди
в сумі 1475,00 грн. та моральної шкоди у
сумі 1500,00 грн. - відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився
ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

В обґрунтування доводів скарги
апелянт зазначив, що дії ВП «МОРЕМ» з
перекладення відповідальності з
ОСОБА_2 на нього є незаконними та
такими, що порушають його права як
добросовісного споживача. Вважає, що
через дії ВП «МОРЕМ» він поніс
матеріальну та моральну шкоду,
оскільки він не користувався житлом,
але оплачував комунальні послуги.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач доводи своєї апеляційної
скарги підтримав, просив її
задовольнити, а рішення суду першої
інстанції скасувати.

Представник ПАТ «Донецькобленерго» з
доводами апеляційної скарги не
погодився, просив рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь суддю-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як зазначено в ст. 303 ч. 1 ЦПК України,
апеляційний суд під час розгляду
справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до статті 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджено матеріалами справи, що
відповідно свідоцтву про право
власності на житло від 06 грудня 2005 року
та витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно КП «БТІ м. Макіївки» від
17.08.2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є
співвласниками квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, 9). Актом від
02.11.2005р. про порушення Правил
користування електроенергією
встановлено порушення Правил
користування, яке виразилося у
встановленні перемикача, при
увімкненні якого диск лічильника не
обертався, але електроприлади працюють
(а.с. 35). Заочним рішенням Гірницького
районного суду м. Макіївки від 08.10.2008р.,
яке набрало чинності 19.10.2008р., стягнуто
на користь ПАТ «Донецькобленерго» з
ОСОБА_3 заборгованість за спожиту
електроенергію в сумі 586,52 грн. та за
актом - в сумі 3526,45 грн., за цим рішенням
відкрито виконавче провадження.

З акту звірки розрахунків за
електроенергію між ПАТ
«Донецькобленерго» та ОСОБА_3 станом на
20.04.2012р. заборгованість становить 3534,54
грн., у т.ч. 8,09 грн. - активна
електроенергія, 3526,45 грн. - за актом
порушення ПКЕЕН, 587,74 грн. - ПДВ (а.с. 15).

Відповідно до заявки на підключення
№385 від 05.11.2013 року квартиру АДРЕСА_1, ?
частина якої належить позивачеві, 11
листопада 2013 року було підключено до
електропостачання (а.с. 31).

З договору №27.13.37 від 20.11.2013 року про
користування електричною енергією між
ОСОБА_2 і ПАТ «Донецькобленерго»
вбачається, що договір про
користування електричною енергією
укладений на квартиру АДРЕСА_1, ?
частина якої належить позивачеві (а.с.
32-33).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не надав суду
переконливих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, та такими, що відповідають
нормам закону і фактичним обставинам
справи.

Відповідно до п. 2 Правил користування
електричною енергією для населення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1999 року
№1357, об'єкт споживача - житловий
будинок, гараж, майстерня або інша
електрифікована споруда, що належить
споживачу на правах власності або
користування.

Відповідно п. 3 тих же Правил споживання
електричної енергії здійснюється на
підставі договору про користування
електричною енергією між споживачем і
енергопостачальником, що
розробляється енергопостачальником
згідно з Типовим договором про
користування електричною енергією
(додаток 1) і укладається на три роки.

Договір про користування електричною
енергією (далі - договір) вважається
продовженим на рік, якщо за місяць до
закінчення зазначеного терміну жодна
із сторін не заявила про розірвання
договору або про внесення до нього
змін.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

З матеріалів справи вбачається, що
співвласник спірної квартири ОСОБА_2, з
якою укладений договір на користування
електроенергії в цій квартирі, про
розірвання цього договору до
відповідача не зверталася. Договір не
розірваний. Позивач не є новим
власником житла, з яким має бути
укладений договір на користування
електроенергією в квартирі, лицевий
рахунок квартири не змінений.

Крім того, відповідно до ст.ст. 360 ЦК
України та 160 ЖК України співвласники
жилого приміщення несуть солідарну
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
з спільним майном.

Тому апеляційний суд вважає, що позивач
має відповідати за борг, що утворився
по цій квартирі, а відповідач мав право
відключити від електропостачання
спірну квартиру відповідно до п. 37
Правил користування електричною
енергією для населення.

Тому суд першої інстанції при
вирішення питання щодо відшкодування
матеріальної шкоди правильно відмовив
у задоволення позову в цій частині.
Наданий на підтвердження на
відшкодування матеріальної шкоди
розрахунок, який складається з
комунальних платежів, є безпідставним
та не ґрунтується на законі.

Що стосується вимог позивача щодо
відшкодування моральної шкоди,
апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції також правильно виходив з
того, що фактів спричинення моральної
шкоди позивачеві не встановлено, тому
підстав для задоволення вимог про
відшкодування моральної шкоди немає.

За таких обставин судове рішення
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, і
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 28
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: