Єдиний унікальний номер 0540/6003/12
Номер провадження 22-ц/775/1297/2014
Головуючий в I інстанції: Трінька О.В.
Суддя доповідач: Тимченко О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді:
Жданової В.С.,

суддів:
Принцевської В.П., Тимченко О.О.,

при секретарі:
Щербюк Ю.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Петровського
районного суду м. Донецька від 26 грудня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення суми
завдатку та суми штрафу за неналежне
виконання зобов'язань за договором, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом в
обґрунтування якого послалась на те,
що 18 липня 2012 року він передав ОСОБА_2
аванс у розмірі 1000 доларів США, а 28
липня 2012 року ще додатково передав 500
доларів США в рахунок майбутньої
оплати за договором купівлі-продажу
будинку АДРЕСА_1. Укладення договору
купівлі-продажу будинку було
призначено до 05 вересня 2012 року, але у
порушення умов угоди про завдаток
відповідачка в строк до 05 вересня 2012
року не передала й його власність
спірний будинок, а на неодноразові
вимоги щодо укладення нотаріального
договору купівлі-продажу будинку
отримав відмову аргументовану смертю
власника будинку ОСОБА_3 Також
відповідачем порушено п.6 угоди, згідно
до якого вона зобов'язана сплатити
штраф у розмірі авансу. Просить суд
стягнути з відповідача суму
сплаченого авансу у розмірі 1 500 доларів
США та суму штрафу у розмірі 1 500 доларів
США.

Рішенням Петровського районного суду
м. Донецька від 26 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про стягнення суми завдатку та
суми штрафу за неналежне виконання
зобов'язань за договором відмовлено.

З зазначеним рішенням не погодився
позивач ОСОБА_1 приніс апеляційну
скаргу в якій просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог у
повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги ОСОБА_1 зазначив, що судом
невірно застосовано норми
матеріального права, а саме вимоги ст.
1218 ЦК України. Також судом не враховано,
що договір завдатку укладався саме
відповідачкою, яка є спадкоємцем
померлого власника будинку ОСОБА_3

Позивач в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
її задовольнити.

Представник відповідачки в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив її
відхилити. доводи апеляційної скарги
підтримав Відповідач в судовому
засіданні заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила її
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
колегія суддів апеляційного суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.ст.213, 214 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції в повній мірі не
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається із матеріалів справи, що 18
липня 2012 року між ОСОБА_2, що діяла від
імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено
договір про завдаток, згідно якого
останній передав ОСОБА_2 аванс у
розмірі 1 000 доларів США , в рахунок
майбутньої оплати за договором
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1.
Згідно рішення Петровського районного
суду м. Донецька від 02 червня 1999 року
власником спірного будинку був ОСОБА_3.,
чоловік відповідачки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік відповідачки
помер, про що 09 серпня 2012 року було
видане свідоцтво про смерть серія
НОМЕР_1 та складено відповідний актовий
запис № 695.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що твердження позивача відносно
неодноразової відмови відповідача
укласти нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу будинку не
знайшли свого підтвердження, також
саме, як і твердження відносно передачі
відповідача 28 липня 2012 року 500 доларів
США в рахунок майбутньої оплати за
договором купівлі-продажу будинку, а
тому відповідачем ніяким чином не було
порушено ані положення законодавства
України, ані умови угоди про завдаток,
оскільки вона не відмовлялась від
укладання з позивачем нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
будинку.

Проте погодитись за таким висновком
суду першої інстанції не можливо з
наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи при
укладанні договору про завдаток від 18
липня 2012 року відповідачка ОСОБА_2
діяла від імені свого чоловіка ОСОБА_3,
що визнано сторонами в судовому
засіданні.

Згідно ст.1000 ЦК України за договором
доручення одна сторона (повірений)
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок другої сторони (довірителя)
певні юридичні дії. Правочин, вчинений
повіреним, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути
встановлено виключне право повіреного
на вчинення від імені та за рахунок
довірителя всіх або частини юридичних
дій, передбачених договором. У договорі
можуть бути встановлені строк дії
такого доручення та (або) територія, у
межах якої є чинним виключне право
повіреного.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1
посилався на те, що оскільки договір
про завдаток укладала саме ОСОБА_2 і
грошові кошти він передавав саме їй, то
відповідати за зобов'язання повинна
саме вона.

Як вбачається із угоди про завдаток від
18 липня 2012 року власником спірного
будинку на час укладання такої угоди
був саме померлий ОСОБА_3, а відповідач
ОСОБА_2 діяла лише як повірений від його
імені.

Але суд першої інстанції на зазначені
обставини уваги не звернув та не надав
їм належної правової оцінки.

Оскільки відповідачка ОСОБА_2 не була
стороною договору про завдаток, а
діяла лише за дорученням ОСОБА_3, який в
подальшому помер, то вона як повірений,
не несе відповідальність за його
зобов'язаннями і доводи позивача, що
саме ОСОБА_2 були порушені умови
договору і, що саме вона повинна
повернути йому суму авансу та штрафу
за договором є необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.608 ЦК України,
зобов'язання припиняється смертю
кредитора, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з особою кредитора.

Окрім того, згідно п.3 ч.1 ст. 1008 ЦК
України договір доручення
припиняється на загальних підставах
припинення договору, а також у разі
смерті довірителя або повіреного,
тобто правовідносини між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 припинились після його смерті.

Також необґрунтованими є доводи
апеляційної скарги, що сума авансу та
штрафу повинна бути стягнута з ОСОБА_2
як зі спадкоємця, оскільки згідно із
вимогами ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних осіб в межах
заявлених вимог та на підставі доказів
сторін.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається, що позовні вимоги про
стягнення із ОСОБА_2 суми авансу та
штрафу як зі спадкоємця ОСОБА_3,
позивачем ОСОБА_1 не заявлялись.

Доводи апеляційної скарги відносно
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме ст.11-1 ЦПК
України та не долучення до матеріалів
справи протоколу автоматизованої
системи документообігу є
необґрунтованими та такими, що не
основі на Положенні про автоматизовану
систему документообігу суду,
затвердженому рішенням Ради суддів
України від 26 листопада 2010 року № 30.

Рішенням Ради суддів України від 21
січня 2011 року № 4 до Положення були
внесені зміни та виключено підпункт 3.4.
який передбачав формування Протоколу
розподілу між суддями (для місцевого
суду) у паперовому вигляді, тобто на
час звернення позивача ОСОБА_1 до суду
першої інстанції з позовною заявою 22
листопада 2012 року положення про
Протокол розподілу між суддями (для
місцевого суду) втратили чинність.

Оскільки порушення норм матеріального
права призвело до неправильного
вирішення справи, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову з інших підстав.

Оскільки правові підстави для
задоволення позову відсутні, то
апеляційний суд вважає, що на підставі
ст.88 ЦПК України відсутні підстави для
стягнення з відповідача на користь
позивача і судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд ,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Петровського районного суду м.
Донецька від 26 грудня 2013 року
скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про стягнення суми завдатку та
суми штрафу за неналежне виконання
зобов'язань за договором відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:
Судді: