У х в а л а

іменем україни

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Національна кіностудія
художніх фільмів імені О. Довженка» про
стягнення заробітної плати за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 09 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 03 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 1991 року працює у державному
підприємстві «Національна кіностудія
художніх фільмів імені О. Довженка»
(далі - ДП «Національна кіностудія
художніх фільмів імені О. Довженка»),
проте заробітна плата йому належним
чином не виплачувалася. Враховуючи
викладене, позивач просив стягнути з
відповідача заборгованість із
заробітної плати у розмірі 187 507 грн. 99
коп., інфляційні збитки у розмірі 174 929
грн. та 3 % річних у розмірі 21 994 грн. 12
коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 09 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 03 грудня
2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_5 - просить скасувати судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, й направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що колективний договір від 20
грудня 2000 року передбачав оплату праці
лише у період виробництва фільмів, а
сам факт перебування позивача у
трудових відносинах із відповідачем не
є підставою для нарахування і виплати
йому заробітної плати.

Проте повністю з таким висновком судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що з 20 вересня 1979
року ОСОБА_3 працював у ДП «Національна
кіностудія художніх фільмів імені О.
Довженка» на різних посадах.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на
те, що з 1991 року заробітна плата йому
належним чином не виплачувалась.

У порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України суди взагалі не перевірили
доводів позивача і не дали належної
оцінки його доказам про те, що він у
спірний період перебував із
відповідачем у трудових відносинах та
виконував певну роботу, а не лише був
залучений до зйомок кінокартин.

Встановивши, що ОСОБА_3 з 25 липня 1985 року
працює на посаді головного
організатора трюкових зйомок театру -
студії кінотеатру з окладом 200 крб. на
місяць, суди не врахували, що
відповідач працює на підприємстві
відповідача за безстроковим трудовим
договором з помісячною оплатою праці.

Суди першої та апеляційної інстанцій
належним чином не перевірили та не
встановили, яку посаду займав позивач
протягом усього спірного періоду, які
посадові та функціональні обов'язки
були на нього покладені, чи виконував
він ці обов'язки протягом цього
періоду, а не лише під час зйомок фільму
та чи додержувався вимог трудової
дисципліни.

Крім того, суди не перевірили та не дали
оцінки посиланням позивача на те, що
колективні договори від 20 грудня 2000
року та від 21 листопада 2006 року
суперечать Положенню «Про організацію
праці, умовах і нормах оплати праці
виконавців трюкових номерів і
постановників трюкових зйомок на
кіностудіях», затвердженому наказом
Державного комітету СРСР по
кінематографії від 27 червня 1985 року,
зокрема п. 3.14, відповідно до якого в
окремих випадках керівництво
кіностудії може дозволити
організатору трюкових зйомок
постановку трюкових номерів (виходячи
з його навантаження) на даній
кіностудії, але не більше трьох
постановок на рік. В даних випадках
організатору трюкових зйомок окремо
від основного окладу може
виплачуватися 50 відсотків оплати,
встановленої за постановку конкретних
трюкових номерів.

При цьому, пославшись на колективні
договори від 20 грудня 2000 року та від 21
листопада 2006 року щодо правомірності
невиплати позивачеві заробітної плати
з 2000 року, суди у порушення ст. ст. 212-214,
303, 315 ЦПК України взагалі не дали оцінки
його твердженням про невиплату йому
заробітної плати з 1991 року (з
урахуванням вимог про строк звернення
до суду).

Зважаючи на те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 09 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03
грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська