Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Іванова І.П.
Справа № 2-796/13
Провадження № 22ц/782/159/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Іванової І.П.

суддів:
Фарятьєва С.О., Украінцевої Л.Д.,

при секретарі -
Вербицькому І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу

за апеляційними скаргами заступника
прокурора Луганської області та ОСОБА_8

на рішення Ленінського районного суду
м. Луганська від 03 жовтня 2013 року

за позовом Луганської міської Ради до
ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_8, МКП
БТІ м. Луганська про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О
В И Л А :

У листопаді 2012 року позивач в особі
Луганської міської ради звернувся до
суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3,
посилаючись на те, що 29.04.2008 року право
власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 було зареєстровано в МКП БТІ за
гр. ОСОБА_4 - третьою особою по справі на
підставі рішення постійно діючого
третейського суду Луганської області
при асоціації «Юридична група
«Верітас» від 17.03.2008 року справа
№02-070.0/2008 року. 14.07.2011 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 відбувся договір
купівлі-продажу за вищезазначеною
адресою, в МКП БТІ було зареєстровано
право власності за ОСОБА_3 на вказану
квартиру. 07.07.2011 року ухвалою постійно
діючого третейського суду Луганської
області при асоціації «Юридична група
«Верітас» було скасовано рішення
постійно діючого третейського суду
Луганської області при асоціації
«Юридична група «Верітас» по справі
№02-070.0/2008 від 17.03.2008 року. Тобто, на
момент здійснення правочину, а саме
14.07.2011 року ОСОБА_4 не була власницею
вищезазначеного приміщення та не могла
продати вказане приміщення ОСОБА_3
Позивач просив суд визнати недійсним
договір купівлі-продажу приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 від 14.07.2011 року та
зареєстрованого в реєстрі за №573.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Луганська від 03 жовтня 2013 року у
задоволенні позову Луганської міської
ради до ОСОБА_3 було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції заступник
прокурора Луганської області та ОСОБА_8
подали апеляційні скарги, в яких
просять рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги Луганської міської
ради, оскільки вважають рішення суду
незаконним і необґрунтованим.

Колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
третьої особи ОСОБА_4 та відповідача
ОСОБА_3 Про повідомлення ОСОБА_4
свідчить розписка, яка знаходиться у
матеріалах справи. Інтереси ОСОБА_3
представляє ОСОБА_7

Відповідно до ч.5ст.76 ЦПК України
вручення судової повістки
представникові особи, яка бери участь
у справі, вважається врученням
повістки і цій особі.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явились до суду апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
обговоривши доводи апеляційної
скарги, судова колегія вважає
апеляційні скарги такими, що
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Ч.3 передбачено, що апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив
з того, що позивач не надав доказів,
підтверджуючих наявність передбачених
законом підстав для визнання недійсним
правочину та необґрунтовано, яким
чином порушені права Луганської
міської ради.

З таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів
справи, 14 липня 2011р. ОСОБА_4 та ОСОБА_3
уклали договір купівлі продажу
квартири АДРЕСА_1 (а.с.88). ОСОБА_4 набула
право власності на зазначену квартиру
на підставі рішення Постійно діючого
Третейського суду при асоціації
„Юридична група „Верітас" від 17
березня 2008 року.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

7 липня 2011р. суддею постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
„Юридична група „Верітас" рішення
третейського суду від 17 березня 2008
року було скасовано у зв'язку з
нововиявленими обставинами, в цьому
рішення зазначено, що спір не підлягає
вирішенню в третейських судах (а.с.5-8).

Рішенням Донецького апеляційного
адміністративного суду від 1 липня 2011р.
задоволено позовні вимоги Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Луганської області до
Міського комунального підприємства
„Бюро технічної інвентаризації" про
скасування державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
та зобов'язано МКП БТІ скасувати запис
про державну реєстрацію права
власності на об'єкт нерухомого майна
за адресою: АДРЕСА_1, вчинений на
підставі рішення постійно діючого
третейського суду при асоціації
„Юридична група „Верітас" від 17
березня 2008р.(а.с.118-119). Вищим
адміністративним судом України 29
січня 2013р. рішення Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 01.07.2011р. залишено без змін (а.с. 120-121).

Частиною 1ст.215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч.3ст.215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Отже, на час укладення оскаржуваного
договору продавець ОСОБА_4 не мала
правовстановлюючих документів на
квартиру. Крім того, як свідчать
матеріали справи, до зазначеної
квартири була зроблена прибудова, під
яку Луганською міською радою не
виділялась земельна ділянка, відсутні
докази прийняття в експлуатацію
добудови. Апелянт ОСОБА_8 пояснила, що
зазначена прибудова закриває вікна її
квартири, перешкоджає відповідним
органам почистити каналізацію, у
зв'язку з чим і інші мешканці будинку
потерпають.

Відповідно до ч.1ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Крім того, ч.2ст.376 ЦК України
передбачено, що особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Стосовно ч.2ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно(житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва(створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.10.2008р. №923 затверджено "Порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів".

Законами України "Про містобудування",
"Про архітектурну діяльність" та "Про
планування та забудову територій"
передбачено порядок здійснення
будівництва об'єктів нерухомості,
згідно яких при будівництві висновок
відповідних органів архітектури та
будівництва є обов'язковим.

Отже, якщо ОСОБА_4 на законних
підставах не набула права власності на
квартиру, то вона не могла нею
розпорядитись, тобто укласти договір
купівлі-продажу. Слід взяти до уваги,
що ОСОБА_4 розпорядилась майном, що
знаходиться на земельної ділянці
комунальної власності, а це порушує
права Луганської міської ради у сфері
розпорядження землями територіальної
громади.

Неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, є, як
передбачено п.1ч.1ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення.

На підставі викладеного,
керуючись ст..ст.203, 215, 328,331, 376 ЦК
України, ст.ст.303,304,п.2ч.1ст.307, п.1ч.1ст.309,
ч.2ст. 314, ст..316, ЦПК України, колегія
суддів,-

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційні скарги заступника
прокурора Луганської області та ОСОБА_8
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 03 жовтня 2013 року
скасувати.

Позов Луганської міської Ради до
ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_8
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі
продажу квартири АДРЕСА_1 укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 14 липня 2011
року.

Рішення набуває чинності негайно, але
може бути оскаржено безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий:

Судді: