РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Харцизький
міський суд Донецької області у складі

судді Носовської Л.О.

при секретарі Омельяненко ЄЄ.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харцизьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на
автомобіль ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 10 лютого 2014 року звернувся
до суду з позовною заявою до
відповідача, яку уточнив, та в якій
просить суд визнати недійсною та
скасувати Біржову угоду від 30 серпня
2007 року, укладену між ним та його
батьком ОСОБА_2 щодо купівлі-продажу
легкового автомобіля ВАЗ 21093 ЗНГ, 1993
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, а також визнати за ним право
власності на зазначений автомобіль.

Позов обґрунтовує тим, що в січні
2007 року домовився з ОСОБА_3 про купівлю
належного йому автомобіля ВАЗ 21093 за 15
000 грн., однак у зв'язку із відсутністю
у позивача коштів на перереєстрацію
автомобіля вони домовилися про
спрощену процедуру. ОСОБА_3 передав
документи на автомобіль та у нотаріуса
оформив генеральну довіреність на
позивача , який сплатив гроші за
автомобіль відповідно до розписки , яка
втрачена.

У серпні 2007 року позивач вирішив
офіційно зареєструвати автомобіль на
себе, проте оскільки довіреність була
надана на його ім'я , він не мав права
продати автомобіль сам собі, у
зв'язку із чим звернувся до свого
батька -ОСОБА_1( відповідача по справі)
з проханням тимчасово зареєструвати
автомобіль на себе в ВРЕВ міста
Харцизька, маючи намір через деякий
час переоформити автомобіль на своє
ім'я. 30 серпня 2007 року вони з
відповідачем уклав Біржову угоду, яка
фактично була фіктивною. Фіктивність
полягає в тому, що за текстом угоди
позивач повинен був передати
відповідачу автомобіль та технічну
документацію на нього, а відповідач -
сплатити позивачу за автомобіль 15 000
грн. Після укладення угоди відповідач
зареєстрував транспортний засіб на
своє ім'я, проте, фактично після
реєстрації транспортного засобу
позивач відповідачу автомобіль та
документи на нього не передавав, та не
отримував від відповідача гроші за
автомобіль. З 2007 року позивач
самостійно утримував та користувався
транспортним засобом, автомобіль лише
значиться зареєстрованим на ім'я
відповідача, який їм не користувався та
не утримував, і не мав такого наміру.
Позивач просить визнати недійсною та
скасувати Біржову угоду, як фіктивну,
та визнати за ним право власності на
автомобіль, оскільки він придбав авто
за власні кошти , користувався ним, а за
батьком автомобіль тільки
зареєстровано.

В судовому засіданні позивач
підтримав свої позовні вимоги та
зазначив, що не має тексту біржової
угоди, оскільки надав її до Центру
надання послуг, пов'язаних з
використанням автомобільних засобів
міста Харцизька УДАІ ГУМВС України в
Донецькій області для здійснення
реєстрації транспортного засобу, проте
в даній установі вона знищена у
зв'язку зі спливом терміну зберігання.
Крім того , позивач зазначив, що не має
відомостей щодо біржі, на якій дана
угода була укладена. Також просить
суд визнати за ним право власності на
автомобіль, так як мав генеральну
довіреність, видану ОСОБА_3 та саме він
передав кошти за автомобіль.

Відповідач позов визнав, та пояснив,
що позивач є його сином. 16 січня 2007
року ОСОБА_3 оформив на ім'я позивача
генеральну довіреність на право
користування спірним автомобілем, на
підставі якої позивач користувався
даним автомобілем, а позивач сплатив
йому вартість автомобіля - 15 000 грн.
В серпні 2007 року син звернувся до
нього з проханням тимчасово
зареєструвати автомобіль на своє
ім'я, оскільки не зміг оформити машину
на себе, так як його одного зазначено в
довіреності. При цьому відповідач не
мав мети придбати автомобіль, та
передавати за нього позивачу будь яку
суму, а позивач буде

продовжувати користуватись та
утримувати автомобіль. 30 серпня 2007
року була укладена біржова угода, на
підставі якої транспортний засіб було
зареєстровано на його ім'я. Угода
фактично є фіктивною. Вважає, що
власником автомобіля є позивач.

Суд знаходить позов необґрунтованим
та таким, що не підлягає
задоволенню.

Згідно статті 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема ,
є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 317 ЦК України
передбачено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК
України право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Частиною 3 статті 244 ЦК України
передбачено ,що довіреністю є
письмовий документ, який видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.

З довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом ОСОБА_4 16 січня 2007
року вбачається, що ОСОБА_3
уповноважив ОСОБА_1 бути представником
з питань експлуатації та користування,
керування та розпорядження (продажу,
обміну, здачі в оренду,зняття з обліку),
належного йому (ОСОБА_3) на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу ЯНВ 962561, виданого
МРЕВ м.Харцизька 29 листопада 2003 року
автомобілем ВАЗ 21093, 1993 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2, що
знаходиться на обліку в МРЕВ міста
Харцизька з 29 листопада 2003 року.

Свідок ОСОБА_3 показав, що в січні
2007 року вирішив продати ОСОБА_1 за 15
000 грн. власний автомобіль ВАЗ 21093.
Оскільки у ОСОБА_1 не вистачало коштів
на перереєстрацію транспортного
засобу, він 16 січня 2007 року надав на
ім'я позивача довіреність на право
експлуатації, користування, керування
та розпорядження автомобілем, передав
автомобіль, та документи на нього, а
сам отримав від позивача гроші,
юридично залишаючись власником
автомобіля. Через деякий час він
дізнався, що автомобіль було
перереєстровано , проте на кого та яким
чином це було здійснено, свідку
невідомо.

З вищенаведеного углядається , що
позивачем не наведені законні
підстави для визнання його власником
спірного автомобіля та його
ствердження про те , що він набув право
власності після оформлення
довіреності на користування,
керування та розпорядження
транспортним засобом не ґрунтуються на
вимогах закону. Передача права
власності на підставі довіреності
законодавством не передбачена.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу , виданого РЕВ ДАІ
міста Харцизька транспортний засіб
ВАЗ 21093 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1
значиться зареєстрованим за ОСОБА_2 з
31.07.2007 року. Особливі відмітки: Біржова
угода 681062 30 серпня 2007 року, МПК ОСОБА_1
/ а.с.7 / / де МПК- має право користування /.

Позивачем при зверненні до суду не
було надано відповідну довіреність та
біржову угоду, чи їх копїї. Ухвалою суду
від 28.02.2014 року на підставі ст..137 ЦПК
України за клопотанням позивача були
витребувані вказані документи.

З інформації Центру надання послуг,
пов'язаних з використанням
автомобільних засобів міста Харцизька
УДАІ ГУМВС України в Донецькій області
/ ЦНППВАЗ/ від 05.03.2014 року вбачається, що
надати копію Біржової угоди від 30
серпня 2007 року, на підставі якої 31
серпня 2007 року здійснювалась
реєстрація легкового автомобіля ВАЗ
21093, державний номер НОМЕР_1, 1993 р.в.,
який належить власнику ОСОБА_2, не
мається можливим, у зв'язку з тим, що
матеріали , які послужили підставою для
реєстрації транспортних засобів по
закінченню терміну збереження (п,яти)
років від дати реєстрації , знищені,
акт на знищення № 9/20-41 від 19 січня 2013
року.

Позивач не зазначає , яким органом
було укладено біржову угоду та її
реквізити, посилаючись на те , що немає
відомостей щодо біржі. При цьому
позивач, не надаючи суду Біржової
угоди , заявляє , що 30 серпня 2007 року
між ним та відповідачем було укладено
біржову угоду про купівлю-продаж
спірного автомобіля, згідно тексту
якої він повинен був передати
відповідачу автомобіль та технічну
документацію, а відповідач - сплатити
позивачу за автомобіль грошові кошти у
сумі 15 000 грн.

Між тим , відповідно до частини 1
статті 15 «Про товарну біржу» біржовою
операцією визнається угода, що
відповідає сукупності умов: а) якщо
вона являє собою купівлю-продаж,
поставку та обмін товарів, допущених
до обігу на товарній біржі; б) якщо її
учасниками є члени біржі; в) якщо вона
подана до реєстрації та зареєстрована
на біржі не пізніше наступного за
здійсненням угоди дня.

Позивач не надає суду біржову угоду ,
яку просить визнати недійсною та
скасувати , а суд за відсутністю доказу
- біржової угоди не має можливості
оцінити доказ, з'ясувати, де була
укладена Біржова угода, та чи являла
собою угода купівлю-продаж, який її
зміст, та перевірити відповідність
закону.

Частиною 1 статті 102 ЦК України
передбачено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно частин 1,3,5,6 статті 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним . Правочин , що
вчиняється батьками / усиновлювачами /
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх , неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 1 статті 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Пунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК
України передбачено, що способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути визнання правочину
недійсним.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна
із сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Згідно статті 234 ЦК України фіктивним
є правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним. Правові наслідки визнання
фіктивного правочину недійсним
встановлюються законами.

Згідно з засадами змагальності
сторін та диспозитивності цивільного
судочинства передбаченими ст.. ст..10, 11
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини , на які вона
посилається як на підставі своїх вимог
або заперечень , крім випадків ,
передбачених цим Кодексом. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб , поданим відповідно до цього
Кодексу , в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб , які беруть участь у справі

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України передбачено ,
що належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Статтею 59 частиною 2 ЦПК України
визначено, що обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Оскільки позивач просить суд
визнати недійсною Біржову угоду, не
надаючи при цьому даного документу,
суд позбавлений можливості дослідити
предмет позову, та не може вважати
пояснення сторін належними доказами
щодо зазначеного доказу.

У зв'язку із тим, що позивачем не
надано суду тексту Біржевої угоди, яку
він просить суд визнати недійсною,
суд позбавлений можливості визначити,
чи наявні підстави для недійсності
правочину, чи було сторонами в момент
її укладення додержано вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою статті 203 ЦК України, а саме, чи
не суперечить зміст даної угоди
Цивільному Кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам, чи було
волевиявлення учасників правочину
вільним і відповідало їх внутрішній
волі, чи була дана угода спрямована
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені нею, та не може
з'ясувати створення яких правових
наслідків було обумовлено спірним
правочином.

На підставі вищевикладеного суд
вважає, що позивачу слід відмовити в
задоволенні позову про визнання
недійсною та скасування Біржової
угоди від 30 серпня 2007 року, укладеної
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо
купівлі-продажу легкового автомобіля
ВАЗ 21093 ЗНГ, 1993 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

З вищенаведених підстав , суд також
вважає необхідним відмовити позивачу
в задоволенні його позовних вимог про
визнання права власності на легковий
автомобіль ВАЗ 21093 ЗНГ.

Керуючись ст. 215,216, 234,316,317,328 ЦК
України, ст. 10,11,60,212-215 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні
позову до ОСОБА_2 про визнання
недійсною та скасування Біржевої
угоди від 30 серпня 2007 року, укладеної
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо
купівлі-продажу легкового автомобіля
ВАЗ 21093 ЗНГ, 1993 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні
позову до ОСОБА_2 про визнання права
власності на легковий автомобіль ВАЗ
21093 ЗНГ, 1993 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
суду через Харцизький міський суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24
березня 2014 року.

Суддя: