АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Місюра М.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 29 травня 2014 року

в справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Ерде банк» до
ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 р. публічне акціонерне
товариство «Ерде банк» (надалі - ПАТ
«Ерде банк») звернулося у суд з позовом
до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконує, у зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яка станом на 30 січня
2014 р. становить 4 006 934,63 дол.США,
що еквівалентно 32 027 428 грн. 50 коп. та
складається з: 2 708 630,68 дол.США - тіло
кредиту, 623 709,94 дол.США - несплачені
відсотки, 666 468,12 дол.США - штраф та 8 125,89
дол.США - інфляція за час прострочення й
в рахунок погашення якої просив суд
звернути стягнення на АДРЕСА_1 шляхом
проведення прилюдних торгів з
початковою ціною, визначеною суб'єктом
оціночної діяльності відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження».

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 травня 2014 р. позов ПАТ
«Ерде банк» задоволено. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, й ухвалити по справі нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог або закрити провадження
в справі.

Колегія суддів, заслухавши
представника відповідача, яка
підтримала апеляційну скаргу,
представника банку, який заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню частково, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 12
квітня 2011 р. між ПАТ «Ерде банк» та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір
№К-26/11 про надання грошових коштів в
сумі 1 750 000 дол.США на споживчі цілі, зі
сплатою 17% річних та кінцевим терміном
погашення заборгованості до 11 квітня
2012 р. /а.с.5-7 т.1/

В подальшому було укладено додаткові
угоди до кредитного договору - 28
квітня 2011 р., 08 липня 2011 р., 11 квітня 2012 р.
та 10 серпня 2012 р., якими сторонами
погоджувалося внесення змін до
основного договору, й з урахуванням
останньої додаткової угоди
встановлено надання банком ОСОБА_2 не
відновлювальної кредитної лінії з
максимальним лімітом 2 750 017,68 дол. США та
кінцевим терміном погашення
заборгованості до 11 лютого 2013 р. /а.с.8,
9-12, 14, 15 т.1/.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
18 квітня 2014 р. між банком та ОСОБА_1
укладено іпотечний договір на АДРЕСА_1
/а.с.149-151 т.1/.

В подальшому між сторонами було
укладено низку договорів про внесення
змін до іпотечного договору - від 11
липня 2011 р., 11 квітня 2012 р. та 10 серпня 2012
р. /а.с.152, 153, 154 т.1/.

Згідно із долученим до матеріалів
справи розрахунком, у зв'язку з
неналежним виконанням умов кредитного
договору у ОСОБА_2 перед банком виникла
заборгованість, яка станом на 30 січня
2014 р. становить 4 006 934,63
дол.США, що еквівалентно 32 027 428 грн. 50
коп. та складається з: 2 708 630,68 дол.США -
тіло кредиту, 623 709,94 дол.США - несплачені
відсотки, 666 468,12 дол.США - штраф та 8 125,89
дол.США - інфляція за час прострочення
/а.с.20 т.1/.

Задовольняючи позовні вимоги, районний
суд, з урахуванням положень ст.509, 526, 546,
572, 575, 610-611, 536, 1049-1050, 1054 ЦК України та
ст.11, 38, 39 Закону України «Про іпотеку»
виходив з того, що у ОСОБА_2 внаслідок
порушення умов договору виникла
заборгованість перед банком, в рахунок
погашення якої підлягає зверненню
стягнення на заставне майно за
договором іпотеки.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Доводи апеляційної скарги про
необхідність застосування положень
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» не заслуговують на
увагу.

Так, оскаржуване рішення постановлено
судом 29 травня 2014 р., в той час як
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» № 1304-VII від 03 червня
2014 р. набрав чинності 07 червня 2014 р.

За таких обставин, питання
застосування вимог п.1 ст.1 згаданого
Закону підлягає вирішенню на стадії
виконання судового рішення.

Посилання апеляційної скарги про
наявність правових підстав до
застосування положень ч.3 ст.551 ЦК
України не відповідають фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення

Як убачається з долученого до
матеріалів справи розрахунку розмір
неустойки (штрафу) не перевищує розмір
боргових зобов'язань за тілом кредиту
та нарахованих відсотків, й відтак
правові підстави до його зменшення
відсутні.

Безпідставними є й посилання
апеляційної скарги про застосування
положень п.2 ст.205 ЦПК України з причин
наявності ухвали колегії суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва від 29
січня 2014 р. про закриття провадження у
справі за позовом ПАТ «ЕРДЕ Банк» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
нерухоме майно.

Так, відповідно до змісту раніше
поданого позову, провадження у справі
по якому закрито, позивач просив
звернути стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання за ним права
власності на предмет іпотеки, в той час
як нині банк просив звернути стягнення
на предмет іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів /а.с.193,194/.

Отже, змінився конкретний предмет
позову й спосіб реалізації іпотечного
майна, що виключає застосування вимог
ст.205 ЦПК України.

Враховуючи зазначене, а також
матеріали справи, у їх сукупності,
колегія суддів вважає законними й
обґрунтованими висновки районного
суду про наявність правових підстав до
задоволення позовних вимог в частині
визначення загальної заборгованості з
урахуванням заборгованості по тілу
кредиту, відсотках та штрафу.

Між тим, задовольняючи позовні вимоги
банку в частині стягнення інфляційних
витрат районним судом допущено
порушення норм матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Індекс інфляції це показник, який
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари і послуги, які купує
населення для невиробничих цілей.

Офіційний індекс інфляції
розраховується Державним комітетом
статистики України і визначає рівень
знецінення національної грошової
одиниці України, тобто зменшення
купівельної спроможності гривні.

Отже, індексації внаслідок знецінення
підлягає лише грошова одиниця України
гривня, а іноземна валюта, яка була
предметом договору, індексації не
підлягає.

Таким чином, встановивши, що між
сторонами було укладено кредитний
договір в іноземній валюті, суд
помилково застосував до виниклих
правовідносин положення закону, який
регулює порядок сплати боргу,
визначеного договором у гривні.

З огляду на викладене, рішення суду в
частині вирішення вимог про стягнення
на користь банку індексу інфляції за
весь час прострочення, в сумі 8 125,89
дол.США слід скасувати, а по справі в
цій частині ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 травня 2014 року в частині
вирішення позовних вимог публічного
акціонерного товариства «Ерде банк» до
ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції
за весь час прострочення, в сумі 8 125,89
дол.США скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову в
позові.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №760/2551/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/14838/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Лазаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.