Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2755/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Циганаш І.М.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

09.12.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

головуючого судді:
Дьомич Л.М..

суддів:
Єгорової С.М.; Письменного О.А.
з
участю секретаря: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кіровограді
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 24
червня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
96042,52 грн. заборгованості за кредитним
договором № 530-02 від 03 грудня 2002 р., яка
складається із заборгованості за
кредитом - 24239,46 грн., заборгованість за
відсотками - 59475,54 грн., пені за
несвоєчасне повернення кредиту - 3385,44
грн., пені за несвоєчасне повернення
відсотків - 7802,67 грн., розміру
інфляційних витрат за кредитом - 339, 35
грн., розміру інфляційних витрат за
відсотками - 800,06 грн.

В обгрунтування позовних вимог
зазначено, що 03 грудня 2002 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» в
особі керуючого Кіровоградською
обласною філією АКБ «Укрсоцбанк» та
ним укладено кредитний договір № 530-02.
Згідно умов якого Банк надав
відповідачу кредит в сумі 28010,00 грн. зі
сплатою 23% річних та з кінцевим
терміном повернення до 02 грудня 2007
року, на умовах визначених договором
кредиту.

14 червня 2010 року
акціонерно-комерційний банк
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
перейменовано на публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк», який є
правонаступником. АКБ СР «Укрсоцбанк».

На підставі п. 1.3. Договору кредиту в
якості забезпечення виконання своїх
зобов'язань між Банком та ОСОБА_2 03
грудня 2002 року укладено договір
застави № б/н. Предметом вказаного
договору застави є авто марки DAEWOO Lanos
D4LМ 500, 2002 року випуску, шасі № НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
зареєстрований Кіровоградським МРЕВ 03
грудня 2002 року.

Згідно п. 1.2. договору застави вартість
предмету застави за домовленістю
сторін становить 29000,00 грн.

Позивачем зобов'язання за кредитним
договором виконані в повному обсязі та
видано ОСОБА_2 кредит у розмірі 28010, 00
грн., який останній зобов'язувався
повернути у повному обсязі із
нарахованими процентами за фактичний
час його використання та можливими
штрафними санкціями.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань станом на 28 лютого 2014 року
утворилася заборгованість на загальну
суму 96 042,52 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом - 24 239,46 грн.,
заборгованість за відсотками - 59 475,54
грн., пені за несвоєчасне повернення
кредиту - 3 385,44 грн., пені за несвоєчасне
повернення відсотків - 7 802,67 грн.,
розміру інфляційних витрат за кредитом
- 339, 35 грн., розміру інфляційних витрат
за відсотками - 800,06 грн.

Посилаючись на ст.ст. 526, 530, ч. 1 ст. 1054 ЦК
України, Банк просив повністю
задовольнити його вимоги та стягнути з
відповідача зазначену суму боргу та
судові витрати по справі.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 24
червня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість по
договору кредиту № 530-02 від 03 грудня 2002
року у розмірі 96 042.52 грн., а також
сплачений судовий збір у розмірі 960,43
грн., всього стягнуто 97 002,95 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 02 вересня 2014 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 24 червня 2014 року
залишено без задоволення( а.с.60-61).

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить про скасування
рішення суду та ухвалення нового.
Зазначає, що суд першої інстанції
приймаючи рішення не повно з'ясував
обставини, що мають істотне значення
для справи, неправильно застосовано
норми матеріального і процесуального
права. А саме його не повідомлено
належним чином про судове слухання,
надіслані за місцем його реєстрації
виклики отримані не ним, внаслідок чого
він не зміг подати заяву про
застосовування строків позовної
давності, які не дотримані позивачем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача
Кузнєцова О.В. та пояснення відповідача
ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по
справі, перевіривши рішення суду у
межах доводів апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що в
порушення умов кредитного договору та
наведених норм ЦК України, відповідач
свої зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконав та
не надав своєчасно Банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, а також інших
витрат відповідно до умов договору у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з боржника.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на справедливий
і публічний розгляд його справи
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо
його прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості (ч.1 і ч.2 ст.10 ЦПК
України).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України,
суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджає про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених
цим Кодексом.

Виклик в суд здійснюється в
порядку, встановленому ст.74 ЦПК
України.

В матеріалах справи наявні
поштові повідомлення про направлення
судових повісток ОСОБА_2 за адресою
АДРЕСА_1, в яких містяться підписи особи
про отримання поштових відправлень
(а.с.26;31). Однак, ОСОБА_2 заперечує факт
отримання судових повісток та
зазначає, що наявні в них підписи
проставлені не ним, а іншою особою.
Згідно наданого листа з УДППЗ
«Укрпошта» від 18 листопада 2014 року за №
301/26-04 надання інформації про одержання
ОСОБА_2 рекомендованих листів
відправлених Ленінським районним
судом м. Кіровограда неможливо, так як
адреса відправника та одержувача
поштового відправлення у виробничих
документах не зазначаються, а тільки
на самому відправленні (а.с.113).

Виходячи з пояснень відповідача
в суді апеляційної інстанції, які також
зазначались ним в заяві про перегляд
заочного рішення, про те що він працює в
м. Києві, за місцем його реєстрації
проживає бувша сім»я, яка не
зацікавлена була повідомляти його про
надходження судових викликів,
внаслідок чого був позбавлений
можливості подати свої заперечення та
заяву про застосування строків
позовної давності до вимог про
стягнення боргу.

Судом встановлено, що Згідно Статуту
публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк» є правонаступником
акціонерного комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(а.с.15-17).

03 грудня 2002 року між акціонерним -
комерційним банком соціального
розвитку «Укрсоцбанк» в особі
Кіровоградської обласної філії АКБ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено
договір кредиту № 530-02, згідно умов
якого Банк надає позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру у використання грошові кошти
в сумі 28010,00 грн., зі сплатою 23% річних з
кінцевим терміном повернення основної
заборгованості 02 грудня 2007 року, на
умовах визначених договором кредиту
(а.с.6-7).

Того ж дня для забезпечення виконання
зобов'язання по кредитному договору
між акціонерним-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» в
особі Кіровоградської обласної філії
АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено
договір застави. Пунктом 1.1. Договору
передбачено, що заставодавець передає
в заставу Заставодержателю у якості
забезпечення виконання заставодавцем
зобов'язань за договором кредиту № 530-02
від 03 грудня 2002 року автомашину марки
DAEWOO Lanos D4LM500, 2002 року випуску, шасі №
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований Кіровоградським МРЕВ 03
грудня 2002 року(а.с.8-9).

Пунктом 1.2. договору кредиту
передбачено, що кредит ОСОБА_2
надається для оплати автомобіля марки
Lanos D4LM500, 202 року випуску, колір - сірий,
згідно рахунку № 512425-251 від 02 грудня 2002
року та договору купівлі-продажу
автомобіля № 251 від 02 грудня 2002 року,
який укладено з СП ТОВ «Олві-Центр»
Запорізького відділення філії
«АвтоЗАЗ-сервіс» акціонерного
товариства «УкрАВТО» (6).

Згідно п. 1.3. договору кредиту в якості
забезпечення позичальником виконання
своїх зобов'язань щодо погашення
кредиту, сплати відсотків, можливих
штрафних санкцій та інших витрат на
здійснення забезпеченої заставою
вимоги, сторони укладають договір
застави транспортного засобу,
визначеного п.1.2. договору кредиту, із
заставною вартістю 29000,00 грн.

У випадках прострочення позичальником
строків сплати відсотків, визначених
п. 2.4 договору кредиту, а також
прострочення строків повернення
кредиту, згідно п.п. 1.1,2.6.3,3.2.3,4.3,5.4
позичальник сплачує кредиторові пеню у
розмірі 1% від несвоєчасної сплаченої
суми за кожен день прострочення, але не
більше подвійної облікової ставки НБУ,
що діє у цей період (п. 4.1. договору
кредиту).

Відповідачем в порушення ЦК України та
умов кредитного договору зобов'язання
належним чином не виконано.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань станом на 28 лютого 2014 року
утворилася заборгованість на загальну
суму 96042,52 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом - 24239,46 грн.,
заборгованість за відсотками - 59475,54
грн., пені за несвоєчасне повернення
кредиту - 3385,44 грн., пені за несвоєчасне
повернення відсотків - 7802,67 грн.,
розміру інфляційних витрат за кредитом
- 339, 35 грн., розміру інфляційних витрат
за відсотками - 800,06 грн. (а.с.12-14).

Згідно зі ст. ст. 526, 530,610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Разом з тим, істотними умовами
кредитного договору відповідно до
змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є
умови про мету, суму і строк кредиту,
умови і порядок його видачі і
погашення, розмір, порядок нарахування
та виплата процентів, відповідальність
сторін.

В законодавстві визначаються різні
поняття як строк дії договору, так і
строк (термін) виконання зобов'язання
(ст. ст. 532, 631 ЦК України). Якщо в
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258
ЦК України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
минула і до додаткової вимоги.

Пунктом № 11 Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»
роз'яснено, що встановивши, що строк
для звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Згідно із правовим висновком
Верховного Суду України, який
викладено у постанові від 20 листопада
2013 року (справа № 6-126цс 13), який є
обов'язковим для застосування судоми
України, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України, ч.11 ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів", яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч.3
ст.267 ЦПК України). Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Заперечуючи проти позовних вимог Банку
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
застосувати наслідки спливу строку
позовної давності щодо стягнення
заборгованості по кредитному договору
в сумі 96042,52 грн., оскільки трьохрічний
строк звернення з позовом до суду
закінчився.

Пунктом. 1.1.1. договору кредиту
визначено, що остаточний термін
повернення кредиту - 02 грудня 2007 року
(а.с.6) . Згідно наданого позивачем
розрахунку заборгованості остання
операція по рахунку здійснена
відповідачем 24 вересня 2003 року, тому
позовну давність слід рахувати з дати
чергового платежу, тобто з жовтня 2003
року (а.с.12-14).

На час звернення з позовом до суду
встановлений ст.257 ЦК України трирічний
строк позовної давності минув.

Сторони кредитного договору
домовленості щодо зміни тривалості
позовної давності в порядку ст.259 ЦК
України не досягли.

Колегія суддів вважає, що позивач
звернувся до Ленінського районного
суду м. Кіровограда після спливу
строку позовної давності, яка згідно
ст. 257 ЦК України становить три роки, що
закінчився в жовтні 2006 року.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови в позові.

У зв'язку з викладеним рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.4 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст.
314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія
суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 24 червня 2014 року
- скасувати.

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: