АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача
Стрижеуса А.М.,

суддів:
Антоненко Н.О., Чобіток А.О.

при
секретарі: Луцькій Л.С.

за участю: позивача
ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 травня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_8 про стягнення боргу за
договором та відшкодування моральної
шкоди, -

Справа №752/17003/2013 № апеляційного
провадження:22-ц-796/9187/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Колдіна
О.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. В С Т А Н О В И
Л А:

Позивач звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_8 про стягнення суми боргу за
договором в розмірі 24645 гривень, 3%
річних від суми боргу за весь час
прострочення в сумі 357 гривень 28
копійок та відшкодування моральної
шкоди.

В подальшому, позивач подала заяву про
збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої просила стягнути з
відповідача суму боргу в розмірі 35700
гривень, 3 % річних за період з 01 квітня
2013 року по 23 квітня 2014 року в сумі 1136
гривень 84 копійки та моральну шкоду в
сумі 3000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що протягом 2011-2012
років вона виконувала за усною
домовленістю доручення громадянина
Італії ОСОБА_8 щодо реєстрації
юридичних осіб. За виконання цих
доручень передбачалась відповідна
оплата у гривнях, однак сума
фіксувалась в доларах США за ринковим
курсом.

Відповідач розрахувався за виконану
роботи лише частково і станом на
березень 2013 року утворилася
заборгованість в сумі 3000 доларів США,
що на той час складало 24450 гривень.

Позивач посилається на те, що 13 березня
2013 року між нею та відповідачем був
укладений договір реструктуризації
боргу у простій письмовій формі,
відповідно до якого ОСОБА_8
зобов'язався сплатити свій борг
протягом чотирьох місяців рівними
частинами, починаючи з 01 квітня 2013 року.

Відповідач не виконав своїх
зобов'язань за Договором і
відмовляється вирішувати даний спір в
позасудовому порядку.

Невиконанням зобов'язань відповідач
завдав позивачу моральну шкоду,
оскільки вона мала намір витратити
гроші, які заборгував останній, на
лікування сина - інваліда, а
відсутність цих коштів і неможливість
проведення лікування завдало їй
душевних страждань.

Моральну шкоду позивач оцінює в 3000
гривень.

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 травня 2014
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про
стягнення боргу за договором та
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2
борг за Договором реструктуризації від
13.03.2013 р. в розмірі 24450 гривень, 3% річних
в сумі 586 гривень.

В іншій частині позовних вимог
відмовоено.

Стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави
судовий збір в сумі 246 гривень 46
копійок.

Не погоджуючись зі заочним рішенням
суду, позивачем ОСОБА_2 подано
апеляційну скаргу, в якій вона просить
змінити рішення суду, посилаючись на
те, що рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка
діє на підставі довіреності в
інтересах ОСОБА_8, заперечувала проти
доводів апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши обґрунтованість та
законність оскаржуваного рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 13 березня 2013 року
між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 був укладений
Договір реструктуризації боргу,
відповідно до якого ОСОБА_8 13 березня 2013
року сплачує ОСОБА_2 19560 гривень (2400 по
курсу 8,15 гривень). ОСОБА_2 зобов'язалась
після отримання 19560 гривень закінчити
реєстрацію Представництва «Коджін
Інфраструктуре С.П.А.» та передати всі
документи ОСОБА_8, а також закінчити
роботу по ліквідації Представництва
«Корацца С.П.А.».

Крім того, відповідно до даного
Договору ОСОБА_8 зобов'язується
виплатити свій боргу ОСОБА_2 в розмірі
24450 (3000 доларів США по курсу 8,15 гривень)
рівними частинами по 6112 гривень 50
копійок (750 доларів США по курсу 8,15
гривень) на протязі чотирьох місяців,
починаючи з 01 квітня 2013 року.

Кожна оплата оформлюється розпискою.

Судом встановлено, що відповідач
виконав свої зобов'язання щодо
повернення 19560 гривень, однак не
виконав зобов'язання щодо повернення
боргу ОСОБА_2 в розмірі 24450 (3000 доларів
США по курсу 8,15 гривень) рівними
частинами по 6112 гривень 50 копійок (750
доларів США по курсу 8,15 гривень) на
протязі чотирьох місяців, починаючи з 01
квітня 2013 року.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
оплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В силу положень ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)

На підставі ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, зміна умов

зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Звертаючись до суду з позовом про
стягнення з відповідача суми боргу
позивач визначає її розмір, виходячи із
заборгованості 3000 доларів США за
курсом НБУ на день розгляду справи.

Відповідно до ст.524 ЦК України,
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Саме зазначені положення закону були
дотримані сторонами при укладанні
Договору реструктуризації від 13.03.2013 р.
і відповідач зобов'язувався виконати
свій обов'язок саме в національній
валюті в розмірі 24450 гривень, що на той
час становило 3000 доларів США, рівними
частинами по 6112,50 гривень.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку що до стягнення підлягає сума
в розмірі 24450 гривень в зв'язку з
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо повернення коштів за
Договором реструктуризації боргу від
13 березня 2013 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК Україні,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом першої інстанції розрахунок сум,
що підлягають стягненню проведено
правильно і підстав для коригування
цих сум, немає.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав
для часткового задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 відповідають обставинам
справи та положенням матеріального
закону.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин, застосовані
правильно.

Порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість постановленого по
даній справі рішення та відсутність
підстав для його скасування та
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 324,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
відхилити.

Заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: