У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Ужгородської районної державної
адміністрації, Сторожинецької
сільської ради Ужгородського району
Закарпатської області, фермерського
господарства «Коник», третя особа -
управління Держземагентства в
Ужгородському районі Закарпатської
області, про визнання права на земельну
частку (пай), уточнення списку членів
колективного сільськогосподарського
підприємства за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 18 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 5 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що наказом від 20
червня 1996 року № 7 він був прийнятий у
члени КСПП ім. Горького. У 1997 році КСПП
ім. Горького отримало державний акт на
право колективної власності на землю і
додатком № 1 до державного акта є
список громадян - членів колективного
сільськогосподарського підприємства
(далі - КСП). У момент видачі державного
акта на право колективної власності на
землю та в процесі розпаювання земель
КСП ім. Горького в 1997 році він був
працівником цього підприємства, але в
список пайовиків включений не був та не
отримав пай і про дані обставини йому
стало відомо в жовтні 2012 року. При цьому
член КСП, включений до списку, що
додається до державного акту на право
колективної власності на землю набуває
права на пай з дня видачі цього акту.
Невнесення до зазначеного списку
особи, яка була членом КСП на час
передачі у колективну власність землі,
не може позбавити її права на земельну
частку. При неможливості надати такій
особі земельну частку з колективної
власності через відсутність
необхідної для цього землі, остання
відповідно до п. 7 Указу Президента
України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність»
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям має бути надана із земель
запасу створеного місцевою радою під
час передачі земель у колективну
власність. Заяву про вихід з членів
колгоспу він не писав і не приймалось
рішення про виключення його з членів
колгоспу, тому вважав, що має право на
земельну частку (пай) у розмірі 1,85
умовних кадастрових гектарів вартістю
8 055 грн. Під час розпаювання КСП
створено резервний фонд
сільськогосподарських угідь розміром
240,5 га, а тому в разі неможливості
надати пай із земель запасу через
відсутність такої, можливо надати
земельну ділянку із земель резервного
фонду.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд внести зміни в додаток № 1 до
державного акта на право колективної
власності на землю, виданого в 1997 році в
частині включення в список громадян -
членів КСП ім. Горького - ОСОБА_4,
визнати за ним право власності на
земельну частку (пай) у розмірі 1,85
умовних кадастрових гектарах, що
встановлені для члена КСП ім. Горького,
виділити належну йому частку в натурі
із земель запасу чи резерву
Сторожницької сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від
18 вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 5 грудня 2013
року, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суди, відмовляючи в
задоволенні позову, на підставі
належним чином оцінених доказів,
поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України),
дійшли правильного висновку про те, що
позивачем не доведено, що він набув
членства у КСП ім.. Горького шляхом
подання заяви та не надав відповідний
документ, в якому зазначено про
прийняте відповідне рішення з цього
приводу.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від
18 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 5 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта