Справа № 226/2201/14-ц
Справа № 2/226/897/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2014 року Димитровський міський
суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Рибкіна О.А.,

при секретарі Козловій Д.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Попова С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Димитров
Донецької області справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Вугільна компанія «Краснолиманська»
про зобов'язання проведення індексації
заробітної плати, стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача Державного
підприємства «Вугільна компанія
«Краснолиманська» про стягнення
індексації заробітної плати,
середнього заробітку за затримку
розрахунку, моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
вказав, що він перебував в трудових
відносинах з відповідачем з 16.12.2002 року
по 01.10.2003 року, працював
електрослюсарем підземним. В день
звільнення він працював. Тому
розрахунок з ним повинен був бути
проведений 01.10.2003 року. Під час роботи
на підприємстві відповідач не проводив
йому індексацію заробітної плати. За
період його роботи в грудні 2002 року, в
січні, лютому, березні та жовтні 2003 року
індекс інфляції перевищував поріг 101%.
Тому в наступний місяць, коли індекс
інфляції перевищував поріг 101%,
потрібно було проводити індексацію
заробітної плати із наростаючим
підсумком. Наводячи відповідний
розрахунок, вважає, що відповідач
заборгував йому індексацію за період
його роботи в розмірі 28,14 грн. 04.08.2014
року він звернувся до відповідача із
заявою, в якій просив провести
розрахунок та надати йому довідку про
проведення індексації. Ці вимоги
відповідачем не були задоволені.
Вважає, що окрім стягнення індексації
заробітної плати він має право на
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку з ним. Вважає, що
його середньоденна заробітна плата
складає 30,88 грн. Тому відповідач йому
повинен сплатити ще середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні, який за період з 02.10.2003 року
по 03.09.2014 року складає 83406,88 грн. Це
попередній розрахунок і необхідно
стягнути середній заробіток в розмірі
на день проголошення рішення.
Невиплатою належних йому платежів
відповідачем нанесено йому моральну
шкоду, яка виявилася в порушенні його
душевного спокою, він вимушений
витрачати свій час на підготовку
позову, в нього розболілася голова та
очі, на декілька днів були порушені
його життєві зв'язки, адже він всі ці
дні тільки готував позов, а не їв, пив,
спав. Це спричинило в нього
роздратування та агресію.
Відшкодування моральної шкоди він
оцінює в розмірі 666 грн. Просив суд
стягнути з відповідача на його користь
індексацію заробітної плати в розмірі
28,14 грн., середній заробіток за затримку
розрахункових грошових сум,
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 666 грн. (а.с. 1, 2).

Під час розгляду справи позивач
надав суду заяву про зміну позовних
вимог, в якій зазначив, що з 1 липня 2002
року набрав чинності Закон № 3027-13 від
07.02.2002 року «Про внесення змін до Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення», яким були внесені
зміни до ст.4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення», а саме було змінено поріг
інфляції, при якому проводиться
індексація доходів громадян, з 105 на 101
відсоток. З 07.04.1998 року по 17.07.2003 року
діяв Порядок проведення індексації
грошових доходів громадян,
затверджений постановою КМУ № 663 від
07.05.1998 року. Згідно п.5 цього Порядку
індексація проводилась у разі
перевищення порогу інфляції 105%. Тобто
цей порядок суперечив Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення» в новій редакції.
Відповідно до Конституції України та
чинного законодавства мають
застосовуватися норми закону, а не
підзаконного нормативного акту, тобто
потрібно проводити індексацію при
перевищенні порогу інфляції 101% (як
вказано у законі), а не 105% (як вказано у
підзаконному акті). Згідно п.4 Порядку,
затвердженого постановою КМУ № 663-98-п,
індексації підлягають грошові доходи
громадян у межах трикратної величини
вартості межі малозабезпеченості. Як
підтверджує довідка, надана
відповідачем, а також копії табуляграм,
індексація йому не проводилась. Але він
мав право на своєчасну індексацію його
доходів та проведення розрахунку з ним
при звільненні. Надати розрахунок сум
індексації він на цей час не має
можливості. Тому вважає за необхідне
змінити позовні вимоги. Замість
стягнення індексації заробітної плати,
необхідно зобов'язати відповідача
провести індексацію заробітної плати
за грудень 2002 року по жовтень 2003 року
при підвищенні індексу споживчих цін
на 101% згідно Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення». Крім того, йому стало
відомо із довідки, яка є в матеріалах
справи, що його середньоденний
заробіток складав 30,57 грн. Станом на
14.11.2014 року затримка розрахунку склала
2752 робочих днів. Середній заробіток за
затримку розрахунку складає 30,57грн. х
2752 дня = 84128,64 грн. Просить суд
зобов'язати відповідача провести
індексацію заробітної плати за грудень
2002 року по жовтень 2003 року при
підвищенні індексу споживчих цін на 101%
згідно Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення», стягнути
з відповідача на його користь середній
заробіток за затримку розрахункових
сум в розмірі 84128,64 грн. та
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 666 грн. (а.с. 36).

Позивач в судовому засіданні
підтримав позовні вимоги,
обґрунтовуючи їх викладеними в
позовній заяві обставинами. Також
пояснив, що за період його роботи у
відповідача в грудні 2002 року, в січні,
лютому, березні та жовтні 2003 року
індекс інфляції перевищував поріг 101%,
тому за вказані періоди йому
відповідачем повинна була бути
нарахована індексація його заробітної
плати, чого відповідач не здійснив. В
первісному позові вважав, що розмір
індексації, яку мав виплатити йому
відповідач, складає 28,14 грн. Але в
судовому засіданні не зміг пояснити
яким чином була ним розрахована
індексація у вказаному розмірі.
Пояснив, що надати розрахунок сум
індексації, яка він вважає йому має
бути виплачена відповідачем, не має
можливості. В ході розгляду справи
змінив позовні вимоги, згідно яких
просить суд зобов'язати відповідача
провести індексацію заробітної плати
за грудень 2002 року по жовтень 2003 року
при підвищенні індексу споживчих цін
на 101% згідно Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення», стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток за
затримку розрахункових сум в розмірі
84128,64 грн. та відшкодування моральної
шкоди в розмірі 666 грн. На пропозицію
суду вирішити питання щодо заяви
клопотання про призначення по справі
судово-бухгалтерської експертизи для
визначення індексації заробітної
плати в період його роботи у
відповідача з 16.12.2002 року по 01.10.2003 року
відмовився, вважає що в цьому немає
необхідності.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, надав письмові
заперечення проти позову та пояснив, що
згідно наказу № 1556к від 16.12.2002 року
позивач був прийнятий на роботу в ДП
«ВК «Краснолиманська» в якості
електрослюсаря підземного дільниці
РГВ-2. 01.10.2003 року згідно наказу № 1220-к
позивач був звільнений з посади
електрослюсаря підземного за власним
бажанням відповідно до ст.38 КЗпП
України. Позивач вказує, що йому не
проведено індексацію заробітної плати
з січня 2003 року до листопада 2003 року, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість в сумі 28,14 грн. У
відповідності до норм ст.1 Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» № 1282-XII від 03.07.1991
року, в редакції 01.01.2003 року, що діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин, індексація грошових
доходів населення - встановлений
законами і іншими нормативно-правовими
актами України механізм підвищення
грошових доходів населення, що дає
можливість частково або повністю
відшкодувати подорожчання споживчих
товарів та послуг. Індекс споживчих цін
- показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купує населення для
невиробничого споживання. Поріг
індексації - величина індексу
споживчих цін, яка надає підстави для
проведення індексації грошових
доходів населення. Згідно норм ст.4
Закону № 1282 індексація грошових коштів
проводиться у разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101%. Обчислення індексу
споживчих цін для індексації грошових
доходів громадян провадиться з
наростаючим підсумком, починаючи з
місяця введення в дію вказаного Закону
(01.01.2003 року - згідно норм ч.1 ст.17 Закону
№ 1282). Підвищення грошових доходів
населення у зв'язку з індексацією
здійснюється з першого числа місяця, що
настає за місяцем, у якому індекс
споживчих цін перевищив поріг
індексації, зазначений у частині
першій цієї статті. Статтею 6 Закону №
1282 встановлено, що у разі виникнення
обставин, передбачених статтею 4 цього
Закону, у встановленому законом
порядку здійснюється перегляд
розмірів: заробітної плати, пенсій,
державної соціальної допомоги,
стипендій, що виплачуються студентам
державних та комунальних вищих
навчальних закладів. Перегляд
зазначених у частині першій цієї
статті гарантій здійснюється у
розмірах, що визначаються як результат
добутку розміру доходу, що підлягає
індексації в межах прожиткового
мінімуму для відповідних соціальних і
демографічних груп населення, та
величини індексу споживчих цін. В
період з 07.04.1998 року по 17.07.2003 року
проведення індексації грошових
доходів населення здійснювалося у
відповідності до Порядку,
затвердженого постановою КМУ № 663 від
07.05.1998 року в редакції від 21.07.1999 року.
Згідно п.5 Порядку № 663 індекс споживчих
цін обчислюється Держкомстатом і не
пізніше 10 числа місяця, що настає за
звітним, публікується в офіційних
періодичних виданнях. Обчислення
індексу споживчих цін для здійснення
подальшої індексації грошових доходів
громадян починається за місяцем, у
якому індекс споживчих цін перевищив 105
відсотків. Для здійснення індексації
грошових доходів громадян
застосовується індекс цін, зменшений
на величину порогу індексації. В
період з грудня 2002 року до червня 2003
року у період чинності даного порядку
індекс споживчих цін не перевищував 105%,
тобто фактично відсутні підстави для
здійснення перерахунку заробітної
плати Позивача. В період з 17.07.2003 року
проведення індексації грошових
доходів населення здійснювалося у
відповідності до Порядку,
затвердженого постановою КМУ № 1078 від
17.07.2003 року. Згідно п.1 Порядку № 1078
індексація грошових доходів населення
проводиться у разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який встановлюється в
розмірі 101%, а обчислення індексу
споживчих цін для проведення
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком
починаючи з березня 2003 року. - місяця
опублікування Закону України від 6
лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін
до Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення». Однак, в
період з квітня по вересень 2003 року
індекс інфляції не перевищував поріг у
розмірі 101%, тому відсутні підстави для
проведення індексації заробітної
плати позивачеві. Заробітна плата
позивача за час роботи на підприємстві
була нарахована та виплачена у повному
обсязі відповідно до норм
законодавства України, що діяли в
момент виникнення даних правовідносин.
Жодних підстав для проведення
індексації заробітної плати позивача
за період з грудня 2002 року по жовтень 2003
року не існувало, у зв'язку з чим
позовні вимоги щодо стягнення
індексаційних виплат є безпідставними,
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню. Щодо позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 666,00 грн. вважає, що відсутній
сам факт спричинення шкоди, оскільки
заробітна плата нараховувалася
позивачу у повній відповідності до
діючого законодавства України та в
повному обсязі. Вважає, що вимоги
позивача щодо відшкодування моральної
шкоди є безпідставними та
необґрунтованими.

Крім того, вважає, що позивачем
пропущений тримісячний строк
звернення до суду, передбачений ст.233
КЗпП України, тому просить суд
застосувати позовну давність та
відмовити у позові (а.с. 28, 43).

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази по справі, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач з 16.12.2002
року по 01.10.2003 року знаходився у
трудових відносинах з відповідачем,
працював електрослюсарем підземним і
був звільнений за власним бажанням (а.с.
4-5).

04.08.2014 року позивач звернувся до
відповідача із заявою, в якій просив
провести з ним розрахунок та надати
йому довідку про розмір проведеної
індексації заробітної плати, на що
відповідачем була надана відповідь, що
підприємством була виплачена
заробітна плата позивачу в повному
обсязі, заборгованість відсутня (а.с. 8).

Згідно довідки ДП «Вугільна компанія
«Краснолиманська» від 14.10.2014 року,
підприємство вважає, що розрахунок
індексації, наведений позивачем у
позовній заяві, не відповідає Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення». Крім того, у
вересні 2003 року на підприємстві
відбулося підвищення заробітної плати
(тарифна ставка була 3,90 - стала 4,68), а
01.10.2003 року позивач звільнився (а.с. 21).

Відповідно до довідки ДП «Вугільної
компанії «Краснолиманська» від 14.10.2014
року, індексація заробітної плати
ОСОБА_1 за період роботи з 16.12.2002 року по
01.10.2003 року не проводилася (а.с. 22).

Згідно довідки ДП «Вугільної компанії
«Краснолиманська» від 25.09.2014 року,
середньоденна заробітна плата ОСОБА_1
перед звільненням складала 30,57 грн. (а.с.
23).

Згідно ст.1 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII,
індексація грошових доходів населення
- встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

У вказаний закон протягом часу його дії
вносилися численні зміни та
доповнення, він викладався у новій
редакції.

Судом встановлено, що Законом України
«Про індексацію грошових доходів
населення» первісно було передбачено
проведення індексації грошових
доходів громадян у разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який був встановлений в
розмірі 105 відсотків.

Законом України від 07.02.2002 року № 3027-ІІІ
статтю 4 Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» було
викладено у новій редакції і
встановлено, що індексація грошових
доходів громадян провадиться у разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
встановлюється в розмірі 101 відсоток.
Ці зміни набули чинності 01.07.2002 року.

На виконання Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» постановою Кабінету
Міністрів України від 07.05.1998 року № 663
було затверджено Порядок проведення
індексації грошових доходів громадян,
який був чинний до введення в дію
нового Порядку проведення індексації
грошових доходів громадян,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078
(опублікований в газеті «Урядовий
кур'єр» 24.07.2003 року № 135).

Відповідно до Порядку проведення
індексації грошових доходів громадян,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 07.05.1998 року № 663,
підвищення грошових доходів громадян у
зв'язку з індексацією здійснюється з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, в якому офіційно опубліковано
індекс споживчих цін, який
обчислюється з наростаючим підсумком у
разі, коли він перевищив 105 відсотків
(величину порога індексації).

В період роботи позивача у відповідача
індекс інфляції за грудень 2002 року
становив 101,4%, за січень 2003 року - 101,5%, за
лютий 2003 року - 101,1%, за березень 2003 року -
101,1%, за жовтень 2003 року - 101,3%.

Таким чином, враховуючи що закон має
вищу юридичну силу над постановою
Кабінету Міністрів України, суд вважає
неправомірними заперечення
відповідача щодо не проведення
індексації позивачу за вказані періоди
у зв'язку з тим, що в постанові КМУ, якою
затверджено Порядок проведення
індексації грошових доходів громадян і
яка діяла на той період, залишалося
положення про проведення індексації у
випадку перевищення індексу інфляції
105%, а не 101%, як це було передбачено на
той період законом.

В той же час згідно чинного на той
період Порядку проведення індексації
грошових доходів громадян,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 07.05.1998 року № 663,
індексації підлягають грошові доходи
громадян у межах трикратної величини
вартості межі малозабезпеченості. При
цьому частина доходу, що не перевищує
вартісну величину межі
малозабезпеченості, індексується
повністю. Доход в частині, яка більше
одного розміру вартісної величини межі
малозабезпеченості, але не перевищує
подвійну величину вартості межі
малозабезпеченості індексується в
розмірі 80 відсотків. Доход в частині,
яка більше подвійного розміру
вартісної величини межі
малозабезпеченості, але не більше
трикратної величини вартості межі
малозабезпеченості індексується в
розмірі 70 відсотків. Частина грошового
доходу, що перевищує трикратну
величину вартості межі
малозабезпеченості, індексації не
підлягає. Сума індексації грошових
доходів громадян визначається як
результат добутку доходу, що підлягає
індексації, та величини приросту
індексу споживчих цін, зменшеного на
величину порогу індексації та
поділеного на 100 відсотків.

Оскільки після 1999 року законодавством
України не встановлювався показник
вартості межі малозабезпеченості, а,
починаючи з 2000 року законами щорічно
встановлюються показники прожиткового
мінімуму для відповідних соціальних і
демографічних груп населення, тобто це
різні показники, тому немає підстав для
застосування Порядку проведення
індексації грошових доходів громадян,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 07.05.1998 року № 663,
та здійснення розрахунку індексації
заробітної плати позивача за період,
починаючи: грудень 2002 року, січень 2003
року, лютий 2003 року, березень 2003 року.

На пропозицію суду вирішити питання
щодо заяви клопотання про призначення
по справі судово-бухгалтерської
експертизи для визначення індексації
заробітної плати в період роботи у
відповідача з 16.12.2002 року по 01.10.2003 року
позивач відмовився.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Тому позовні вимоги про проведення
індексації заробітної плати позивача
за період, починаючи з грудня 2002 року по
березень 2003 року, коли індекс інфляції
перевищував 101%, задоволенню не
підлягають.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги про проведення
індексації заробітної плати позивача
за жовтень 2003 року (а саме за один
робочий день позивача в жовтні - 1
жовтня 2003 року, що є днем звільнення),
коли індекс інфляції також перевищив
101%.

Так, на той час вже діяв Порядок
проведення індексації грошових
доходів громадян, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок),
яким вже було передбачено як
проведення індексації у випадку
перевищення індексу інфляції 101%, так і
застосування для проведення
індексації грошових доходів населення
показника прожиткового мінімуму,
встановленого для відповідних
соціальних і демографічних груп
населення, у межах якого мали
індексуватися доходи.

Але відповідно до вказаного Порядку,
підвищення грошових доходів громадян у
зв'язку з індексацією здійснюється з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, в якому офіційно опубліковано
індекс споживчих цін, який, в свою
чергу, обчислюється Держкомстатом і не
пізніше 10 числа місяця, що настає за
звітним, публікується в офіційних
періодичних виданнях. Тобто у зв'язку з
перевищенням у жовтні 2003 року індексу
споживчих цін (індексу інфляції) 101%
заробітна плата робітників має бути
підвищена у зв'язку з індексацією,
починаючи з 1 грудня 2003 року, коли
позивач вже не працював у відповідача і
доходів він нього не отримував.

Крім того суд зауважує, що позивачем
пропущений строк звернення до суду,
передбачений ст.233 КЗпП України.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 КЗпП
України, працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. У разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

В даному випадку позивачем після зміни
позовних вимог заявлено позов не про
стягнення належної йому заробітної
плати, а про зобов'язання відповідача
вчинити певні дії - провести індексацію
його заробітної плати за грудень 2002
року по жовтень 2003 року, у зв'язку з чим
в даному випадку має застосовуватися
тримісячний строк звернення до суду,
передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України.
Враховуючи, що позивач звернувся до
суду майже через одинадцять років
після звільнення, строк звернення до
суду позивачем пропущено.

Оскільки не підлягають задоволенню
позовні вимоги про зобов'язання
проведення індексації заробітної
плати, тому не підлягають задоволенню і
позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку та моральної шкоди. Також
позивачем не надано й будь-яких доказів
заподіяння йому відповідачем
моральної шкоди.

Керуючись Законом України «Про
індексацію грошових доходів
населення», Порядком проведення
індексації грошових доходів громадян,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 07.05.1998 року № 663,
Порядком проведення індексації
грошових доходів громадян,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078,
ст.233 КЗпП України, ст.ст.256, 261, 267 ЦК
України, ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Вугільна
компанія «Краснолиманська» про
зобов'язання проведення індексації
заробітної плати, стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку та
моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку. Апеляційна
скарга на рішення суду подається до
Апеляційного суду Донецької області
через Димитровський міський суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення виготовлений
15.12.2014 року.

Суддя