АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7298/2014
Головуючий в 1 інстанції - Колдіна О.О.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 07 квітня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» до ОСОБА_1 про
стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся в липні 2013 року.

Зазначав, що ОСОБА_1 є споживачем
електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 та
за адресою: АДРЕСА_2. На підставі цього
відповідачем було відкрито особовий
рахунок споживача електричної енергії
№ НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) та НОМЕР_2 (АДРЕСА_2).

Враховуючи, що відповідач свої
зобов'язання перед ПАТ «Київенерго»
належним чином не виконує, не своєчасно
сплачує за фактичне споживання
електричної енергії, у зв'язку з чим
станом на 01.05.2013 р. заборгованість за
електроенергію позивача за особовим
рахунком №НОМЕР_1 становила 3 911,01 грн.
та за особовим рахунком- № НОМЕР_2 -
2927,42 грн.

На підставі Закону України «Про
електроенергетику», Правил
користування електричною енергією,
затверджених постановою КМУ від 26.07.1999
р. № 1357, та на підставі ст. 625 ЦК України
позивач просив: стягнути з відповідача
на його користь борг за спожиту
електроенергію за особовим рахунком
№НОМЕР_1 у розмірі 3 911,01 грн.; за
особовим рахунком НОМЕР_2 у розмірі 2
927,42 грн.; стягнути 3% річних в розмірі
402,57 грн. та інфляційну складову боргу в
розмірі 603,15 грн.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 07 квітня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача борг за спожиту
електроенергію за особовим рахунком
№НОМЕР_1 в розмірі 3 435,71 грн. та за
особовим рахунком № НОМЕР_2 в
розмірі 40,44 грн.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 3% річних від суми боргу в
розмірі 312,09 грн. та інфляційну складову
від суми боргу в розмірі 174,99 грн.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 є
власником квартир АДРЕСА_1 та квартири
АДРЕСА_2 та є споживачем
електроенергії, постачання якої
здійснює позивач.

На підтвердження цього відкрито
особовий рахунок отримувача
електричної енергії № НОМЕР_1 (АДРЕСА_1)
та НОМЕР_2 (АДРЕСА_2).

13.08.2002 р. між ПАТ «Київенерго» та
відповідачем був укладений Договір про
користування електричною енергією за
адресою кв. АДРЕСА_2, відповідно до
якого енергопостачальник взяв на себе
зобов»язання надійно постачати
споживачу електричну енергію у
необхідних йому обсягах відповідно до
потужності електроустановок, з
гарантованим рівнем надійності,
безпеки і якості на межі розподілу, а
споживач зобов'язався оплачувати
одержану електричну енергію за
обумовленими тарифами у терміни
передбачені Договором.

Договір про постачання електроенергії
за адресою квартира АДРЕСА_2 між ПАТ
«Київенерго» та ОСОБА_1 не був
укладений.

Проте колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
отримуючи послуги щодо постачання
електричної енергії споживач повинен
сплачувати кошти за спожиту
електроенергію відповідно до вимог
чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1, отримуючи послуги щодо
постачання електричної енергії,
несвоєчасно та не в повному обсязі
сплачував за них, на підставі чого
станом на 01.05.2013 р. утворилась
заборгованість за електроенергію, яка
відповідно до наданих позивачем
розрахунків складає: за особовим
рахунком №НОМЕР_1 - 3 435,71 грн. та за
особовим рахунком № НОМЕР_2 - 40,44 грн.

Відповідач є споживачем електричної
енергії, а тому на неї поширюються
«Правила користування електричною
енергією для населення», затверджені
Постановою Кабінету міністрів України
від 26 липня 1999 р. № 1357.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
електроенергетику» відносини,
пов'язані з виробництвом, передачею,
постачанням і використанням енергії,
регулюються цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Так, взаємовідносини між громадянами
(фізичними особами - споживачами
електричної енергії) та
енергопостачальниками, в тому числі
порядок укладення договорів та порядок
розрахунків за спожиту електричну
енергію, регулюються відповідно до
«Правил користування електричною
енергією для населення» від 26.07.1999 року
№1357.

Наявність відносин між сторонами, а
отже і виникнення цивільних прав й
обов'язків, підтверджується діями
сторін: постачанням електричної
енергії споживачеві,
електроспоживання, що не заперечується
відповідачами, надання рахунків на
його оплату та їх оплата у
встановленому порядку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Виходячи з юридичної природи
правовідносин сторін, як грошового
зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2
ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо наявності
правових підстав для стягнення з
відповідача заборгованості за спожиту
електроенергію за особовим рахунком
№НОМЕР_1 в розмірі 3 435,71 грн., за
особовим рахунком № НОМЕР_2 в розмірі
40,44 грн. та стягнення 3% річних від суми
боргу в розмірі 312,09 грн. а також
інфляційної складової від суми боргу в
розмірі 174,99 грн.

Твердження апеляційної скарги щодо
неправомірності суду першої інстанції
незастосування строків позовної
давності не можуть бути прийняті судом
до уваги з огляду на наступне.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно ст.264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що у
травні 2011 року ПАТ «Київенерго»
звернулось до Дніпровського районного
суду міста Києва з заявою про видачу
судового наказу про стягнення на
користь заявника заборгованості за
спожиту електроенергію за адресою м.
Київ, вул. Ентузіастів.

06.06.2011 року Дніпровським
районним судом м. Києва було видано
судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1
боргу за спожиту електроенергію, проте
ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 16.08.2011 р. судовий наказ було
скасовано за заявою боржника.

З матеріалів справи також вбачається,
що в квітні 2011 року ПАТ «Київенерго»
звернулось до Голосіївського
районного суду міста Києва з заявою про
видачу судового наказу про стягнення
на користь заявника заборгованості за
спожиту електроенергію за адресою
АДРЕСА_3.

30.05.2011 р. за даною заявою було видано
судовий наказ, який ухвалою
Голосіївського районного суду міста
Києва від 09.08.2011 року було скасовано
також за заявою боржника.

Таким чином, подачею у квітні та
травні 2011 року заяв про видачу судових
наказів про стягнення з ОСОБА_1 боргу за
спожиту електроенергію перебіг
позовної давності був перерваний і
почався заново.

ПАТ «Київенерго» звернулось з
позовом до суду у липні 2013 року, тобто в
межах строків позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують
та на їх правильність не впливають, а
тому не можуть бути прийняті до уваги.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав, що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Голосіївського
районного суду міста Києва від 25
березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: