Ухвала

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької
В.С., Кафідової О.В.,

Ступак О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Сітітель» про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Луганської області від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, у якому
просила поновити її на посаді
завідуючої господарством готелю
«Центральний»; стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сітітель»
(далі - ТОВ «Сітітель») на свою користь
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу у сумі 592 грн 62 коп.;
стягнути з ТОВ «Сітітель» на свою
користь 10 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди та судові витрати. Свої
вимоги обґрунтовувала тим, що наказом
ТОВ «Сітітель» від 19 серпня 2013 року №
29-к її звільнено на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку зі скороченням
штату працівників. Проте жодних змін в
організації готелю «Центральний» не
відбулося і причин для її звільнення не
було, тому своє звільнення вважає
незаконним. Крім того, про звільнення
її не було попереджено та не було
запропоновано іншої роботи.

Рішенням Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від
28 листопада 2013 року позов задоволено
частково. Поновлено ОСОБА_3 на посаді
завідуючої господарством готелю
«Центральний» ТОВ «Сітітель». Стягнуто
з ТОВ «Сітітель» на користь ОСОБА_3
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 2 092 грн 91
коп., а також 1 000 грн на
відшкодування моральної шкоди. У іншій
частині позову відмовлено. Стягнуто з
ТОВ «Сітітель» на користь держави
судовий збір у сумі 344 грн 10 коп.
Допущено негайне виконання рішення у
частині поновлення на роботі та
стягнення середньої заробітної плати в
межах сплати платежу за один місяці.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 28 січня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням апеляційним судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що з 12 квітня 2012 року
ОСОБА_3 працювала у готелі
«Центральний» на посаді завідуючого
господарством.

Наказом від 05 червня 2013 року № 20К «Про
заходи, пов'язані із скороченням штату»
з метою скорочення штату підприємства
для збереження стабільності роботи та
недопущення шкоди, у зв'язку зі зміною в
організації праці, на виконання наказу
про зміни в штатному розкладі
ТОВ «Сітітель», а також у зв'язку із
відсутністю інших вакантних місць на
підприємстві, керуючому готелю
«Центральний» Чумак А.І. доручено
особисто попередити ОСОБА_3 про
наступне її звільнення за
п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням штату з
05 серпня 2013 року.

Від підпису вказаного наказу ОСОБА_3,
будучи ознайомленою з ним, відмовилася
у присутності двох свідків, про що
свідчить запис у наказі (а. с. 6), а також
відповідний акт, складений
працівниками готелю (а. с. 22).

За таких обставин суд першої інстанції,
з яким у цій частині погодився й
апеляційний суд, дійшов висновку про
дотримання роботодавцем при
звільненні позивача на підставі п. 1 ч. 1
ст. 40 КЗпП України вимог
ст. 49-2 цього Кодексу щодо попередження
позивача про звільнення не пізніше ніж
за два місяці.

Водночас, задовольняючи позовні вимоги
про поновлення позивача на роботі, суд
першої інстанції вважав доведеним факт
порушення відповідачем встановленого
ст. 49-2 КЗпП України порядку, оскільки
позивачу не було запропоновано іншої
роботи на тому ж підприємстві, а саме: у
ТОВ «Сітітель», до
складу якого входив готель
«Центральний» як структурний
підрозділ, при цьому судом першої
інстанції встановлено факт
відсутності вакантних посад у готелі
«Центральний» ТОВ «Сітітель».

Проте з такими висновками суду першої
інстанції правильно не погодився
апеляційний суд, виходячи з наступного.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, апеляційний суд на підставі
наявних у справі доказів додатково
встановив, що до складу
ТОВ «Сітітель» крім готелю
«Центральний» також входять такі
структурні підрозділі: готель
«Антрацит» - 10 штатних одиниць, готель
«Красний Луч» - 11 штатних
одиниць, готель «Сєвєродонецьк» - 15
штатних одиниць, а також адміністрація,
що в м. Луганськ - 7 одиниць
(а. с. 20).

Згідно з штатним розкладом та
відомостями про наявність
(відсутність) як у вказаних структурних
підрозділах, так і в готелі
«Центральний» (м.
Сєвєродонецьк Луганської області)
станом на час попередження позивача
про наступне вивільнення і до часу її
звільнення відсутні вакантні посади,
будь-якого руху кадрів не
спостерігалося.

З огляду на вищевикладене відповідно
до вимог ст. 49-2 КЗпП України
апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку про безпідставність позову.

Ухвалюючи рішення в цій справі,
апеляційний суд повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази,
правильно визначився з характером
спірних правовідносин та нормою
матеріального права, яка підлягає
застосуванню, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам ст. 316
ЦПК України, підстави для скасування
рішення відсутні, а наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують, зводяться до
переоцінки доказів.

Вищенаведене дає підстави для висновку
про те, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - залишенню без змін,
з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 28 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
Судді: В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Ступак

І.М. Фаловська