У х в а л а

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М., суддів:
Висоцької В.С.,
Писаної Т.О., Кафідової О.В.,
Фаловської
І.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа - Чутівська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу, визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом недійсним та
скасування запису про реєстрацію права
власності на будинок, за касаційними
скаргами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на рішення
Чутівського районного суду
Полтавської області від 26 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 25 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з серпня 1998 року
по ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона перебувала у
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7
Весь цей час сторони проживали разом у
будинку АДРЕСА_1, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет. З 11
серпня 1998 року ОСОБА_6 разом з її дітьми
від першого шлюбу були прописані у
зазначеному будинку. ІНФОРМАЦІЯ_3 року
ОСОБА_7 помер. Позивачка зазначає, що
вона поховала ОСОБА_7 і отримала
допомогу на поховання. У жовтні 2013 року
вона дізналась, що 28 липня 2010 року на
ім'я ОСОБА_7, який є сином померлого,
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом. На її думку, ОСОБА_7 не є
дитиною померлого й не має права на
спадкування майна спадкодавця.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_6 просила
задовольнити її позовні вимоги і
встановити факт проживання її з ОСОБА_7
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
серпня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
визнати її спадкоємцем за законом
четвертої черги після смерті ОСОБА_7,
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 28 липня 2010
року і скасувати запис про реєстрацію
права власності на будинок ІНФОРМАЦІЯ_2
від 30 серпня 2010 року на ім'я
ОСОБА_7

Рішенням Чутівського районного суду
Полтавської області від 26
лютого 2014 року позов задоволено
частково. Встановлено, що ОСОБА_6
проживала з ОСОБА_7 однією сім'єю, як
чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу
з серпня 1998 року до дня його смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а також визнано її
спадкоємцем за законом четвертої черги
після смерті ОСОБА_7 Вирішено питання
розподілу судових витрат. В решті
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 25 березня
2014 року рішення Чутівського
районного суду Полтавської області від
26 лютого 2014 року скасовано в
частині стягнення з ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судових
витрат, і ухвалено в цій частині
рішення про відмову ОСОБА_6 у
задоволені позову про стягнення
судових витрат. В решті рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення в частині задоволення позову і
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_6 у задоволенні позову про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання спадкоємцем за
законом четвертої черги, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає
задоволенню частково, а касаційна
скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню
повністю з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в
частині встановлення факту проживання
з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу й визнання її спадкоємцем
четвертої черги після смерті ОСОБА_7, а
також відмовляючи у задоволені позову
про визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом, суд
першої інстанції, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що ОСОБА_6 доведено факт спільного
проживання з ОСОБА_7 з серпня 1998 року по
день його смерті, що в силу ст. 1264 ЦК
України дає право визнати її
спадкоємцем за законом четвертої
черги. Підстави для визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом та скасування запису про
реєстрацію права власності на будинок
відсутні.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що з серпня 1998 року ОСОБА_6
і ОСОБА_7 проживали в фактичних шлюбних
відносинах, вели спільне господарство,
мали спільний бюджет.

З 11 серпня 1998 року ОСОБА_6 та її діти від
першого шлюбу, були зареєстровані і
проживали у будинку АДРЕСА_1, який на
праві власності належав ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 помер.

Рішенням Чутівського районного суду
Полтавської області від 27
жовтня 2009 року встановлено факт
визнання батьківства ОСОБА_7, померлим
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, стосовно дитини
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

28 липня 2010 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом, згідно з яким він є
спадкоємцем майна ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а саме будинку
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Норма ст. 74 СК України поширюється на
правовідносини між чоловіком та
жінкою, які проживають у фактичних
шлюбних відносинах, і для визнання
майна, придбаного під час фактичних
шлюбних відносин, спільною сумісною
власністю необхідні докази: ведення
спільного господарства, наявності у
сторін спільного бюджету, проведення
спільних витрат, придбання іншого
майна в інтересах сім'ї.

Для визначення осіб як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах та для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України, суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу в період, протягом
якого було придбано спірне майно.

Пунктом 1 Прикінцевих положень СК
України передбачено, що цей Кодекс
набирає чинності одночасно з набранням
чинності ЦК України.

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих і
Перехідних положень ЦК України цей
Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004
року.

Акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності (ст. 5 ЦК України).

Встановлюючи факт спільного
проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_7 з
серпня 1998 року по день його смерті, суд
першої інстанції зазначені вимоги
закону залишив поза увагою, не надав
оцінки тому, що положення Кодексу про
шлюб та сім'ю Української РСР не
містили норми про спільне проживання
жінки та чоловіка однією сім'єю, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, зазначене
положення передбачене ст. 74 СК України,
який набрав чинності з 01 січня 2004 року,
тому встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період до 01 січня 2004 року не
ґрунтується на вимогах закону.

Установлено, що ОСОБА_6 просить
встановити факт проживання однією
сім'єю з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу з
метою прийняття спадщини після його
смерті.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в
частині спільного проживання з
померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7,
визнаючи за нею право на спадкування за
законом у четверту чергу і відмовляючи
в задоволенні позову про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом від 28 липня 2010 року,
суди виходили з того, що рішенням
Чутівського районного суду
Полтавської області від 27 жовтня 2009
року було встановлено факт батьківства
померлого ОСОБА_7 відносно дитини
ОСОБА_7 та отримання останнім як
спадкоємцем першої черги свідоцтва про
право на спадщину у вигляді будинку
АДРЕСА_1.

Разом з тим, апеляційний суд,
перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду не взяв до уваги доводи ОСОБА_6 та
не звернув уваги, що в провадженні
апеляційного суду Полтавської області
перебувала справа № 2-о-57/09 за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Чутівського районного суду
Полтавської області від 27 жовтня 2009
року, яким було встановлено факт
визнання батьківства ОСОБА_7 відносно
дитини ОСОБА_7, отже необхідно було
перевірити наявність підстав для
зупинення провадження у справі, що
переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд
зобов'язаний зупинити провадження у
справі у разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення іншої справи,
що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства. Така
підстава для зупинення провадження у
справі, як зазначено в п. 4 ч. 1 цієї
статті застосовується у тому разі, коли
в цій іншій справі можуть бути вирішені
питання, що стосуються підстав,
заявлених у справі вимог, чи умов, від
яких залежить можливість її розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 29 квітня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено,
вищевказане рішення скасовано, заяву
ОСОБА_8 про встановлення факту визнання
батьківства залишено без розгляду,
роз'яснено право на звернення в суд в
порядку позовного провадження.

Встановлення таких обставин дає право
ОСОБА_6 доводити належними та
допустимими доказами заявлені нею
позовні вимоги про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, отримання
права на спадкування та визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину, в зв'язку з чим вона і
заявляла відповідний позов.

Отже, суди не з'ясували всі обставини
справи, не дослідили всі докази та не
надали їм оцінки.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити,
касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Чутівського районного суду
Полтавської області від 26 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 25 березня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. КолодійчукСудді:
В.С. Висоцька О.В. Кафідова Т.О.
ПисанаІ.М. Фаловська