Єдиний унікальний номер 258/8473/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/941/2014
Головуючий в 1 інстанції : Сидоров Є.І.
Доповідач: Космачевська Т.В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Апеляційний суд Донецької області у
головуючого судді: Курило В. П.,
суддів: Космачевської Т.В., Биліни Т.І.,
при секретарі: Стефановій Я.Д.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецька апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у Кіровському
районі м. Донецька на рішення
Кіровського районного суду м. Донецька
від 25 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Кіровському районі м.
Донецька про відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на
Рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 25 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Кіровському районі м.
Донецька про відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на
виробництві - задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Кіровському районі м.
Донецька на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 12000,00
грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Кіровському районі м.
Донецька про відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на
виробництві - відмовлено.

З вказаним рішенням суду першої
інстанції не погодилось відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Кіровському районі м.
Донецька та подало апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що відділення Фонду
не є належним відповідачем по справі і
тому суд першої інстанції повинен був
призначити відповідачем роботодавця
ОСОБА_1, тобто підприємство, на якому
йому було завдана шкоду. Також на думку
апелянта позивачем не доведено факт
заподіяння йому моральної шкоди, його
характер, причинний зв'язок між
нещасним випадком і моральною шкодою,
що наступила, а також розмір моральної
шкоди, та позивач не надав первинного
висновку МСЕК, відсутні медичні дані
про перенесені стресові, депресивні та
інші негативні прояви у стані здоров'я.

Представник відповідача в судове
засідання апеляційного суду не
з'явився, про час слухання справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить отримання телефонограми.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час слухання справи повідомлений
належним чином, надав заяву про
слухання справи за його відсутністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та
це вбачається з матеріалів справи, що з
24.12.2001 року по 31.01.2004 року ОСОБА_1
працював на шахті ім. М. Горького ВО
«Донецьквугілля» (яка з 01.08.2003 р.
реорганізована у Шахтоуправління
«Южнодонбаське №1») підземним
прохідником 5 розряду з повним робочим
днем у шахті, а з січня 2003 року -
монтажником (а.с. 6-9).

З акту №60 форми Н-1 про нещасний випадок
на виробництві від 24.09.2002 року
вбачається, що 22.09.2002р. перебуваючи на
своєму робочому місці та виконуючи
роботу з буріння шпурів у вибої,
внаслідок обвалення породи позивач
отримав травму голови і 2-го пальця
правої кисті (згідно листка
непрацездатності - забій головного
мозку, забій шийного відділу хребта,
різану рану 2-го пальця правої кисті)
(а.с. 11).

Висновком МСЕК від 16.01.2003 року позивачу
первинно встановлено втрату
професійної працездатності у розмірі
40%, визнано інвалідом 3-ї групи, та
визначена потреба у медикаментозному
лікуванні.

Суд, задовольняючи частково позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди, виходив з того, що позивачу
первинно було встановлено втрату
працездатності 08.01.2003 року, тому право
на відшкодування моральної шкоди
виникло саме з цієї дати, і у
відповідності до діючого на той час
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань моральної шкоди
потерпілим внаслідок ушкодження
здоров'я на виробництві.

З такими висновками суду першої
інстанції апеляційний суд
погоджується, оскільки

вони відповідають вимогам норм
матеріального та процесуального права
та обставинам справи.

Відповідно до статей 21, 28, 30,34, 35 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року в їх сукупності, якими
передбачено, що право на отримання
потерпілим страхових виплат у разі
настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати
компенсації за моральну шкоду, виникає
у особи з дня встановлення їй стійкої
втрати працездатності вперше
висновком медико-соціальної
експертної комісії та обов'язок
відшкодування застрахованим особам
моральної шкоди у зв'язку з ушкодження
здоров'я, заподіяних умовами
виробництва покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

В судовому засіданні знайшло
підтвердження, що позивач працював на
роботі зі шкідливими умовами праці
тривалий час, отримав стійку втрату
працездатності та згідно довідки МСЕК
від 16.01.2003 року позивачу первинно
встановлено стійку втрату
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням - 40%, та повторним
переоглядом МСЕК від 29.01.2007р. - 25%
безстроково.

За таких обставин суд дійшов
правильного висновку про те, що
ушкодженням здоров'я позивачу
заподіяна моральна шкода, яку
відповідач у добровільному порядку не
бажає відшкодовувати, тому у позивача є
право вимагати відшкодування шкоди,
заподіяної здоров'ю, за нормами Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Вказаний висновок суду відповідає
положенням ст. 23 ЦК України та Рішенню
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року №1-9 рп/2004 згідно з яким, моральна
шкода потерпілого від нещасного
випадку на виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, які він поніс у зв'язку з
каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Виходячи з викладеного, не
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо недоведення
позивачем факту завдання йому
ушкодженням здоров'я моральної шкоди
та невтрату позивачем здатність вести
звичайний спосіб життя.

Тому апеляційний суд не може
погодитися з доводами апеляційної
скарги про відсутність правових
підстав для відшкодування моральної
шкоди, оскільки страховий випадок
стався до набрання чинності
нормативними актами щодо зупинення
виплати та виключення норм про
відшкодування моральної шкоди.

Встановивши, що висновком МСЕК від
16.01.2003 року позивачу первинно
встановлено стійку втрату
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням - 40%, з подальшим
погіршенням його здоров'я,
підтвердженими висновком МСЕК, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
відповідно до вимог законодавства
позов ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд врахував конкретні
обставини справи, характер та ступінь
моральних страждань позивача,
перебування останнього на лікуванні у
зв'язку з захворюванням, наслідки цього
захворювання, погіршення стану
здоров'я позивача, порушення
нормального укладу життя.

Крім того, згідно ст. 58 Конституції
України та ст. 5 ЦК України, акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
ухвалене судом першої інстанції
рішення відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального закону.

Згідно із статтею 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, оскільки
апеляційним судом не встановлено
порушень судом першої інстанції при
розгляді цієї справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Кіровському
районі м. Донецька - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Донецька від 25 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: