Справа № 0302/2978/2012 Головуючий у 1
інстанції: Чонка В.В. Провадження №
22-ц/773/360/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - Стрільчука В.А.,

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Плеханова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства (далі - ПАТ) «Акцент Банк»
про визнання кредитного договору
недійсним за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на рішення
Горохівського районного суду від 22
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 25 січня 2011 року
між нею та ПАТ «Акцент Банк» було
укладено кредитний договір № A33VCC9FB60012
на підставі типової форми договору у
вигляді заяви позичальника,
запропонованої банком. Інші документи
ПАТ «Акцент Банк» їй не надавалися і
нею не підписувалися. Згідно з
договором банк зобов'язався надати
строковий кредит в сумі 36900 грн., а вона -
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування ним. Підписання
договору про надання кредиту стало
наслідком порушення норм чинного
законодавства та її прав як споживача
кредитної послуги з боку ПАТ «Акцент
Банк», оскільки відповідач не надав їй
встановленої законом інформації. Крім
того, умови договору є несправедливими.

Тому просила визнати недійсним
вищевказаний кредитний договір від 25
січня 2011 року із застосуванням
наслідків, передбачених ст. 216
Цивільного кодексу (далі - ЦК) України,
та зобов'язати ПАТ «Акцент Банк»
прийняти у неї кредитні кошти у розмірі
36900 грн. із зарахуванням сплачених і
безспірно списаних штрафних санкцій та
відсотків за користування кредитом.
Судові витрати покласти на
відповідача.

Рішенням Горохівського районного суду
від 22 січня 2014 року в позові відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_1
просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох і більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтями 6, 627 цього Кодексу
передбачено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 1054 цього Кодексу за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 25
січня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент
Банк» був укладений кредитний договір
у вигляді підписаної сторонами
письмової заяви позичальника №
А33VCC9FB60012, згідно з якою банк надає
позичальнику споживчий кредит у сумі
36900 грн. на строк 36 місяців з 25 січня 2011
року по 24 січня 2014 року включно на
споживчі цілі зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом,
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 369
грн. та щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 738 грн. в обмін на зобов'язання
позичальника з повернення кредиту,
сплати відсотків, винагороди, комісії в
зазначені в заяві строки. Погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: починаючи з 25 по 30
число кожного місяця позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 1764,92 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
умовами (а. с. 6).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Підставами для визнання недійсним
укладеного між сторонами кредитного
договору ОСОБА_1 зазначила його
невідповідність ч. 2 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
що виразилося у ненаданні їй
відповідачем у повному обсязі
інформації про умови кредитування, а
також - несправедливість умов договору.

Однак такі доводи позивача
спростовуються дослідженими судом
доказами та положеннями законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» в редакції, що
діяла на момент укладення оспорюваного
договору, договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками. Перед
укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача у
письмовій формі про: особу та
місцезнаходження кредитодавця;
кредитні умови, зокрема: мету, для якої
споживчий кредит може бути витрачений;
форми його забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов'язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо); строк, на
який кредит може бути одержаний;
варіанти повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; можливість дострокового
повернення кредиту та його умови;
необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
вона здійснюється; податковий режим
сплати відсотків та про державні
субсидії, на які споживач має право, або
відомості про те, від кого споживач
може одержати докладнішу інформацію;
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування.

В частині 4 статті 11 даного Закону
зазначено, що договір про надання
споживчого кредиту укладається у
письмовій формі, один з оригіналів
якого передається споживачеві. У
договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються: сума кредиту;
детальний розпис загальної вартості
кредиту для споживача; дата видачі
кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту; право
дострокового повернення кредиту; річна
відсоткова ставка за кредитом; інші
умови, визначені законодавством.

Згідно з укладеним та підписаним
сторонами кредитним договором у
вигляді заяви позичальника від 25 січня
2011 року позичальник ОСОБА_1
ознайомилася і згідна з Умовами та
правилами надання банківських послуг,
які були надані їй у письмовій формі.
Своїм підписом вона підтверджує
надання їй повної інформації про умови
кредитування в ПАТ «Акцент Банк» (а
також його місцезнаходження), а саме:
мету, для якої кредит може бути
використаний; форми його забезпечення;
наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, в тому
числі між зобов'язаннями позичальника;
тип відсоткової ставки; суму, на яку
кредит може бути виданий; орієнтовну
сукупну вартість кредиту та вартість
послуг з оформлення договору (перелік
усіх витрат, пов'язаних з одержанням
кредиту, його обслуговуванням та
поверненням, зокрема таких, як
адміністративні витрати, витрати на
страхування, юридичне оформлення тощо);
строк, на який кредит може бути
одержаний; варіанти повернення
кредиту, включаючи кількість платежів,
їх частоту та обсяги; можливість
дострокового повернення кредиту та
його умови; необхідність здійснення
оцінки майна, якщо така оцінка є
необхідною, ким вона здійснюється;
податковий режим сплати відсотків та
державні субсидії, на які позичальник
має право, і відомості про те, від кого
позичальник може одержати докладнішу
інформацію; переваги та недоліки
пропонованих схем кредитування. У разі
порушення ОСОБА_1 зобов'язань перед
банком вона дає свою згоду і доручає
банку приймати рішення по розподілу
коштів, які направляються на погашення
заборгованості. При цьому банк
одноосібно приймає рішення черговості
погашення таких зобов'язань, з
пріоритетом погашення незабезпечених
зобов'язань (а. с. 6, 110-111).

Таким чином, перед укладення сторонами
кредитного договору відповідач у
письмовій формі надав позивачу у
повному обсязі усю необхідну
інформацію, передбачену частинами 2, 4
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів».

При укладені договору про надання
споживчого кредиту сторони узгодили
всі його істотні умови. У договорі
вказана сума кредиту, дата видачі
кредиту, річна відсоткова ставка, умови
повернення кредиту, нарахування та
сплати відсотків, право дострокового
виконання зобов'язань за договором та
його умови. ОСОБА_1 у письмовій формі
була ознайомлена з орієнтовним
розрахунком загальної вартості
кредиту, умовами повернення кредиту та
сплати відсотків. На час укладення
кредитного договору позичальник була
ознайомлений з умовами кредитування,
сторони мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності і
волевиявлення учасників договору було
вільним.

Виконання банком зазначених умов
підтверджено позивачем, яка особисто
підписала кредитний договір у вигляді
заяви позичальника, чим засвідчила
отримання вищевказаної інформації та
те, що вона погодилася з умовами
договору. Крім того, відповідно до ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» у разі ненадання
інформації, яка зазначена у частині 2
даної статті, банк несе
відповідальність, яка встановлена ст.
ст. 15 та 23 цього Закону. Тобто споживач
має право на відшкодування завданих
такими діями збитків, однак закон не
передбачає можливості визнання
недійсними у даному випадку кредитного
договору.

На момент укладення кредитного
договору ОСОБА_1 не навела жодних
зауважень щодо змісту цього правочину,
не зверталася до банку з пропозиціями
щодо викладення у певній редакції чи
зміни умов договору та про надання їй
докладнішої інформації.

Також позивачем не доведено, що умови
укладеного між сторонами кредитного
договору є несправедливими.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» до
договорів із споживачами про надання
споживчого кредиту застосовуються
положення цього Закону про
несправедливі умови в договорах,
зокрема положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно
передати як забезпечення повну суму
або частину суми кредиту чи
використати її повністю або частково
для покладення на депозит, або викупу
цінних паперів, або інших фінансових
інструментів, крім випадків, коли
споживач одержує за таким депозитом,
такими цінними паперами чи іншими
фінансовими документами таку ж або
більшу відсоткову ставку, як і ставка
за його кредитом;

2) споживач зобов'язаний під час
укладення договору укласти інший
договір з кредитодавцем або третьою
особою, визначеною кредитодавцем, крім
випадків, коли укладення такого
договору вимагається законодавством
та/або коли витрати за таким договором
прямо передбачені у складі сукупної
вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні
стосовно споживача правила зміни
відсоткової ставки.

Зі змісту укладеного сторонами
кредитного договору вбачається, що
жодної з перелічених умов, які законом
визнаються несправедливими, до
договору внесене не було. Не містить
він і будь-яких інших несправедливих
умов.

В судовому засіданні не встановлено
порушення прав та інтересів позивача і
нею не доведено, що укладений договір
суперечить нормам Цивільного кодексу
України, Закону України «Про захист
прав споживачів».

Виходячи з викладеного, давши вірну
оцінку обставинам справи, суд
обґрунтовано відмовив у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Що стосується особи, яка подала заяву
про перегляд заочного рішення
Горохівського районного суду від 29
квітня 2013 року в даній справі, то
вказана заява підписана представником
ПАТ «Акцент Банк» Шулікою А.В. (а. с. 59-62).
Повноваження цієї особи на
представництво в суді інтересів банку,
в тому числі на підписання, подання та
пред'явлення необхідних документів,
підтверджується наявною в матеріалах
справи належним чином засвідченою
копією довіреності, виданою Шуліці А.В.
головою правління ПАТ «Акцент Банк» (а.
с. 63).

Факт одержання ОСОБА_1 кредитних коштів
у банку у відповідності із заявою
позичальника від 25 січня 2011 року, копія
якої приєднана нею до позовної заяви (а.
с. 6), позивачем не заперечується. Крім
того, дана обставина підтверджується
тим, що протягом певного періоду часу
ОСОБА_1 виконувала умови кредитного
договору, погашаючи заборгованість.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі.
При цьому закон не вимагає завірення
такого договору печаткою банку.

Дії, вчинені сторонами під час
виконання договору, зокрема
неможливість виконання умов договору
позичальником, безпідставне, на думку
апелянта, застосування до неї штрафних
санкцій за прострочення щомісячних
платежів, не є підставами для визнання
договору недійсним.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
на яку посилається апелянт,
несправедливими є, зокрема, умови
договору про встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Однак за визначенням компенсація - це
відшкодування, зрівноважування,
винагорода за щось, а також сума, яку
сплачують як відшкодування,
винагороду; покриття витрат, утрат.

В даному випадку умовами укладеного
сторонами кредитного договору
компенсація за невиконання
позичальником умов договору взагалі не
була передбачена, а встановлені ним
штрафні санкції та пеня є неустойкою,
тобто видом забезпечення виконання
зобов'язань (ст. ст. 546, 549 ЦК України), а
не компенсацією. Що стосується інших
виплат позичальника за користування
кредитом (відсотки, одноразова та
щомісячні винагороди за надання
фінансового інструменту), то ці виплати
позичальник зобов'язаний здійснювати
згідно з умовами договору не у разі
невиконання ним зобов'язань. Тобто ці
виплати відносяться до вартості
наданої ОСОБА_1 фінансової послуги і не
пов'язані з невиконанням нею
зобов'язань за договором.

Укладений сторонами кредитний договір
містить всі необхідні умови,
передбачені законодавством для даного
виду договорів, і за своїм змістом в
повній мірі відповідає вимогам ст. 628 ЦК
України та п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання фінансових послуг».
Зокрема, Умови та правила надання
банківських послуг, які згідно із
заявою позичальника від 25 січня 2011 року
є складовою частиною укладеного
сторонами кредитного договору і які
були надані їй у письмовій формі,
містять розділи «Права та обов'язки
клієнта» (1.2), «Права та обов'язки банку»
(1.3), «Відповідальність сторін» (1.5).

Інші доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеними
обставинами справи та не містять
встановлених законом підстав для
скасування оскаржуваного рішення, яке
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити, а рішення Горохівського
районного суду від 22 січня 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: