Справа № 755/7618/14-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2014 р. суддя Дніпровського
районного суду м. Києва Виниченко Л.М.,
розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на
дії державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції Ясуника І.І. про визнання дій
незаконними та скасування постанови
про стягнення виконавчого збору,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського
районного суду м. Києва зі скаргою у
якій просить визнати дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Тисменицького
районного управління юстиції Ясуника
І.І. незаконними та скасувати постанову
державного виконавця про стягнення з
боржника виконавчого збору від 25.11.2013
року, винесену відносно нього у
виконавчому провадженні № 32832142.

Вивчивши матеріали заяви встановлено,
що у відкритті провадження у даній
справі слід відмовити у наступних
підстав.

Відповідно до частини першої ст.15
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи щодо
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Відповідно до ст. 383 Цивільного
процесуального кодексу України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно положень частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України , завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Справа адміністративної юрисдикції це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень. (п. 1
ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного
судочинства України)

Пунктом 1 частини другої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини першої статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду з
позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Як роз'яснено у пункті 6 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» від 13 грудня 2010 року за № 3,
судам необхідно врахувати, що
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово у
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України "Про
виконавче провадження" постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат на
проведення виконавчих дій та
накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

Тому слід врахувати, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані. Також до
юрисдикції адміністративних судів
належать справи про оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового викання
постанов державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладанням штрафу, як виконавчих
документів в окремому виконавчому
провадженні.

З огляду на викладене, відсутні
підстави для відкриття провадження у
цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на
дії державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції Ясуника І.І. про визнання дій
незаконними та скасування постанови
про стягнення з боржника виконавчого
збору, оскільки справи пов'язані з
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях по
примусовому виконанню усіх виконавчих
документів незалежно від того, яким
органом, у тому числі судом якої
юрисдикції, вони видані, відносяться
до юрисдикції адміністративних судів
та розглядаються в порядку визначеному
у статті 181 Кодексу адміністративного
судочинства України.

За нормою пункту першого ч. 2 ст. 122
Цивільного процесуального кодексу
України суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо заява не
підлягає розгляду в судах в порядку
цивільного судочинства.

Керуючись постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» від 13.12.2010 року № 3, ст. ст. 122 ч. 2
п. 1; 209, 210 Цивільного процесуального
кодексу України,-

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у
цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на
дії державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції Ясуника І.І. про визнання дій
незаконними та скасування постанови
про стягнення з боржника виконавчого
збору.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва протягом
п'яти днів з дня її проголошення шляхом
подання апеляційної скарги через
Дніпровський районний суд міста Києва.
У разі, якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя