Справа № 1309/1737/12
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/6472/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мельничук
О.Я., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.,

з участю
представника позивача Бачинського О.М.,
представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
заочне рішення Залізничного районного
суду м.Львова від 28 вересня 2012 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, з участю
третьої особи органу опіки і
піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
про звернення стягнення на заставне
майно,-

встановила:

Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк»
в липні 2011 року звернувся в суд із
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, з
участю третьої особи органу опіки і
піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
з врахуванням заяв про уточнення
позовних вимог просив суд звернути
стягнення на заставлене згідно
іпотечних договорів від 09.10.2007 р. та
06.05.2008р. нерухоме майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1, для задоволення грошових
вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором
про надання відновлювальної кредитної
лінії № 602/25-205 від 09.10.2007 р. та договором
про надання відновлювальної кредитної
лінії № 602/25-214 від 06.05.2008 р., що в
загальній сумі станом на 24.05.2011 р.
становить 972 686 грн. 06 коп., виселити та
зняти з реєстрації відповідачів з
вказаної квартири, стягнути судові
витрати (а.с. 72, 73, 121).

Оскаржуваним заочним рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
від 28 вересня 2012 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на заставлене,
згідно Іпотечного договору за
реєстровим № 7883 від 09.10.2007 р., та
іпотечного договору за реєстровим № 2860
від 06.05.2008 р., майно ОСОБА_5, а саме:
квартиру АДРЕСА_2, для задоволення
грошових вимог Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
за договором про надання
відновлювальної кредитної лінії №
602/25-205 від 09.10.2007 р., в сумі 40461,90 доларів
США та 10491,20 грн., та договором про
надання відновлювальної кредитної
лінії №602/25-214 від 06.05.2008 р., в сумі 77725,78
доларів США та 18619,88 гривень, що в
загальній сумі, в гривневому
еквіваленті згідно офіційного курсу
НБУ станом на 24.05.2011 р., становить 972686,06
гривень.

Виселено та знято з реєстрації ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 у м.
Львові, що передана в іпотеку ПАТ
"Укрсоцбанк", у зв'язку із зверненням на
неї стягнення.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Укрсоцбанк» судовий
збір (держмито) у розмірі 1700 грн. та 120
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового розгляду.

Рішення суду оскаржила відповідач
ОСОБА_7, вважає, що таке підлягає
скасуванню у зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
розглянувши справу за її відсутності,
суд позбавив її права на судовий
захист, не дослідив належним чином її
доводи, не звернув уваги на те, що
питання стосується позбавлення її
права на єдине житло, а відтак вважає,
що це є підставою для скасування такого
рішення.

Стверджує, що відповідно до вимог
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнутий до відповідальності
одного виду за одне і те саме
правопорушення, відтак сплата штрафу і
пені за одне і те саме порушення
договірних зобов'язань суперечить
Конституції України.

Крім цього, звертає увагу на виконання
вимог ст. 18 Закону України "Про захист
прав споживачів" в частині визнання
несправедливими умов договору, якщо
штрафні санкції за його невиконання
перевищують 50 % від суми боргу.

Вказує, що квартира, яка розташована за
адресою АДРЕСА_1 була передана в
іпотеку за іпотечним договором від 24
січня 2006 року на виконання договору
кредиту № 602/25-003 від 24.01.2006 року, а тому
поручитель ОСОБА_8 за договором поруки
від 25.01.2006 року отримує першочергове
право на звернення стягнення на
предмет іпотеки у випадку виконання
зобов"язань за вказаним кредитним
договором.

Крім цього, в апеляційній скарзі
покликається на те, що в порушення
вимог ст. 40 Закону України "Про іпотеку"
банк не направляв їй вимог про
виселення, а тому у задоволенні такої
вимоги слід відмовити.

Також, на думку апелянта, рішення суду
підлягає скасуванню як таке, що не
відповідає вимогам Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03
червня 2014 року, оскільки цей закон
пом"якшує цивільну відповідальність
особи, а відтак в силу ч. 2 ст. 5 ЦК
України, має зворотню дію в часі.

Просить скасувати заочне рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 28.09.2012 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, з участю третьої особи
органу опіки і піклування Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради, про звернення стягнення
на заставне майно.

Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк»
подав заперечення на апеляційну скаргу
відповідача в якому не погоджується з
аргументами такої, вважає, що
оскаржуване рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Просить апеляційну скаргу відхилити,
рішення районного суду залишити без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, а також пояснення представника
позивача Бачинського О.М. на
заперечення таких, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково
виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог, кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач ОСОБА_7
взятих на себе зобов'язань перед
позивачем не виконала, у зв'язку із чим
в останньої перед позивачем виникла
заборгованість, в рахунок погашення
якої звернув стягнення на заставлене
відповідно до договорів іпотеки
нерухоме майно, а саме квартиру
АДРЕСА_2.

Крім цього, оскільки відповідачі не
бажали у добровільному порядку
звільнити квартиру, на яку звернуто
стягнення як на предмет іпотеки,
виселив таких у судовому порядку та
вирішив зняти останніх з реєстрації.

Виходячи з наявних в матеріалах справи
та досліджених в судовому засіданні
доказів, колегія суддів не в повній
мірі погоджується з даними висновками
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
беззаперечно встановлено судом першої
інстанції 09.10.2007 р. між АКБ "Укрсоцбанк",
правонаступником якого є ПАТ
"Укрсоцбанк" та відповідачем ОСОБА_5
укладений договір про надання
відновлювальної кредитної лінії
№602/25-205, за умовами якого позивач надав
кредит відповідачу у розмірі 20000 дол.
США із сплатою 13,5% річних, з кінцевим
терміном погашення заборгованості до
09.10.2022 р. (а.с. 84-87).

Крім цього, 06.05.2008 р. між позивачем та
відповідачем ОСОБА_5 укладений договір
про надання відновлювальної кредитної
лінії № 602/25-214, за умовами якого позивач
надав кредит відповідачу у розмірі 35000
дол. США зі сплатою 14% річних та комісії,
з кінцевим терміном погашення
заборгованості до 06.05.2023 р. (а.с. 92-96).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк зобов"язується надати
грошові кошти позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Позивач свої зобов'язання за
договорами виконав, надавши
відповідачу ОСОБА_5 кредит у розмірі 20000
дол. США та 35000 дол. США, на
підтвердження чого подано заяви на
видачу готівки № 82-01 від 11 жовтня 2007
року та № 3 від 08 травня 2008 року
відповідно (т.1 а.с. 102, 103).

В свою чергу, згідно із ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Порядок надання кредиту та сплати
відсотків визначений у статті 2
вищевказаних договорів про надання
відновлювальної кредитної лінії, де
зокрема передбачено, що погашення
заборгованості позичальника
здійснюється в наступній черговості:
прострочена заборгованість за
нарахованими процентами; прострочена
заборгованість за кредитом; строкова
заборгованість за нарахованими
процентами; строкова заборгованість за
кредитом; пеня за порушення строків
повернення кредиту та сплати
процентів; штрафні санкції.

Вимоги за кредитними договорами
відповідач належним чином не
виконувала, внаслідок чого, згідно
поданого розрахунку, заборгованість за
кредитом та по відсотках за договором
про надання відновлювальної кредитної
лінії № 602/25-205 від 09.10.2007 року станом на
24.05.2011р. складає 26061,9 дол. США, а по
договору про надання відновлювальної
кредитної лінії № 602/25-214 від 06.05.2014 року
заборгованість за кредитом та
відсотками станом на вказану дату
складає 46337,1 дол. США (а.с. 80-83).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено,
що якщо в зобов»язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню в цей строк. У разі порушення
зобов»язання, настають правові
наслідки, зокрема, сплата неустойки
(пені).

Крім цього, відповідно до умов п. 4.3.
договору про надання відновлювальної
кредитної лінії № 602/25-205 від 09.10.2007 року,
у разі порушення позичальником вимог
п.п. 3.3.2-3.3.15 цього Договору, позичальник
зобов"язаний сплатити кредитору штраф
у розмірі 3% процентів від суми кредиту,
визначеного п.1.1. цього договору за
кожний випадок.

За невиконання п.п. 3.3.7-3.3.8 договору в
частині непогашення щомісячних
відсотків, непогашення тіла кредиту
банк нарахував штраф з розрахунку 20000
(розмір кредиту згідно п. 1.1. Договору) х
3% х 24 випадки = 14400 дол. США.

На переконання колегії суддів,
розрахунок штрафу позивачем проведено
з порушенням умов п. 4.3. кредитного
договору, оскільки таким передбачено
нарахування штрафу за кожний випадок
порушення умов договору, а не щомісячне
нарахування штрафу за таке порушення.

На вказане порушення суд першої
інстанції увагу не звернув, а відтак,
рішення суду в цій частині підлягає
зміні, шляхом зменшення розміру штрафу,
нарахованого за невиконання умов
договору.

Таким чином, за допущені порушення умов
договору в частині дострокового
повернення наявної заборгованості за
кредитом та сплати відсотків,
відповідно до п. 4.3 кредитного договору
слід нарахувати штраф в розмірі 600 дол.
США, що відповідатиме 3% від розміру
кредиту, передбаченого п. 1.1. кредитного
договору.

В свою чергу, відповідно до п. 4.2.
договору про надання відновлювальної
кредитної лінії № 602/25-214 від 06.05.2014 року
у разі порушення позичальником вимог
п.п. 3.3.2. - 3.3.5, 3.3.7. - 3.3.17. цього договору,
позичальник зобов"язаний сплатити
кредитору штраф у розмірі 3% від суми
фактичної заборгованості за кредитом
та нарахованими процентами за кожний
випадок.

Згідно поданого розрахунку, позивачем
нараховано штрафні санкції згідно п. 4.2.
договору в розмірі 31388,68 дол. США, проте,
в розрахунку не вказано за які
порушення нараховано такий штраф.

Беручи до уваги те, що станом на 24.05.2011
року сума заборгованості за кредитом
складає 34026,90 дол. США, а заборгованість
по відсотках за користування кредитом
12310,20 дол. США, тому штраф, відповідно до
п. 4.2. кредитного договору повинен
розраховуватися із суми 46337,1 дол. США.

Таким чином, за допущені порушення умов
договору в частині дострокового
повернення наявної заборгованості за
кредитом та сплати відсотків,
відповідно до п. 4.2 кредитного договору
слід нарахувати штраф в розмірі 1390,11
дол. США, що відповідатиме 3% від суми
фактичної заборгованості за кредитом
та нарахованими процентами.

Враховуючи наведені розрахунки,
рішення суду першої інстанції в цій
частині підлягає зміні шляхом
зменшення розміру нарахованого штрафу,
а відтак загальної суми
заборгованості, як по договору про
надання відновлювальної кредитної
лінії № 602/25-205 від 09.10.2007 року з 40461,90 дол.
США до 26661,9 дол. США, що еквівалентно
212860,61 грн., так по договору про надання
кредитної лінії № 602/25-214 від 06.05.2008 року
з 77725,79 дол. США до 47727,21 дол. США, що
еквівалентно 381039,72 грн.

Також, відповідно до п. 4.2. договору про
надання відновлювальної кредитної
лінії №602/25-205 від 09.10.2007 року позивачем
нараховано пеню за несвоєчасну сплату
заборгованості та відсотків по кредиту
з 24.05.2010 року по 23.05.2011 року з розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ в
розмірі 10491,2 грн., а відповідно до п. 4.1.
договору про надання кредитної лінії №
602/25-214 від 06.05.2008 року загальний розмір
пені нараховано в сумі 18619,88 грн.

Покликання апелянта на те, що одночасне
нарахування за прострочення грошових
зобов'язань за кредитним договором
пені та штрафу свідчать про
безпідставне намагання кредитора
застосувати до позичальника подвійну
цивільно-правову відповідальність є
янеобгрунтоване, а відтак судова
колегія не приймає до уваги з таких
підстав.

Цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Покладення на боржника нових
додаткових обов'язків, як заходу
цивільно-правової відповідальності
має місце, зокрема, у випадку стягнення
неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

Умовами договору передбачено
застосування пені, як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення позичальником строків
погашення кредиту і процентів за
користування ним.

У той самий час, згідно з пп. 3.3.2-3.3.15
договору про надання відновлювальної
кредитної лінії № 602/25-205 від 09.10.2007 рок,
а також п.п. 3.3.2-3.3.5, 3.3.7.- 3.3.17 договору про
надання кредитної лінії № 602/25-214 від
08.05.2008 року сторонами передбачена
сплата штрафів, як виду
цивільно-правової відповідальності за
інші правопорушення, зокрема, за
порушення обов'язку дострокового
повернення кредиту на вимогу банку.

За таких обставин доводи апелянта в
частині неправильного застосування
судом вимог ст.61 Конституції України і
ст. 549 ЦК України та покладення на
нього подвійної цивільно-правової
відповідальності одного і того ж виду
за одне і те саме порушення договірного
зобов'язання не знайшли свого
підтвердження.

В свою чергу, в рахунок забезпечення
виконання зобов'язань за кредитними
договорами між позивачем АКБ
"Укрсоцбанк" та відповідачем ОСОБА_5
09.10.2007 р. та 06.05.2008 р. укладені іпотечні
договори, за умовами яких у разі
порушення відповідачем ОСОБА_5 умов
договорів про надання відновлювальної
кредитної лінії, позивач має право
достроково звернути стягнення на
предмет іпотеки в порядку, визначеному
у п. 2.4.4 цих договорів іпотеки, а саме на
квартиру АДРЕСА_2. (а.с. 88-91, 97-98).

Пунктом 1.3 Додаткового договору від 06
травня 2008 року до іпотечного договору
сторони домовились про вартість
предмету іпотеки, яка за згодою сторін
становить 508000 грн., що за офіційним
курсом НБУ становило 100 594,06 дол. США (а.с.
88).

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 38 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за №5 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
у випадку якщо іпотекодержатель не
реалізував способів позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки, він має право
звернутися до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до статті 39 Закону Укркаїни
"Про іпотеку".

Згідно із ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право у разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання, одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки у встановленому
законом порядку на підставі рішення
суду при цьому є підстави для виселення
всіх мешканців квартири.

Відповідно до пп. 2.4.3. договорів іпотеки
іпотекодержатель має право у випадку
невиконання позичальником та/або
іпотекодавцем - майновим поручителем
зобов'язань за даним договором та/або
кредитним договором, звернути
стягнення на предмет іпотеки в порядку
та на умовах, передбачених договором.

Статтею 32 вказаного Закону
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Беручи до уваги фактичні обставини
справи, та виходячи із положень ст.ст.
526, 590, 1049, 1050, 1052 ЦК України, а також умов,
зазначених в п. 4.1. Іпотечного договору,
ст. 33, 39, 40 Закону України "Про іпотеку",
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
обґрунтованості позовних вимог ПАТ
"Укрсоцбанк" про звернення стягнення на
предмет іпотеки, що належить
іпотекодавцю і боржнику ОСОБА_5, для
погашення відповідачем заборгованості
за договором кредиту.

Крім цього, вартість іпотечного майна,
на яке судом звернуто стягнення, на
момент укладення сторонами договору
іпотеки не перевищує суми
заборгованості за кредитним договором.

В свою чергу, відповідно до ст. 9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або у судовому
порядку.

Відповідно до положень ст. 40 Закону
України "Про іпотеку" звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей.

У роз"ясненнях, викладених у п. 43
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитним правовідносин" йдеться про
те, що примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

З довідки ЛКП «Сигнівка» від 17.09.2007 року
встановлено, що на момент укладання
договору іпотеки в квартирі АДРЕСА_2
проживали та були зареєстровані дві
повнолітні особи, а саме: ОСОБА_5 та її
повнолітня донька ОСОБА_7 (а.с. 73).

Про існування заборгованості за
кредитним договором, необхідність
погашення існуючого боргу і виселення
всіх мешканців із спірної квартири ПАТ
"Укрсоцбанк" скеровував ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 відповідні повідомлення та
вимоги рекомендованими листами (а.с. 100,
101, 114, 115). Проте, відповідачі жодним
чином на це не зреагували, не бажають у
добровільному порядку звільнити
квартиру, на яку звернуто стягнення як
на предмет іпотеки, відтак позовна
вимога про виселення відповідачів
також підлягає задоволенню у повному
об'сязі.

Що стосується виселення малолітньої
доньки відповідача ОСОБА_7. без згоди на
це органу опіки і піклування колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 2.1.4 іпотечних
договорів, іпотекодавець зобов'язаний
без письмової згоди іпотекодержателя,
що оформляється додатковою угодою до
цього договору, не відчужувати предмет
іпотеки, не передавати його в спільну
діяльність, лізинг, оренду,
користування, а також не обтяжувати
його будь-якими зобов'язаннями, що
обмежують право власності
іпотекодавця на предмет іпотеки.

В порушення взятих на себе зобов'язань
відповідач 26.06.2009 року зареєструвала у
спірній квартирі свою малолітню доньку
без згоди на це позивача (а.с. 75).

Зі змісту п. 44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитним правовідносин" вбачається,
що суди повинні виходити із того, чи
мала дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що малолітня ОСОБА_7.
підлягає виселенню з квартири АДРЕСА_2
разом зі своєю матір'ю, оскільки така
була зареєстрована у квартирі без
згоди на це позивача після укладення
договору іпотеки.

В свою чергу, 07 червня 2014 року набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», згідно з яким
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці та за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

З досліджених кредитних договорів
встановлено, що кредити відповідачу
ОСОБА_5 надавались в іноземній валюті -
долар США.

Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2,
яка використовується як постійне місце
проживання іпотекодавцем ОСОБА_5

Однак, виходячи з наведеного та
враховуючи те, що судом за правилами ст.
3 ЦПК України здійснюється провадження
в цивільних справах відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи, а апеляційний суд
перевіряє законність та
обґрунтованість рішень судів перших
інстанцій з огляду на те законодавство,
яке існувало на час їх ухвалення,
колегія суддів не має підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки, оскільки
на момент ухвалення оскаржуваного
рішення такого закону не існувало.

В свою чергу, реєстрація місця
проживання чи перебування фізичних
осіб в Україні регулюється Законом
України „Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" та наказом МВС України від
22.11.2012 № 1077 "Про затвердження Порядку
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків необхідних для цього
документів".

Стаття 7 зазначеного закону визначає,
що зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється,
зокрема, на підставі судового рішення,
яке набрало законної сили про
виселення, на що суд першої інстанції
не звернув увагу.

Відтак, задовольняючи позов в цій
частині суд першої інстанції фактично
зобов'язав органи МВС України, до
повноважень яких входять питання
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб, зняти з реєстрації та
поклав такий обов'язок на особу, яка не
була залучена до участі у справі, що не
узгоджується з вимогами ЦПК України.

Відтак рішення в цій частині необхідно
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні вимоги про
зняття з реєстрації відповідачів.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4
ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 28 вересня 2012 року -
змінити, зменшити розмір нарахованого
штрафу, а відтак загальної суми
заборгованості, як по договору про
надання відновлювальної кредитної
лінії № 602/25-205 від 09.10.2007 року з 40461,90 дол.
США до 26661,9 дол. США, що еквівалентно
212860,61 грн., так по договору про надання
кредитної лінії № 602/25-214 від 06.05.2008 року
з 77725,79 дол. США до 47727,21 дол. США, що
еквівалентно 381039,72 грн., що в загальній
сумі в гривневому еквіваленті, згідно
офіційного курсу НБУ станом на 24.05.2011
року, з врахуванням сум нарахованої
пені, складає 623011 (шістсот двадцять три
тисячі одинадцять) грн. 41 коп.

Рішення в частині задоволення позовних
вимог щодо зняття з реєстрації ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_4
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні вимоги
позивача про зняття з реєстрації
відповідачів відмовити.

Врешті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: О.Я. Мельничук

О.Ф. Павлишин