Справа № 495/9067/14-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
22 грудня 2014 року м. Білгород-Дністровський
Білгород Дністровський міськрайонний суд одеської області у складі:
головуючого судді Матяш Т.Л.,
за участю секретаря Левченко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Білгород-Дністровська КЕЧ району про визнання права користування жилим приміщенням та виключення жилого приміщення з числа службових, -
Позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Білгород-Дністровська КЕЧ району про визнання права користування жилим приміщенням та виключення жилого приміщення з числа службових, мотивуючи свої вимоги тим, що проходив військову службу на посаді помічника військового прокурору Болградського гарнізону. Під час проходження служби йому було розподілено службову квартиру АДРЕСА_1 .14.08.2012 року позивач був звільнений з лав збройних сил України за скороченням штатів. На теперішній час, позивач не забезпечений житловим приміщенням, тому звертається до суду з відповідним позовом, оскільки вважає, що має право на отримання квартири у постійне користування та виключення числа її зі списку службових.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник виконавчого комітету Білгород Дністровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину своєї неявки до суду не сповістив.
Представник Білгород Дністровської КЕЧ особи у судове засідання не з`явився, про час, день і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, надав до суду пояснення, відповідно до яких з позовом згоден частково.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з`явилися, у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.
У судовому засідання встановлено, що ОСОБА_1 був направлений для проходження військової служби до органів військової прокуратури.
Відповідно до протоколу засідання житлової комісії від 23 червня 2009 року № 6 позивач був зарахований на квартирний облік, де перебуває до теперішнього часу.
У 2011 році позивачу розподілено службову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією ордеру та паспорту з відміткою про реєстрацію місця проживання за вказаною адресою. Зазначена квартира є комунальною власністю.
Згідно ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які знаходяться на військовій службі в Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно ст. 46-1 Закону України «Про прокуратуру» (яка діяла на момент виникнення правовідносин), військовослужбовці військових прокуратур проходили службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види постачання і забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
14 серпня 2012 року позивач був звільнений з лав Збройних Сил України за скороченням штатів, що підтверджується копію послужного списку.
Ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР
та іншими нормативно-правовими актами.
Зазначеним Законом встановлені додаткові житлові гарантії для деяких категорій військовослужбовців, зокрема військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, а також звільнені з військової служби особи, які стали інвалідами I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, мають право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду.
П. 29 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081, передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості
використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно - експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.
Крім того, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Відповідно до п. 2.18. «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (далі за текстом Інструкція), військовослужбовці, які зараховані на квартирний облік після набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та мають вислугу на військовій службі менше ніж 20 років, у разі звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку до отримання житла для постійного проживання.
П. 4.1. зазначеної Інструкції передбачено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у ЗС України, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до п. 6 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо
відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 1 Першого протоколу), ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 року визначено: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".
Практика Європейського суду з прав людини (справи: Бакай та інші проти України, Войтенко проти України, Деркач та Палек проти України, Дубенко проти України, Жовнер проти України, Іванов проти України, Кацюк проти України, Михайленки та інші проти України, Півень проти України, Шаренок проти України, Шмалько проти України) визначає, що держава не може відмовитись від виконання своїх зобов`язань відносно фізичної особи або групи фізичних осіб, оперуючи законами або посилаючись на фінансові труднощі. При цьому, терміни «майно» та «власність» Європейський суд з прав людини поширює на всі безумовні права, які може довести особа, включаючи претензії, в основі яких лежить контракт або договір, а також окремі економічні і соціальні виплати, які пов`язані з публічним правом.
З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини та положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, необхідно дійти висновку, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням житла за рахунок бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, чи відсутність кількості житла для забезпечення військовослужбовців.
Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином суд приходить до висновку, що позивач протиправно не забезпечений житловим приміщенням, яке повинно відповідати вимогам, що встановлені до житлових приміщень, визначених статтею 50 Житлового кодексу України, та має закріплене законодавством право на отримання житла для постійного проживання, у тому числі виключення займаного житлового приміщення з числа службового за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки перебуває на квартирному обліку як особа, яка потребує поліпшення житлових умов та був звільнений з військової служби за скороченням штатів.
Враховуючі викладене, керуючись ст. 50 Житлового кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 15, 2760, 213-215, 224-226 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Білгород-Дністровська КЕЧ району про визнання права користування жилим приміщенням та виключення жилого приміщення з числа службових - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 право на отримання для постійного проживання жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Виключити з числа службових жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя