22-ц/775/897/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

01 липня 2014 року
м.Маріуполь

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області у складі:

Головуючого - Ткаченко Т.Б.

Суддів - Баркової Л.Л.,
Гаврилової Г.Л.

При секретарі - Макаровій О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
містобудування і архітектури
Маріупольської міської ради про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Приморського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 13 травня 2014 року,

В с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Головного управління
містобудування і архітектури
Маріупольської міської ради (далі -
Управління), уточнивши свої вимоги,
просила стягнути з відповідача на її
користь заподіяну моральну шкоду у
розмірі 500000 грн., відшкодувати
матеріальну шкоду в сумі 335313,37 грн. та
судові витрати в сумі 16200,80 грн.

Посилалась на те, що на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку являється власником
земельної ділянки АДРЕСА_1. Суміжну
земельну ділянку по АДРЕСА_2 05 вересня
2009 року на підставі договору
купівлі-продажу придбав ОСОБА_2, який з
жовтня 2009 року на цій земельній ділянці
розпочав виконувати самочинне
будівництво жилого будинку, що
проводилось з порушенням Закону
України «Про планування та забудову
територій» та її права власності.

Відповідачем підготовлено та надано
ОСОБА_2 містобудівні умови та обмеження
забудови земельної ділянки АДРЕСА_2,
які затверджено рішенням Приморської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради № 142 від 28 липня 2010 року. 02
серпня 2010 року за № 06-02-27/11 відповідачем
узгоджено «Корегування проекту
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_2. Стадія: робочий проект.
Комплект: 37/09 АС», чим завдано їй
матеріальну шкоду, яка складається із
витрат на правову допомогу 500 грн. за
складання касаційної скарги у справі
№2а-27331/10/0570 за адміністративним
позовом начальника Головного
управління містобудування і
архітектури Маріупольської міської
ради до прокурора м.Маріуполя про
скасування припису, судового збору за
подання касаційної скарги 3,40 грн.,
комісії банку 2,25 грн., поштових витрат
за доставку касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України
в сумі 31,80 грн., витрат пов'язаних на
поїздку до м.Донецьк по справі
№2а-27331/10/0570 загальною сумою 202,92 грн.,
упущену вигоду внаслідок не
працевлаштування за період з 2010-2013 роки
в сумі 37275 грн, так як була вимушена
ходити до правоохоронних органів, до
суду, а також матеріальну шкоду 297298
грн., що полягає в обмеженні права
користування земельною ділянкою за
цільовим призначенням та втраченої
вигоди щодо зменшення вартості
земельної ділянки. Крім того,
незаконними діями відповідача їй
завдано моральну шкоду в розмірі 500000
грн., яка полягає у витрачанні
особистого часу на збирання доказів,
відвідування юристів, складання
документів, листування та участь у
судових засіданнях, переживаннях
пов'язаних із розглядом судової справи
№2а-27331/10/0570 в м.Донецьк, внаслідок яких
у неї погіршився стан здоров'я, виникла
дипресія. У зв'язку із необхідністю
тривалого судового захисту своїх прав
у неї виникають постійні нервові
напруження, порушено звичайний устрій
сімейних стосунків. Нею втрачено віру у
справедливу та законну діяльність
місцевого органу влади. Вказує, що нею
також понесені судові витрати в
розмірі 16200,80 грн., що складаються із 500
грн. на оформлення нотаріальної
довіреності, 15550 грн. за проведення
будівельно-технічної експертизи, 126,80
грн. судового збору, 24 грн. за
роздрукування копій позовної заяви.

Рішенням Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
13 травня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_1 до Головного управління
містобудування та архітектури
Маріупольської міської ради про
відшкодування матеріальної, моральної
шкоди та судових витрат відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1,
не погоджуючись з рішенням суду і
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, постановити нове
рішення, яким задовольнити її позов у
повному обсязі.

Зокрема зазначає, що судом
проігноровано постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 27
січня 2011 року у справі № 2а-27331/10/0570 за
позовом начальника Головного
управління містобудування і
архітектури Маріупольської міської
ради до прокурора м.Маріуполя про
визнання противоправним і скасування
припису, яка набрала чинності, залишену
в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 10
листопада 2011 року, в якій зазначено, що
«Коригування проекту будівництва
жилого будинку по АДРЕСА_2. Стадія
робочий проект. Комплект: 37/09АС» було
складено та розроблено до отримання
вихідних даних про проектування, а тому
головне управління містобудування і
архітектури Маріупольської міської
ради не мало законних підстав для
погодження такої проектної
документації, оскільки ці дії
порушували законодавство та завдавали
істотної шкоди її правам, тому не
відповідає обставинам справи висновок
суду, що відповідачем не приймалося
рішення про встановлення обмежень щодо
користування земельної ділянкою
позивача.

У порушення вимог ст.ст.57, 58, 179 ЦПК
України судом не прийнято до уваги
належний доказ у справі - висновок
судово-оціночної експертизи № 1017-03 від
31 березня 2014 року, яким встановлено
розмір завданої відповідачем шкоди.

Не відповідає обставинам справи
висновок суду про те, що обставини, на
які позивач посилається стосуються
обмежень, які позивач зазнав внаслідок
самочинного будівництва жилого
будинку за адресою АДРЕСА_2, правові
наслідки якого визначені ст.376 ЦК
України.

Суд помилково дійшов висновків, що
позивач не надав суду доказів на
підтвердження обставин, які були у
причинному зв'язку з перешкодою
працевлаштування позивача внаслідок
дій або бездіяльності відповідача, а
також не надано належних та допустимих
доказів в обґрунтування вимог, що шкода
заподіяна саме протиправними діями
відповідача та знаходиться у
причинному зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача в її
заподіянні.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення моральної шкоди,
судом не прийнято до уваги Постанову
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Судом не дано належної правової оцінки
письмовим доказам, наданим позивачкою,
що потягло винесення завідомо
неправосудного рішення.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивачки ОСОБА_1, яка
підтримала доводи апеляційної скарги,
просила рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
її вимог в повному обсязі, заперечення
представника відповідача - Карацюба
В.Л., який просив відхилити скаргу,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін з таких
підстав.

Згідно зі ст.308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 про стягнення судових
витрат, суд виходив з того, що судовий
збір, комісія банку, витрати за
пересилання касаційної скарги, витрати
пов'язані з оплатою правової допомоги
та з переїздом до іншого населеного
пункту, понесені особою у зв'язку з
реалізацією своїх процесуальних прав
при розгляді справ у порядку
адміністративного судочинства,
процесуальним законом віднесено до
судових витрат. Вони відшкодовуються в
порядку, передбаченому відповідним
процесуальним законом і не є шкодою в
розумінні ст.1166 ЦК України і не можуть
бути стягнуті за позовною вимогою про
відшкодування шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача
матеріальної шкоди, суд виходив з того,
що позивачем не доведено, що між
узгодженням головним архітектором
міста Маріуполя «Коригування проекту
будівництва жилого будинку по АДРЕСА_2.
Стадія робочий проект. Комплект: 37/09АС»,
і шкодою, яку просить відшкодувати
позивачка є безпосередній причинний
зв'язок, оскільки самочинне
будівництво розпочате і виконано
ОСОБА_2 до узгодження архітектором.

Також суд виходив з того, що
відповідачем не приймалося рішень про
встановлення обмежень щодо
використання земельної ділянки
позивача. Не надано доказів, що між цим
узгодженням коригування проекту і
перешкодою працевлаштування позивача,
а також шкодою внаслідок обмеження
права користування земельною ділянкою,
яку просить відшкодувати позивачка на
загальних підставах, є безпосередній
причинний зв'язок.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача
моральної шкоди, суд виходив з того, що
позивачка перебуває на обліку в
поліклініці з 2005 року з захворюванням
ішемічна хвороба серця, неодноразово
їй було запропоновано госпіталізацію
до кардіологічного відділення, однак
вона відмовилася. Оцінивши подані
позивачкою докази в їх сукупності суд
прийшов до висновку, що позивачкою не
доведено, що моральна шкода (ті
наслідки на які вона посилається)
заподіяна саме протиправними діями
відповідача та знаходиться у
причинному зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача в її
заподіянні.

Врахувавши положення ст.ст.60, 214 ЦПК
України, суд прийшов до висновку, що
позивачка не надала належних та
допустимих доказів в обґрунтування
своїх вимог, що шкода заподіяна саме
протиправними діями відповідача та
знаходиться у причинному зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача в її заподіянні. Суд дійшов
висновку про необґрунтованість
заявленого позову і вважає його таким,
що задоволенню не підлягає.

З таким висновком колегія суддів не
може не погодитись, оскільки суд першої
інстанції всебічно, повно та об'єктивно
розглянув справу, правильно встановив
обставини, наданим доказам дав
правильну оцінку і прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову.

Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим не майновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.23, ч.3 ст.386 ЦК
України власник, права якого порушені,
має право на відшкодування завданої
йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльність, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України
упущена вигода, це збитки - доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене.

Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ДН
№ 032818, виданого 15 грудня 2003 року
Маріупольським міським управлінням
земельних ресурсів, ОСОБА_1 належить
земельна ділянка 0,0719 га, яка
розташована по АДРЕСА_1, з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд (т. 1
а.с.30).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 11 липня 2012
року (справа № 2а/0570/5047/2012) встановлено,
що власником суміжної земельної
ділянки АДРЕСА_2 на підставі договору
купівлі - продажу є ОСОБА_2, що
підтверджується державним актом актом
на право власності на земельну ділянку
(т.1 а.с.76 - 80).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 30 листопада
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року, у справі № 2а-23480/10/0570 за позовом
ОСОБА_2 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, ОСОБА_1, про визнання дій з
приводу проведення заходу на приватній
території ОСОБА_2 11 січня 2010 року
неправомірними, визнання акту та
припису б/н від 11 січня 2010 року
незаконними та їх скасування, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено (а.с.42-46).

22 листопада 2010 року за № 27/3961
прокуратурою м.Маріуполя внесено
припис начальнику Головного
управління містобудування і
архітектури Маріупольської міської
ради, відповідно до якого приписано
усунути виявлені порушення Закону
України «Про планування та забудову
територій», прийнявши заходи щодо
відкликання узгодження проекту
«Корегування проекту будівництва
житлового будинку по АДРЕСА_2» (т.1
а.с.63-64).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 27 січня 2011
року, залишеною в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 10
листопада 2011 року, у справі № 2а-27331/10/0570
за позовом начальника головного
управління містобудування і
архітектури Маріупольської міської
ради Гуржи Г.Г. до прокурора
м.Маріуполя, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_1
про визнання протиправним та
скасування припису, у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
(т.1 а.с.65-74).

Зазначеним судовим рішенням
встановлено, що підтверджується
матеріалами справи, що 02 серпня 2010 року
Головним Управлінням містобудування
та архітектури Маріупольскої міської
ради , в особі головного архітектора
м.Маріуполя за № 06-02-27.11 було узгоджено
«Коригування проекту будівництва
жилого будинку по АДРЕСА_2. Стадія
робочий проект. Комплект:37/09АС».
Замовником вказаної проектної
документації виступав ОСОБА_2, який є
власником земельної ділянки АДРЕСА_2
(т.1 а.с.65 -67, 136 -149).

З матеріалів справи також вбачається,
що 11 листопада 2011 року Головним
управлянням відкликано узгодження
робочого проекту «Коригування проекту
будівництва жилого будинку по АДРЕСА_2»
від 02 серпня 2010 року (замовник ОСОБА_2,
проектувальник ТОВ «Шаніс» (т.1 а.с.75).

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1,
про що вона підтвердила під час
розгляду справи судом першої інстанції
та в апеляційному суді, ОСОБА_2 у 2009 році
розпочав самочинне будівництво
будинку на належній йому земельній
ділянці (т.1 а.с. 1 - 21).

За зверненнями ОСОБА_1 було проведено
перевірку ділянки по АДРЕСА_2 та за
актом комісійного розгляду звернення
позивачки від 12 січня 2010 року
встановлено, що мешканцем будинку
АДРЕСА_2 ОСОБА_2 збудовані стіни в 3
поверхи. Вздовж стіни будинку і забору
вирита траншея та листом від 22 січня 2010
року № К-650-1.1 - 1 повідомлено заявника
про те, що будівництво вказаного
будинку здійснювалось без дозволу
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю в Донецькій
області (т.1 а.с.32 - 33).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 23 лютого 2012
року по справі № 2а/0570/21637/2011, залишеною
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2012 року, у справі за
позовом ОСОБА_1 до Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Донецькій області (далі -
Інспекція ДАБК) визнано протиправними
дії та бездіяльність Інспекції ДАБК
відносно реєстрації декларації від 19
серпня 2011 року про готовність об'єкту
до експлуатації - житловий будинок,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
визнано незаконною та скасовано
реєстрацію декларації від 19 серпня 2011
року про готовність об'єкту до
експлуатації житловий будинок, який
знаходиться за адресою:АДРЕСА_2, котра
стала підставою для видачі ОСОБА_2
свідоцтва про право власності на об'єкт
нерухомого майна та державної
реєстрації даного об'єкту нерухомого
майна (т.1 а.с.85 -93).

Як пояснила позивачка в апеляційному
суді, зазначені судові рішення по
справі № 2а/0570/21637/2011 скасовані судом
касаційної інстанції.

Пояснення позивачки підтверджуються
постановою Вищого адміністративного
суду України від 03 вересня 2013 року
(справа К/9991/31761/12), якою скасовано
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 23 лютого 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
суду від 12 квітня 2012 року та ухвалено у
справі нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Донецькій області про
визнання незаконним та скасування
рішення, визнання протиправними дії та
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії, відмовлено (т.2 а.с. 39 - 41)

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, що ОСОБА_2 почав будувати
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_2 без дозвольних документів на
його будівництво і на час здійснення 11
січня 2010 року перевірки Інспекцією
ДАБК, тобто до узгодження Головним
управлінням містобудування та
архітектури ММР робочого проекту
будівництва вказаного будинку,
готовність окремих його частин
становило від 60% до 100%.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги
ОСОБА_1 посилається на те, що внаслідок
узгодження головни архітектором міста
Маріуполя «Коригування проекту
будівництва жилого будинку по АДРЕСА_2.
Стадія робочий проект. Комплект:37/09АС»
їй заподіяна майнова та моральна шкода.

Разом з тим, для виникнення у особи
обов'язку з відшкодування шкоди
відповідно до вимог ст.ст. 1173, 1174 ЦК
України, необхідні як загальні умови
щодо покладання відповідальності за
заподіяну шкоду (наявність шкоди,
протиправність поведінки, вина та
причинно-наслідковий зв'язок між
збитками та протиправною поведінкою)
так і наявність спеціальних умов, які
визначаються залежно від суб'єктного
складу відповідних відносин
(Суб'єктний склад завдавачів шкоди,
завдання шкоди при здійсненні
владно-адміністративних повноважень
органів державної влади, органів влади
Автономної республіки Крим та органів
місцевого самоврядування або
бездіяльності, з
завдання шкоди незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю).

Враховуючи ті обставини, що
будівництво належного ОСОБА_2
житлового будинку почато і виконано до
узгодження головним архітектором
м.Маріуполя «Коригування проекту
будівництва жилого будинку по АДРЕСА_2.
Стадія робочий проект. Комплект:37/09АС»
і позивачкою як під час розгляду
справи судом першої інстанції, так і в
апеляційному суді не надано доказів, що
між узгодженням посадовою особою
відповідача робочого проекту
будівництва вказаного будинку та
шкодою, про відшкодування якої нею
заявлено, мається безпосередній
причинний зв'язок, колегія суддів
погоджується з висновком суду щодо
відсутності підстав для задоволення її
позову.

Не можна погодитися і з доводами
апеляційної скарги позивачки щодо
встановлення постановою Донецького
окружного адміністративного суду від 27
січня 2011 року у справі № 2а-27331/10/0570
порушення зазначеними діями
відповідача прав позивачки та завдання
їй шкоди, оскільки у даній справі
розглядався і вирішувався спір
начальника Головного управління
містобудування та архітектури ММР до
прокурора м.Маріуполя про визнання
протиправними та скасування припису
прокурора м.Маріуполя від 22 листопада
2010 року № 27/3961 вих.10 про усунення
порушень вимог Закону України «Про
планування та забудову територій» і не
досліджувалися обставини заподіяння
безпосередньо діями відповідача шкоди,
про яку заявлено позивачкою у даній
справі.

Більш того в подальшому відповідачем
було відкликано узгодження
коригування робочого проекту
будівництва житлового АДРЕСА_2.

За таких умов відсутні правові
підстави для покладення на відповідача
як на особу, яка узгоджувала
коригування робочого проекту
будівництва житлового будинку по факту
його будівництва, та не приймала
будь-який рішень щодо початку
будівництва будинку, або прийняття
його експлуатацію і її діями
безпосередньо не була заподіяна
позивачці зазначена нею майнова та
моральна шкода.

Оскільки судом не встановлено тих
обставин, що позивачці шкода заподіяна
саме протиправними діями відповідача,
які б знаходились в причинному зв'язку
між шкодою і протиправними діяннями
заподіювача в її заподіянні, підстав
для прийняття наданого позивачкою
експертного висновку №1017-03 від 31
березня 2014 року не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення
суду позивачкою не надано.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв'язку з чим апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
13 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з дня
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності шляхом подачі касаційної
скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.Б.Ткаченко

Судді
Л.Л.Баркова

Г.Л.Гаврилова