Справа №2-3105/1
Провадження № 2/251/221/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 липня 2014 року

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого - судді Гуревського
В.К.

за секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
договору представництва недійсним та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовною заявою до відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з вимогою про
визнання договору представництва
недійсним та відшкодування моральної
шкоди в розмірі 1500,0 грн. у солідарному
порядку, та витрати на розгляд справи,
посилаючись на такі обставини.

Влітку 2008 року до позивача звернулись
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за правовою допомогою.
Вони повідомили, що 07.06.2008 року на трасі
Київ-Одеса їх машину вдарив а/м під
керуванням ОСОБА_8 Правоохоронні
органи відмовили в порушенні
кримінальної справи, відшкодовувати
збитки ОСОБА_8 не бажає. Сторони уклали
відповідну угоду, позивач почав
подавати скарги та запити, внаслідок
чого постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи була скасована,
ОСОБА_8 притягнутий до кримінальної
відповідальності. Разом з цим позивач
підготував та подав цивільний позов у
кримінальній справі на суму 41089,19 грн. В
подальшому слідчий Куліш М.В. під
різними приводами неодноразово
припиняв провадження по справі.
Внаслідок багатьох звернень до ГУ УМВС
України в Одеській області народного
депутата Петрика П.П. слідство було
поновлено, слідчий Куліш М.В.
притягнутий до дисциплінарної
відповідальності. Слідство
продовжувалось більше року, потім
справа була направленадо
Роздільнянського районного суду.
Оскільки власником машини є ОСОБА_5, то
позивач також став його представником.
З самого початку їхнього спілкування
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стверджували, що вони
стояли на смузі безпеки траси
Київ-Одеса, маючи намір звернути на с.
Отрадове в місці розриву дорожньої
розмітки, коли їх несподівано вдарив
а/м ОСОБА_8 ОСОБА_4 стверджував, що при
складанні схеми ДТП на ній був
зображений розрив дорожньої розмітки в
місці повороту на с. Отрадове, він цю
схему підписав. В подальшому на цій же
схемі з'явилась суцільна дорожня
розмітка, з чим він не згодний. Позивач
підготував відповідну заяву від імені
ОСОБА_4 до прокурора Роздільнянського
району. Листом від 12.09.08 року № 07/1-231-08
прокурор відповів, що схема ДТП, що
знаходиться у справі, відповідає
дійсності. Однак ОСОБА_3 та ОСОБА_4
продовжували настоювати, що схема ДТП
неправильна.

Позивач підготував запит на адресу
УДАЇ Одеської області з проханням
видати завірену копію схеми дорожньої
розмітки на повороті до с. Отрадове
станом на 07.06.08 року, передав його
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Запит був
переадресований до Служби
автомобільних доріг в Одеській
області. Через деякий час ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 передали йому лист Служби
автомобільних доріг від 19.07.10 року №
01/1292 зі схемою, на якій був зображений
розрив розмітки. Позивач зауважив, що
копія схеми має бути саме
викопіюванням з оригіналу, а не окремим
кресленням, і на ній має бути зазначено
дату 07.06.08 року і дорожні індекси.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 забрали схему назад,
потім принесли позивачу лист Служби
автомобільних доріг від 20.09.10 року №
01/1636 такого ж змісту, що й попередній,
тільки з вказівкою, що додається схема
станом на 07.06.08 року. Сама копія схеми
ніяких змін не зазнала. ОСОБА_2 знову
зауважив, що схема юридично
непереконлива, але ОСОБА_3 заявила, що
іншої нема. У судовому засіданні 17.09.10
року ОСОБА_3 заявила клопотання про
витребування судом копії схеми
дорожньої розмітки, оскільки матеріали
справи суперечать наданим ними
документам, яке було задоволено. У
відповіді на запит суду листом від 04.11.10
року № 01/2003 Служба автомобільних доріг
вказала, що дана ділянка дороги
знаходиться у стані капітального
ремонту, експлуатується у тимчасовому
режимі, тому необхідно користуватися
схемою, складеною співробітниками МВС
на момент скоєння ДТП. Коли про це
дізналась ОСОБА_3, вона почала дорікати
позивача в тому, що він повинен
забезпечити відповідь Служби
автодоріг, яка відповідає її інтересам,
звинувачувати ОСОБА_2 у
некомпетентності. Логічні доводи на
неї впливу не мають. Таким чином, схема
ДТП, підписана ОСОБА_4, лист прокурора
Роздільнянського району, останній лист
Служби автомобільних доріг вказують на
те, що твердження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
розрив дорожньої розмітки на місті їх
повороту не відповідають дійсності.

За викладених обставин позивач вважає,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідомо ввели його
в оману щодо обставин, які мають
суттєве, якщо не вирішальне значення
для вирішення справи. Якби вони
спочатку розповіли йому про суцільну
розмітку, він б не взявся за ведення
справи. 27.12.2010 року позивач направив
відповідачам телеграми з пропозицією
розірвати договірні відносини. У
відповідь в телефонному режимі позивач
отримав суперечливі пропозиції, які ні
до чого не призвели. Дії ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 завдали ОСОБА_2 моральної шкоди,
яка виражається у втраті душевної
рівноваги, безсонні, які він оцінює в
суму 1500,0 грн.

Позивач надав до суду заяву про розгляд
справи за його відсутністю, на позовних
вимогах наполягав у повному обсязі.

Представник відповідачів надав до суду
заперечення, в якому просив в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити,
посилаючись на те, що 25 листопада 2008
року між ОСОБА_2, як особою, що за діючим
законодавством має право на надання
правової допомоги, та відповідачем
ОСОБА_3 було укладено угоду № 154,
предметом якої є представництво
інтересів останньої в
Роздільнянському районному суді
Одеської області. Окрім цього, між
позивачем та відповідачем ОСОБА_5 29
квітня 2010 року було укладено
аналогічну угоду № 155. Відповідно до
укладених угод та наданого слідчому СВ
Роздільнянського РВ УМВС України в
Одеській області ордеру адвоката
позивач надавав правову допомогу
відповідачам, що є потерпілими та
цивільними позивачами в кримінальній
справі. В квітні 2010 року кримінальну
справу було направлено для провадження
судового слідства до Роздільнянського
районного суду Одеської області. Однак,
починаючи з листопада 2010 року, позивач,
який отримав за виконання покладених
на нього обов'язків грошові кошти (суму
договору), з не відомих відповідачам
причин відмовився від їх подальшого
виконання, а згодом пред'явив даний
позов до суду.

В своєму позові позивач посилається на
те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1
ввели його в оману щодо обставин ДТП, що
сталася 07.06.2008 року та надали
неправдиву інформацію щодо того чи
було дозволено поворот на км. 438+600 траси
Київ-Одеса на с. Отрадове
Роздільянского району чи там була
суцільна пряма смуга, що забороняє
поворот. А також, як вказує позивач в
своєму позові, в зв'язку з тим, що йому
особисто та до суду від компетентних
органів були надані схеми дорожньої
розмітки, в яких було зазначено, що
станом на момент ДТП при повороті на с.
Отрадове була суцільна смуга, а, отже,
інформація надана відповідачами є не
правдивою, то позивач вважає, що його
свідомо ввели в оману. І, якщо б він знав
про це під час укладання угоди з
відповідачами, то відмовився б від
угоди. При цьому позивач прямих доказів
на підтвердження своїх доводів не
наводить. Дані доводи позовної заяви не
відповідають дійсності, а документи, що
містяться в матеріалах самої
кримінальної справи, повністю їх
спростовують, їх чомусь позивач також
до суду не надав. Окрім цього, в
адвоката ОСОБА_2 є як матеріали
кримінальної справи, які це
спростовують, так і фотографії з місця
ДТП; в самій справі є фото-таблиця.
Більш того, навіть зі схеми дорожньої
розмітки, наданої адвокатом ОСОБА_2 до
суду разом з позовом, чітко вказано, що
поворот дозволено. І, відповідно, в
оману адвоката ніхто не вводив. Тому
твердження про те, що відповідачі ввели
позивача в оману, - це лише привід
відмовитись від роботи, за яку він вже
отримав гроші. А також відсутні
підстави для стягнення з відповідачів
моральної шкоди, передбачені ст. 23 ЦК
України. Її наявність та розмір не
доведені та нічим не підтверджені.
Необґрунтованість вимог позивача
полягає у тому, що жоден з доводів
позовної заяви не доведено доказами
(фактами), тобто шляхом пред'явлення
даного позову до суду позивач
незаконно намагається уникнути
виконання обов'язків, покладених на
нього як укладеними угодами, так і
діючим законодавством, зокрема Законом
України «Про адвокатуру» та «Правилами
адвокатської етики».

Відповідачі та представник
відповідачів в подальшому у судове
засідання не з'явились, про дату, час і
місце судового засідання
повідомлялись належним чином, поважних
причин неявки в судове засідання суду
не представили.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню з наступних
причин. Судом встановлені такі
фактичні обставини на підставі
представлених письмових доказів.

ОСОБА_2, позивач по справі, має право на
заняття адвокатською діяльністю, про
що свідчить свідоцтво про право на
заняття адвокатською діяльністю
НОМЕР_9 від 11 грудня 202 року.

25 листопада 2008 року між ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
угоду № 154, та 29 квітня 2010 року між
ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_5 було
укладено угоду № 155, предметом яких є
представництво інтересів останніх в
Роздільнянському районному суді
Одеської області.

Відповідно до укладених угод та
наданого слідчому СВ Роздільнянського
РВ УМВС України в Одеській області
ордеру адвоката ОСОБА_2 надавав правову
допомогу відповідачам, що є
потерпілими та цивільними позивачами в
кримінальній справі № 1-156/10 за
звинуваченням ОСОБА_8 за ст. 286 ч. 1 КК
України, яка перебувала в провадженні
Роздільнянського районного суду.

Судом встановлено, що 07 червня 2008 року
водій автомобілю «БМВ», д/з НОМЕР_4
ОСОБА_8 рухався по автодорозі
сполученням Київ-Одеса за напрямком до
м. Київ біля повороту на с. Отрадове
Роздільнянського району (439 км. + 700 м.
автодороги Київ-Одеса) він здійснив
зіткнення з попутно рухаючимся
автомобілем макри «Тойота Корона», д/з
НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_4,
який здійснив маневр повороту в
сторону с. Отрадове.

Внаслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди пасажир
автомобілю «Тойота Корона» д/з НОМЕР_5
ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження,
які відповідно до акту
судово-медичного дослідження №295 від
24.07.08 року відносяться до категорії
легких, що призвели до короткочасного
розладу здоров'я.

02 вересня 2008 року штатним дізнавачем ВД
Роздільнянського РВ ГУМВС України в
Одеській області Сєрбіною О.В. винесено
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи на підставі ст. 6 п.
2 КПК України.

Відшкодувати заподіяні збитки
відповідачам ОСОБА_8 відмовився, а тому
ОСОБА_2, який діяв за угодами
представництва, подавав скаргу та
запити, внаслідок чого постанова про
відмову в порушенні кримінальної
справи була скасована, ОСОБА_8
притягнутий до кримінальної
відповідальності, та подав цивільний
позов у кримінальній справі на суму
41089,19 грн.

Прокуратурою Роздільнянського району
в зв'язку зі зверненням ОСОБА_3
призначено повторне проведення
судово-медичного обстеження.

Відповідно до висновку акту
судово-медичного дослідження № 412 від
05.11.2008 року у ОСОБА_3 виявлено закриту
черепно-мозкову травму, яка не являлась
небезпечною для життя, загострилась
розвиненням ряду загострень в зв'язку з
чим зумовила тривалий розлад здоров'я
потерпілої на термін більше ніж 21 день
та відноситься до категорії середньої
тяжкості.

Постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи від 02.09.2008 р. за
фактом ДТП за участю водія ОСОБА_8
винесена в порушення вимог ст.ст. 4, 98
КПК України та була скасовано, так як в
зібраних матеріалах достатньо
фактичних даних, які вказували на
наявність в діях ОСОБА_8 ознак складу
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК
України, відповідно до постанови про
скасування постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи,
порушення кримінальної справи та
направлення її за підсудністю від 25
листопада 2008 року.

В подальшому слідчий Куліш М.В.
неодноразово припиняв провадження по
справі та внаслідок багатьох звернень
до ГУ УМВС України в Одеській області
народного депутата Петрика П.П.
слідство було поновлено, слідчий Куліш
М.В. притягнутий до дисциплінарної
відповідальності. Слідство
продовжувалось більше року, потім
справа була направленадо
Роздільнянського районного суду.

Оскільки власником автомобіля «Тойота
Корона», д/з НОМЕР_5, є ОСОБА_5, тому
ОСОБА_2 також став його представником.

Під спілкування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ОСОБА_4 стверджували, що вони стояли на
смузі безпеки траси Київ-Одеса, маючи
намір звернути на с. Отрадове в місці
розриву дорожньої розмітки, коли їх
несподівано вдарив а/м ОСОБА_8

ОСОБА_4 стверджував, що при складанні
схеми ДТП на ній був зображений розрив
дорожньої розмітки в місці повороту на
с. Отрадове, він цю схему підписав. В
подальшому на цій же схемі з'явилась
суцільна дорожня розмітка, з чим він не
згодний.

ОСОБА_2 підготував відповідну заяву від
імені ОСОБА_4 до прокурора
Роздільнянського району та листом від
12.09.08 року № 07/1-231-08 прокурор відповів,
що схема ДТП, що знаходиться у справі,
відповідає дійсності.

Однак ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжували
настоювати, що схема ДТП неправильна,
тому ОСОБА_2 підготував запит на адресу
УДАЇ Одеської області з проханням
видати завірену копію схеми дорожньої
розмітки на повороті до с. Отрадове
станом на 07.06.08 року, передав його
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Запит був
переадресований до Служби
автомобільних доріг в Одеській
області. Через деякий час ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 передали позивачу лист Служби
автомобільних доріг від 19.07.10 року №
01/1292 зі схемою, на якій був зображений
розрив розмітки.

Згодом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 забрали схему
назад, потім принесли ОСОБА_2 лист
Служби автомобільних доріг від 20.09.10
року № 01/1636 такого ж змісту, що й
попередній, тільки з вказівкою, що
додається схема станом на 07.06.08 року.
Сама копія схеми ніяких змін не
зазнала. ОСОБА_2 зауважив, що схема
юридично непереконлива, але ОСОБА_3
заявила, що іншої немає.

У судовому засіданні 17.09.10 року під час
розгляду кримінальної справи ОСОБА_3
заявила клопотання про витребування
судом копії схеми дорожньої розмітки,
оскільки матеріали справи суперечать
наданим ними документам, яке було
задоволено.

Згідно відповіді на запит суду листом
від 04.11.10 року № 01/2003 Служба
автомобільних доріг, вбачається, що
дана ділянка дороги знаходиться у
стані капітального ремонту,
експлуатується у тимчасовому режимі,
тому необхідно користуватися схемою,
складеною співробітниками МВС на
момент скоєння ДТП. Коли про це
дізналась ОСОБА_3, вона почала дорікати
ОСОБА_2 в тому, що він повинен
забезпечити відповідь Служби
автодоріг, яка відповідає її інтересам,
звинувачувати ОСОБА_2 у
некомпетентності.

Таким чином, схема ДТП, підписана
ОСОБА_4, лист прокурора
Роздільнянського району, останній лист
Служби автомобільних доріг вказують на
те, що твердження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
розрив дорожньої розмітки на місті їх
повороту не відповідають дійсності.

Згідно листа Прокуратури
Роздільнянського району від 07.04.2014 року
за № (16-52) 121 вих. - 14, постанови від 05
листопада 2012 року, ухвали Апеляційного
суду Одеської області від 17 січня 2013
року, вбачається, що кримінальна справа
№ 6 за обвинуваченням ОСОБА_8, у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
286 КК України в порядку КПК України
редакції 1960 року, рішення
Роздільнянського районного суду
Одеської області (суддя Ільяшук А.В.)
від 05.11.2012 року повернена прокурору
Роздільнянського району для
додаткового розслідування.

27 грудня 2010 року ОСОБА_2 направив
відповідачам телеграми з пропозицією
розірвати договірні відносини, але у
відповідь в телефонному режимі позивач
отримав суперечливі пропозиції, які ні
до чого не призвели.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Встановивши факт протиправної
пошкодження поведінки відповідачів,
беручи до уваги, що своїми
протиправними діями відповідачі
порушили нормальний уклад життя
позивача, заподіяв моральні й душевні
страждання, враховуючи тривалість
розгляду справи, суд вважає
обґрунтованою позовну вимогу про
стягнення моральної шкоди, настання
якої викликано протиправними діями
відповідача згідно ст. 23 ЦК України.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини. Визначаючи
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди, судом прийняті до
уваги характер правопорушення, ступінь
вини особи, яка завдала моральної шкоди
та з урахуванням розумності й
справедливості, суд визнає
обґрунтованою вимогу про стягнення на
користь позивача моральної шкоди в
розмірі 1500,0 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтвердженні
судові витрати. До судових витрат
згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться
судовий збір та витрати, пов'язані з
розглядом справи.

Враховуючи обставини справи, суд
вважає за необхідне визнати позов
ОСОБА_2 частково обґрунтованим, визнати
недійсним договір представництва
укладеного між сторонами та стягнути у
солідарному порядку з відповідачів на
користь позивача відшкодування
моральної шкоди у повному обсязі у
межах заявлених вимог. А вимога про
стягнення з відповідачів судові
витрати на розгляд справи підлягає
частковому задоволенню, оскільки суд
вважає на виконання вимог ст. 88 ЦПК
України стягнути з відповідачів суму
сплаченого при подачі позовної заяви
судового збору у розмірі 51,0 грн. та
витрат на ІТЗ в розмірі 120,0 грн. в рівних
частках.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися в суд за
захистом свого цивільного права у
випадку його порушення з вимогою про
примусове виконання зобов'язання в
натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених вимог і на підставі
представлених сторонами доказів.

Керуючись ст. ст. 16, 23, 229, 230, 1167 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 79, 88, 209, 212, 214-215, 224-226
ЦПК України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
представництва № 154, укладений 25
листопада 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір
представництва № 155, укладений 29 квітня
2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Стягнути у солідарному порядку з
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_6
виданий Малиновським РВ УМВС України в
Одеській області 26.06.1996 року,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_7
виданий Малиновським РВ УМВС України в
Одеській області 26.06.1996 року,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3, паспорт серії НОМЕР_8
виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області 18.01.1996 року,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, на
користь ОСОБА_2 відшкодування
моральної шкоди у розмірі 1500,0 гривень
(тисяча п'ятсот грн. 00 коп.).

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, на користь ОСОБА_2 суму
державного збору у розмірі 51,0 грн. та
витрати на ІТЗ у розмірі 120,0 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ:
Гуревський В.К.