Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/849/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.03.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мурашка С.І.

суддів - Сукач Т.О., Бубличенко В.П.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2, від імені
якої діє ОСОБА_3, до ОСОБА_4,
Митрофанівської сільської ради
Новгородківського району
Кіровоградської області про визнання
заповіту недійсним, за апеляційною
скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах
ОСОБА_4, на рішення Новгородківського
районного суду Кіровоградської
області від 28 січня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання
недійсним заповіту зареєстрованого
27.02.2013 року в реєстрі №3 Митрофаніської
сільської ради Новгородківського
району Кіровоградської області, від
імені ОСОБА_6, посвідченого секретарем
сільської ради Прохоренко С.П.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько
ОСОБА_2, який 17.10.2003 року склав заповіт,
що зареєстрований в реєстрі
Митрофанівської сільської ради
Новгородківського району за № 28 та
посвідчений секретарем сільської ради,
яким заповів позивачці усе своє майно.

Після смерті дядька позивачка
звернулася до Новгородківської
державної нотаріальної контори де їй
повідомили, що із заповітом складеним
від імені її дядька ОСОБА_6 до
нотаріальної контори звернувся ОСОБА_4,
який проживав з останнім по сусідству
та не є його родичем.

Вказаний заповіт зареєстровано 27.02.2013
року в реєстрі Митрофанівської
сільської ради Новгородківського
району за № 3 та посвідчено секретарем
сільської ради Прохоренко С.П.

Ознайомившись із спірним заповітом,
позивачка побачила, що записи
виконанні не її дядьком, а іншою особою,
так як дядько був не писемним. Підпис у
заповіті також належить іншій особі, а
не померлому.

Рішенням Новгородківського районного
суду Кіровоградської області від 28
січня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт
зареєстрований 27.02.2013 року в реєстрі №3,
Митрофанівської сільської ради
Новгородківського району
Кіровоградської області, від імені
ОСОБА_6, посвідченого секретарем
Митрофанівської сільської ради
Прохоренко С.П.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, просить скасувати
рішення суду першої інстанції з
підстав порушення норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримала
апеляційну скаргу з посиланням на
викладені в ній обставини.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, а
також представник Митрофанівської
сільської ради в судове засідання не
з'явилися про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином, що
підтверджується відмітками на
рекомендованих повідомленнях про
вручення поштових відправлень.

Від представника ОСОБА_2, ОСОБА_9, до
суду надійшла письмова заява про
розгляд справи без його участі та надав
письмове пояснення.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи не перешкоджає розглядові
справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 жовтня 2003 року ОСОБА_6 склав заповіт
який зареєстрований в реєстрі
Митрофанівської сільської ради
Новгородківського району за № 28 та
посвідчений секретарем сільської ради
Прохоренко С.П., згідно якого заповів
усе своє майно, в тому числі земельну
ділянку, позивачці ОСОБА_2 (а. с. 10-11).

27 лютого 2012 року ОСОБА_6 склав заповіт,
який зареєстрований в реєстрі
Митрофанівської сільської ради
Новгородківського району за № 3 та
посвідчений секретарем сільської ради
Прохоренко С.П., згідно якого заповів
усе своє майно відповідачу ОСОБА_4 (а. с.
9).

25 квітня 2013 року ОСОБА_6 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 26.04.2013 року (а. с. 6).

Сім'я ОСОБА_4 доглядала за ОСОБА_6, за що
останній заповів усе своє майно
відповідачу ОСОБА_4

Заповіт складено 27.02.2012 року у будинку
спадкодавця, який його підписав, а
запис: "цей заповіт прочитаний мною
вголос, записаний з моїх слів вірно про
що і розписуюсь" виконано ОСОБА_10

Згідно пунктів 1.1-1.10, розділу ІІІ,
Порядку вчинення нотаріальних дій
посадовими особами органів місцевого
самоврядування, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України №3306/5 від
11.11.2011 року, посадові особи органів
місцевого самоврядування, які
вчиняють нотаріальні дії, посвідчують
заповіти.

Посадові особи органів місцевого
самоврядування зобов'язані роз'яснити
громадянам зміст і значення поданих
ними проектів заповітів і
перевірити, чи відповідає їх зміст
вимогам закону.

При посвідченні заповіту посадова
особа органу місцевого самоврядування
встановлює особу заповідача та
визначає обсяг його цивільної
дієздатності.

Посадова особа органу місцевого
самоврядування посвідчує заповіти
дієздатних громадян, складені
відповідно до вимог статей 1247, 1251
Цивільного кодексу України і особисто
подані ними посадовій особі органу
місцевого самоврядування.

Заповіт має бути складений у письмовій
формі, із зазначенням місця і часу
складення заповіту, дати та місця
народження заповідача та підписаний
особисто заповідачем.

Посадова особа органу місцевого
самоврядування посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів.

Посадова особа органу місцевого
самоврядування може на прохання
особи записати заповіт з її слів
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів.
У цьому разі заповіт має бути
прочитаний уголос та підписаний
заповідачем, про що ним зазначається у
заповіті перед його підписом.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що зазначені вимоги, Порядку вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
органів місцевого самоврядування,
секретарем сільської ради Прохоренко
С.П., під час посвідчення спірного
заповіту не дотримані.

Так, в оскаржуваному заповіті, який
посвідчений в присутності свідків за
місцем проживання заповідача не
зазначено місце складання заповіту та
причини, з яких заповіт було складено
поза приміщенням органу місцевого
самоврядування; заповіт посвідчений в
присутності ОСОБА_10, яка є матір'ю
ОСОБА_4 на користь якого виконано
заповіт і яка власноручно зробила
запис в тексті заповіту: "цей заповіт
прочитаний мною вголос, записаний з
моїх слів вірно про що і розписуюсь".

Задовольняючи позовні вимоги та
визнаючи недійсним спірний заповіт,
суд першої інстанції виходив з того, що
заповіт посвідчено з порушенням
діючого Порядку вчинення нотаріальних
дій посадовими особами органів
місцевого самоврядування.

Однак, дійшовши такого висновку суд
першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ч.1 ст.60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею
61цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.179 цього ж Кодексу
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Відповідно до ст. ст.1247,1257 ЦК України
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення.

Заповіт має бути особисто підписаний
заповідачем. Якщо особа не може
особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до частини
четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами,
зазначеними у частині третій цієї
статті, підлягають державній
реєстрації у Спадковому реєстрі в
порядку, затвердженому Кабінетом
Міністрів України.

Заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи
суд визнає заповіт недійсним, якщо
буде встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

В позовній заяві представник позивача
просив визнати спірний заповіт
недійсним з тих підстав, що в заповіті
записи від імені заповідача виконані
не ним, а іншою особою. Підпис схожий на
підпис померлого, але виконаний не тією
особою яка робила записи від імені
покійного.

Також, визнати заповіт недійсним з
підстав порушення форми та порядку
посвідчення заповіту.

Суд першої інстанції встановивши
обставини складання та посвідчення
спірного заповіту дійшов висновку, що
заповідач особисто підписав заповіт,
але складений з порушенням діючого
Порядку вчинення нотаріальних дій
посадовими особами органів місцевого
самоврядування.

При цьому, суд першої інстанції не взяв
до уваги, що суд визнає заповіт
недійним, якщо буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі, що
визначено ч.2 ст.1257 ЦК України.

В суді першої інстанції позивачем не
підтверджено належними та допустимими
доказами, що заповідач при укладанні
заповіту не розумів значення своїх дій,
його волевиявлення не було вільним і не
відповідало його волі і що за станом
здоров'я він не підписував заповіт.

З огляду на викладене, висновок суду
першої інстанції, що складений ОСОБА_6
заповіт недійсний, суперечить вимогам
ч.2 ст.1257 ЦК України.

Зі змісту рішення суду вбачається, що
суд фактично встановив складення
заповіту з порушенням його
посвідчення, що відповідно до ч.1 ст.1257
ЦК України, він може вважатися
нікчемним.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», заповіт, складений із
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК
України є нікчемним, тому на підставі
ст.215 ЦК України визнання такого
заповіту недійсним судом не
вимагається.

За змістом п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. У цьому разі в резолютивній
частині судового рішення суд вказує
про нікчемність правочину або відмову
в цьому.

В позовній заяві питання щодо
нікчемності заповіту не ставилося і
судом першої інстанції не
вирішувалося, а тому колегія суддів не
входить в обговорення щодо
встановлення нікчемності заповіту
складеного заповідачем ОСОБА_6

Слід звернути увагу, що в позовній
заяві представник позивача просив, а
суд першої інстанції визнав недійсним
заповіт, який складений та посвідчений
27 лютого 2013 року, але в матеріалах
справи в наявності заповіт (ксерокопія)
який складено та посвідчено 27.02.2012 року,
який і був предметом розгляду.

Колегія суддів вважає, що при написанні
позовної заяви та ухваленні судом
рішення допущено помилку в даті
складення заповіту, а саме зазначено,
що заповіт складено та посвідчено
27.02.2013 року, а правильна дата його
складення та посвідчення 27.02.2012 року.

Неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
відповідно до п.4 ч.1ст.309 ЦПК України, є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційним судом і
ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене,
рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Новгородківського районного
суду Кіровоградської області від 28
січня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2, від імені
якої діє ОСОБА_3, про визнання недійсним
заповіту зареєстрованого 27.02.2012 року в
реєстрі №3, Митрофанівською сільською
радою Новгородківського району
Кіровоградської області, від імені
ОСОБА_6, посвідченого секретарем
Митрофанівської сільської ради
Новгородківського району
Кіровоградської області Прохоренко
С.П., відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту його проголошення і
може бути оскаржено у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді