Справа № 2-681/11
У Х В А Л А

іменем України

"27" червня 2014 р.
смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської
області у складі : судді Погорєлова І.В.
при секретарі Іваницькій І.Р..,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 19 лютого 2014 року
по даній справі була призначена
посмертна судово-психіатрична
експертиза.

05 червня 2014 року справа
повернулась до Іванівського районного
суду Одеської області з висновком
експерта та призначена до слухання .

В судове засідання від представника
позивачки надійшло клопотання про
призначення повторної посмертної
судово-психіатричної експертизи, яке
вона обґрунтовує наступними
обставинами, що висновок експертної
комісії є необгрунтованим і викликає
сумніви в його правильності.

Не дано відповіді на поставлені
питання суду. Висновок експерта має
бути обгрунтованим і включати
відповіді на поставлені перед ним
питання в межах його компетенції, мати
конкретний характер. Дана вимога
відображено в п.35 Порядку проведення
судово-психіатричної експертизи № 397
від 08.10.2001г. в Акті експерти
перерахували всі перенесені
захворювання ОСОБА_3., анамнез з історій
хвороби, з якими сторони в цивільному
процесі були ознайомлені і без їх
укладання.

Експерти не взяли до уваги ознаки
психічних розладів, які спостерігалися
у покійної ОСОБА_3., а саме: порушення
сну, порушення пам'яті, плутаними мови,
загальмованість, глухота, грубі
розсіяні знаки осередкового ураження
ЦНС. Всі ці ознаки згідно МКБ-10
відносяться до ознак психічних
захворювань на тлі перенесених і
триваючих захворювань зокрема пухлин
мозку. У покійної ОСОБА_3 встановлено
діагноз «Внутрімозговоя пухлина лівої
лобової частки», від якого вона
померла. З історій хвороби ОСОБА_3
видно, що хвороба прогресувала і
впливала поступово на психічний стан
хворої. У зв'язку з чим, не ясно, чому
експерти не дали належної оцінки всім
фактам про стан психічного здоров'я
ОСОБА_3. Крім того в мотивувальній
частині Акта посилаються на принципи,
які відносяться до живих людей, а не
померлим інакше законодавець виключив
би з спадкового права статті, які дають
спадкоємцям право оскаржувати
заповіту зокрема ст.1257 Цивільного
кодексу України. Вважаю невірними
висновки експертів в частині того що
покійна протягом життя яким-небудь
хронічним стійким захворюванням не
страждала, не зверталася до психіатрів
за допомогою, на обліку не перебувала.
Захворювання виникають раптово і не
обов'язково вони повинні мати хронічну
форму, психічні розлади можуть
виникати в результаті перенесених
захворювань, черепно-мозкових травм,
пухлини головного мозку і т.д. і не
завжди як ми бачимо, хворі встигають
звернутися до фахівця. Перенесені
захворювання ОСОБА_3, не могли не
вплинути на її психічний стан, так як
були вражені клітини головного мозку.
Так само, вважаю дану експертизу
необгрунтованою, так як експертами не
досліджені всі докази по справі, а саме
не прослухані показання свідків на
аудіодиску, який був представлений
судом для дослідження і не надані
причини, з яких експерти проігнорували
дані докази. Відповідно до ст.З Закону
України «Про судову експертизу»
Судово-експертна діяльність
здійснюється на принципах законності,
незалежності, об'єктивності і повноти
дослідження.

Представник відповідача проти
задоволення даного клопотання
заперечував.

Суд заслухавши клопотання
представника позивача, дослідивши акт
№ 204 від 24.04.2014 року приходить до
висновку що дане клопотання
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Ч.2 ст.150 ЦПК України передбачено, якщо
висновок експерта буде визнано
необґрунтованим або таким, що
суперечить іншим матеріалам справи або
викликає сумнів в його правильності,
судом може бути призначена повторна
експертиза, яка доручається іншому
експертові(експертам).

Представник позивача в клопотанні
посилається на такі факти, що експерти
не взяли до уваги ознаки психічних
розладів, які спостерігалися у
покійної ОСОБА_3, а саме: порушення сну,
порушення пам'яті, плутаними мови,
загальмованість, глухота, грубі
розсіяні знаки осередкового ураження
ЦНС. Всі ці ознаки згідно МКБ-10
відносяться до ознак психічних
захворювань на тлі перенесених і
триваючих захворювань зокрема пухлин
мозку.

Суд з такими висновками погодитись не
може, оскільки за даними акту № 204
експертами була досліджена вся наявна
медична документація на піддослідну
ОСОБА_3. Відповідно до історії хвороби
№ 11078/1004/1040 КУ «МКЛ № 11» м. Одеси, ОСОБА_3
перебувала на стаціонарному лікуванні
в неірохірурхічному відділенні з
21.09.09г. по 09.10.09 г. На лікування надійшла
у зв'язку з скаргами на головний біль
впродовж тижня, поступову втрату мови,
здатності ходити. 21.09.09г. розвинувся
судомний напад. Після проведеної КТ
госпіталізована у відділення. При
надходженні загальний стан був важким,
хвора перебувала в стані оглушення.
Відзначалися розсіяні знаки
органічного ураження ЦНС, у тому числі
явища глибокого правостороннього
геміпарезу. У відділенні діагностована
внутрішньомозкова пухлина, з приводу
якої була оперована 28.09.2009 р. На тлі
проведеного лікування стан хворої
покращився, виписана під спостереження
невропатолога і онколога за місцем
проживання. Остаточний діагноз:
«Внутрімозкова пухлина (гліобластома)
лівої лобної частки. Т2М0С4.
Правобічнийгеміпарез. Моторна афазія.
Операція (28.09.09г.) - Видалення пухлини ».
У період перебування в стаціонарі
психічних порушень у випробуваної не
відзначено, психіатром не оглядав. За
даними історії хвороби № 10028/910 з
Одеського обласного онкологічного
диспансеру, ОСОБА_3 з 26.10.09 р. по 17.10.09р.
перебувала на стаціонарному лікуванні
у відділенні дистанційної променевої
терапії. У період перебування в
стаціонарі ознак якого-небудь
хронічного стійкого психічного
розладу не описано, періодично
скаржилася на загальну слабкість,
головні болі. Виписана по закінченню
курсу лікування з діагнозом:
«Внутрімозкова пухлина лівої лобової
частки Т2М0 ст.2 Клінічна група 2 після
комбінованого лікування».
Рекомендувалося спостереження
онколога за місцем проживання,
контрольний огляд радіолога,
консультація хіміотерапевта (листи 1-16
в історії хвороби). За даними медичної
карти на аркуші 17-2 6, підшитої до
історії хвороби, ОСОБА_3 перебувала під
наглядом лікарів ОООД після виписки зі
стаціонару. Оглядалася лікарями 02.11.09г.,
01.02.10г., 29.03.10г. При останньому огляді (за
4 дні до підписання оспорюваного
заповіту) скаржилася на періодичні
головні болі, загальну слабкість. Даних
про психічні порушення на момент
огляду немає.

У період перебування в стаціонарі
психічних порушень не відзначалося,
скарги на слабкість, "головні болі
носили стійкий характер. 09.05.10г. Хвора
самовільно залишила відділення, була
виписана.

ОСОБА_3 була оперована з приводу
пухлини мозку 28.09.2009 р. Аналіз
щоденникових записів в історіях
хвороби показує, що за весь період
спостереження у ОСОБА_3 не відзначалося
будь-яких грубих психічних порушень.
Підекспертну турбували головні болі,
загальна слабкість, слабкість в
кінцівках, лікарями у ОСОБА_3
описувалися явища моторної афазії, при
цьому докладного опису стану її
психічних функцій не наведено,
описуються скарги, що пред'являються
підекспертного особисто.
Безпосередньо на момент підписання
оспорюваного правового акта (02.04.10 р.)
особистість і дієздатність ОСОБА_3 була
перевірена секретарем Коноплянської
сільради. Найближчі до часу підписання
оспорюваного заповіту, лікарські
огляди-29.03.10г. (за 4 дні до підписання
заповіту) і 13.04.10 р. (через 11 днів після
підписання заповіту). При зазначених
оглядах психічних порушень у ОСОБА_3 не
відзначено, скаржилася на головні болі,
загальну слабкість. Консультація
психіатра не призначалася,
необхідності в такому спостереженні не
відмічено та комісією було зроблено
висновок, що на момент підписання
оспорюваного заповіту (02.04.10р.) ОСОБА_3
ознак якого-небудь хронічного стійкого
психічного розладу не виявляла, в
будь-якому стані, при якому вона не
усвідомлювала значення своїх дій і не
могла керувати ними не знаходили.

Також суд не може взяти до уваги доводи
представника позивача ,що експертами
не досліджені всі докази по справі, а
саме не прослухані показання свідків
на аудіодиску, який був представлений
судом для дослідження і не надані
причини, з яких експерти проігнорували
дані докази, оскільки суд заслухавши
пояснення свідків та дослідивши даний
акт приходить до висновку , що покази
свідків не вплинули б на висновок
експертизи та не суперечать матеріалам
справи, оскільки свідок лікар Гречана
показала суду, що на момент
амбулаторного лікування ОСОБА_3
усвідомлювала значення своїх дій і
могла керувати ними ,сумнівів у її
дієздатності не виклакала, тому дану
підставу для визнання акту
необґрунтованим суд взяти не може.

Представником позивача призначення
повторної судової експертизи
обґрунтовувалось також тією
обставиною, що експертами не дано
відповіді на поставлені питання суду,
при цьому з акту вбачається що дійсно
відповіді не надано , але з тих підстав,
що питання, поставлені судом на дозвіл.
справжньої експертизи не є коректними,
носять умовний характер, виходять за
межі компетенції лікарів
судово-психіатричних експертів, тому в
порядку експертної ініціативи, в
даному висновку, відповіді на питання
суду будуть приведені у формулюванні,
затвердженої законодавцем щодо
посмертних судово-психіатричних
експертиз з чим суд і погоджується.

Судом відмічено зворотнє, що
відповідно до даного акту експертами
дану чітку повну відповідь на основне
питання , яке має значення для справи -
щодо того чи перебувала, чи могла
ОСОБА_3 повною мірою розуміти значення
своїх дій та керувати ними при
підписанні заповіту 02.04.10г

Враховуючи вищезазначене та вимоги ч.2
ст.150 ЦПК України суд не вбачає, що акт №
204 від 24.04.2014 року є необгрунтованим або
таким, що суперечить іншим матеріалам
справи або викликає сумнів в його
правильності, доказів які б
підтверджували обставини на які
посилається представник позивача суду
не надано. На думку суду акт № 204 від
24.04.2014 року є повним, тому підстав для
призначення повторної посмертної
судово-психіатричної експертизи не
має і клопотання задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч.2 ст.150 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання -
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя: І. В. Погорєлов