Справа №489/1745/14-ц 15.12.2014 15.12.2014 15.12.2014
Провадження №22-ц/784/1813/14
Провадження №22-ц/784/1813/14 Головуючий
у суді 1 інстанції Коваленко І.В.
Суддя-доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

15 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Локтіонової О.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Шпонарською О.Ю.,

за участю:

- позивача ОСОБА_3, її
представників - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

- відповідача ОСОБА_6, його
представника - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_6

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 15 травня 2014 року,
ухвалене

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог -
Універсальна товарна біржа
«Нерухомість Н», про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири та

за зустрічним позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог -
Універсальна товарна біржа
«Нерухомість Н», про визнання договору
купівлі-продажу квартири дійсним,

встановила:

14 березня 2014 року ОСОБА_3, яка діє
в своїх інтересах та в інтересах
обмежено дієздатного ОСОБА_8,
звернулася до суду з вищезазначеним
позовом, який обґрунтовувала
наступним.

Їй та її батьку ОСОБА_3 належала на
праві спільної сумісної власності
квартира АДРЕСА_1, де вони з
1996 року були прописані та постійно
проживали.

В березні 1998 року вона,
домовившись з відповідачем про продаж
цієї квартири, 25 березня того ж року
отримала від нього в якості авансу 9 400
грн.

Однак, замість договору
авансового платежу уклала від свого
імені та від імені батька з
відповідачем договір купівлі-продажу
квартири, який був зареєстрований
Універсальною товарною біржею
"Нерухомість Н" за реєстровим №
20 від 25 березня 1998 року.

Після цього, відмовившись від
продажу квартири, за взаємною згодою
сторін, в травні 1998 року вона повернула
отримані кошти відповідачу, про що він
надав розписку, яку власноручно
написав. Оригінал цього договору
купівлі-продажу вони знищили.

-2-

В грудні 2013 року при зверненні до
Миколаївського міжміського БТІ, їй
стало відомо про наявність цього
договору та його реєстрацію 13 квітня 1998
року в КП ММБТІ.

Посилаючись на те, що вказаний
договір купівлі-продажу квартири не
був нотаріально посвідчений і з їх
володіння не виходив, ОСОБА_3 просила
вважати поважними причини пропуску
строку звернення до суду та визнати цей
договір недійсним з підстав,
передбачених ст. ст. 47 - 49 ЦК УРСР.

Заперечуючи проти позову,
відповідач ОСОБА_6 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
обмежено дієздатного ОСОБА_8, про
визнання спірного договору купівлі -
продажу дійсним.

Відповідач посилався на те, що між
ним та ОСОБА_3 була досягнута згода з
усіх істотних умов договору
купівлі-продажу, які ним повністю
виконані.

В серпні 1998 року під тиском
працівників міліції, він був вимушений
прийняти від позивачки кошти за
придбану квартиру, що на його думку, не
свідчить про недійсність договору на
час його вчинення.

Посилаючись на закінчення строку
позовної давності та те, що ним внесено
на депозитних рахунок суду кошти за
придбану квартиру, відповідач просив
задовольнити зустрічний позов та
відмовити у задоволенні первісного
позову.

Ухвалою Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 30 квітня 2014 року
вказані позови об'єднані в одне
провадження.

В запереченнях на зустрічний
позов, представник позивачки ОСОБА_4,
посилалася на його необґрунтованість.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 15 травня 2014 року
позов ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах
та в інтересах обмежено дієздатного
ОСОБА_8, задоволено. Визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 25 березня
1998 року на універсальній товарній
біржі «Нерухомість Н», між ОСОБА_3, яка
одночасно діяла від свого імені та в
імені обмежено дієздатного ОСОБА_8, та
ОСОБА_6

Відмовлено в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6

Вирішено питання розподілу
судових витрат, скасовано захід
забезпечення позову та повернуто
ОСОБА_6 з депозитного рахунку суду
перераховані кошті в сумі 9 520 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду, просив
його скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні первісного
позову, а його зустрічний позов
залишити без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 25 червня 2014
року апеляційне провадження за даною
апеляційною скаргою зупинено до
залучення до участі у справі
правонаступника, у зв'язку зі смертю
ОСОБА_8, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 08 грудня 2014
року залучено до участі у справі, як
правонаступника ОСОБА_8 - ОСОБА_3

-3-

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, з'ясувавши
обставини справи і перевіривши їх
доказами, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає на підставі
наступного.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції вважаючи, що позивач строк
позовної давності не пропустила,
виходив з того, що сторони хоча і
передбачили в договорі істотні умови,
проте їх не виконали та договір
нотаріально не був посвідчений, що
суперечило вимогам законодавства,
чинного на час укладання, та є
підставою для визнання цієї угоди
недійною.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і
перехідних положень ЦК України
2003 року, що набрав чинності 01
січня 2004 року, цей Кодекс
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні
правовідносини поширюється дія норм
ЦК УРСР 1963 року, чинного на
час їх виникнення, що вірно встановлено
судом.

Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен
бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією із сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (ст. 47 цього
Кодексу).

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР
нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими ч. 2 ст. 48 цього
Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або
частково виконала угоду, що
потребує нотаріального посвідчення, а
друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. У цьому
випадку наступне нотаріальне
оформлення угоди не вимагається.

Правило ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР про
визнання угоди дійсною не може бути
застосоване, якщо сторонами не
досягнуто згоди з істотних умов угоди
або для укладення її були в наявності
передбачені законом обмеження.

Зокрема, ст. 153 ЦК УРСР передбачає,
що договір вважається укладеним, коли
між сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди по всіх
істотних умовах. Істотними є ті умови
договору, які визнані такими за законом
або необхідні для договорів даного
виду, а також всі ті умови, щодо яких за
заявою однієї з сторін повинно бути
досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачу та її батьку ОСОБА_8 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 14 березня 1994 року на праві
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_1 (а.с.7).

Рішенням Ленінського району м.
Миколаєва від 08 червня 1994 року, яке
набрало законної сили 19 червня 1994 року,
ОСОБА_8 був визнаний обмежено
дієздатним. Його піклувальником
призначена позивач на підставі
рішення виконкому Ленінської районної
ради народних депутатів № 130 від
01 липня 1994 року (а.с.6,104).

25 березня 1998 року ОСОБА_3, діючи
від свого імені та імені обмежено
дієздатного ОСОБА_8, уклала договір про
продаж вказаної квартири ОСОБА_6 за 9
400 грн. (пункти 1, 5 договору).

-4-

Цей договір купівлі-продажу від 25
березня 1998 року зареєстрований в
Ленінській філії універсальної
товарної біржі «Нерухомість Н» за № 20
та 13 квітня 1998 року - у Миколаївському
міжміському БТІ (а.с.23, 59).

У п. 6 договору сторони
передбачили звільнення продавцями
квартири до 01 червня 1998 року.

Проте, позивач з батьком
залишилися проживати в квартирі.

ОСОБА_6 до квартири не вселявся та
жодних заходів щодо їх виселення з
квартири не вживав.

Зі змісту розписки, написаної
власноручно ОСОБА_6 в 1998 році,
вбачається, що він від ОСОБА_3 отримав 9
520 грн. сплачені ним позивачці за
квартиру за договором купівлі-продажу,
який, як зазначив, не відбувся та слід
вважати недійсним і неправильним (а.с.
58).

Доказів того, що вказана розписка
написана під тиском працівників
міліції, ОСОБА_6, суду не надав,
тому його доводи про такі обставини не
заслуговують на увагу.

З цього часу, ОСОБА_3 вважала, що
між нею та відповідачем, за взаємною
згодою, не була досягнута домовленість
про продаж квартири.

В жовтні 2013 року ОСОБА_3
звернулася до ММ БТІ та дізналася про
те, що спірний договір купівлі-продажу
зареєстровано в ММ БТІ (а.с.105-106).

Відповідно до ст. 71, 76 ЦК УРСР
загальний строк позовної давності
встановлюється в три роки. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права.

Про порушення свого права
позивачка дізналася у жовтні 2013 року, а
з позовом до суду звернулася у березні
2014 року.

За такого, висновок суду першої
інстанції про те, що підстав для
застосування строку позовної давності
не вбачається, є вірним.

У п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 28
квітня 1978 року "Про судову
практику в справах про визнання угод
недійсними" зі змінами та доповненнями
роз'яснено, що з підстав недодержання
нотаріальної форми визнаються
недійсними тільки угоди, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню, зокрема
договори довічного утримання, застави,
купівлі-продажу (у тому числі при
придбанні на біржових торгах).

Згідно роз'яснень Міністерства
юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998
року "Щодо діяльності товарних бірж"
(а.с. 121-122) передбачено, що, беручи до
уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в
редакції 1963 року), яка передбачає
особливі умови щодо договорів
купівлі-продажу будинку (його частини),
якщо хоча б однією із сторін є
громадянин, вважається, що такі
договори, укладені та зареєстровані
біржами з дотриманням закону,
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню,
недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47
ЦК України (в редакції 1963 року) тягне
недійсність договору, таким чином,
зазначений договір набуватиме
чинності з моменту його нотаріального
посвідчення.

Як встановлено, спірний договір
купівлі-продажу квартири нотаріально
не посвідчувався, тому суд першої
інстанції обґрунтовано на підставі
вимог ст. 47 ЦК УРСР визнав
цю угоду між позивачем та відповідачем
недійсною.

Більше того, як встановлено,
укладаючи договір позивач діяла і від
імені обмежено недієздатного батька
ОСОБА_8, який його не підписував.

-5-

Відповідно до ст. 15 ЦК УРСР в разі
обмеження громадянина судом у
дієздатності, він може укладати угоди
по розпорядженню майном, лише за згодою
піклувальника, за винятком дрібних
побутових угод.

Згідно ст. 225 ЦК УРСР право продажу
майна, як правило, належить власникові.

Те, що ОСОБА_3 була призначена
піклувальником обмежено дієздатного
ОСОБА_8, саме по собі, не позбавляло його
права на вчинення від свого імені
договору купівлі-продажу спірної
квартири.

Згідно з п. 31 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
Наказом Міністерства юстиції України
від 14 червня 1994 року N 18/5 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України

7 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на
час укладення угоди, під час вчинення
угод, що потребували нотаріального
посвідчення і спеціальної реєстрації
про відчуження майна, нотаріуси
вимагали дозвіл органу опіки і
піклування на право опікуна укладати, а
піклувальника давати згоду на вчинення
від імені підопічного угод.

Доказів про прийняття рішення
органом опіки та піклування про
надання дозволу на право піклувальника
ОСОБА_3 давати згоду на вчинення від
імені підопічного спірної угоди,
сторони не надали.

Отже, такий договір
купівлі-продажу не міг бути
посвідчений нотаріально в момент його
укладання, хоча підлягав обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Факт домовленості відповідача з
ОСОБА_8 про продаж квартири, яка
перебувала у його та позивача спільній
сумісній власності, отримання грошей
від відповідача та укладання із ним
угоди щодо продажу квартири, є
припущенням.

А посилання ОСОБА_6 на те, що між
сторонами в потрібній у даному випадку
формі було досягнуто згоди по всіх
істотних умовах, є необґрунтованим.

До того ж, матеріали справи не
містять доказів того, що ОСОБА_3
ухилялася від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
квартири, що унеможливлює визнання
угоди дійсною на підставі ст. 47 ЦК УРСР.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість первісного позову про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним з підстав ст.ст. 47,48, 227 ЦК
УРСР, які визначають умови недійсності
угоди, яка не відповідає вимогам
закону. У зв'язку з чим, обґрунтовано
ухвалив рішення про задоволення позову
ОСОБА_3, та відмовив у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_6

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції.

Заява ОСОБА_6 в апеляційний скарзі
про залишення його зустрічного позову
без задоволення не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК
України рішення суду підлягає
скасуванню в апеляційному порядку із
закриттям провадження у справі або
залишенням заяви без розгляду з
підстав, визначених ст. ст. 205, 207 ЦПК
України.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України суд до завершення розгляду
справи постановляє ухвалу про
залишення заяви без розгляду, якщо
позивач подав заяву про залишення
позову без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 208 ЦПК України
судовий розгляд закінчується
ухваленням рішення суду.

-6-

Встановлено, що розгляд
зустрічного позову ОСОБА_6 закінчено
ухваленням рішення.

Не погодившись із зазначеним
рішенням суду, відповідач оскаржив
його в апеляційному порядку.

Частиною 1 ст. 304 ЦПК України
передбачено, що справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими цією
главою.

Як роз'яснено у п. 16 постанови
Пленуму Верховного суду України від 24
жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" відповідно до ст.
304 ЦПК України суд апеляційної
інстанції при розгляді справи
керується правилами розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками й
доповненнями, встановленими главою I
"Апеляційне провадження" розділу V ЦПК
України.

Тобто, ст. 310 ЦПК України, яка
відсилає до ст. 207 ЦПК України,
застосовується лише для тих підстав,
які спеціально передбачені в главі
першій "Апеляційне провадження".

Диспозитивність права сторін у
справі на стадії апеляційного розгляду
визначена в ст. 306 ЦПК України, згідно з
якою в апеляційному суді позивач має
право відмовитись від позову, а сторони
- укласти мирову угоду відповідно до
загальних правил про ці процесуальні
дії незалежно від того, хто подав
апеляційну скаргу. Інших підстав на цій
стадії чинним законодавством не
передбачено.

Тому у задоволенні заяви ОСОБА_6
про залишення без розгляду його
зустрічного позову слід відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга не
містить доводів, які б спростовували
висновки суду чи доводили б порушення
ним вимог цивільного та процесуального
законодавства, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
відхилити.

Відмовити у задоволенні заяви
ОСОБА_6 про залишення без розгляду його
зустрічного позову до ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Універсальна
товарна біржа «Нерухомість Н», про
визнання договору купівлі-продажу
квартири дійсним.

Рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 15 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий
Судді: