Ухвала

іменем україни

19 березня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в
своїх та в інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_4 до товариства з
обмеженою відповідальністю
проектно-будівельної фірми «Домобуд»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельні
експертні системи», треті особи: орган
опіки та піклування Жовтневої
районної у м. Дніпропетровську ради,
Жовтневий відділ ДВС
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
дійсним договору купівлі-продажу майна
та визнання права власності за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
проектно-будівельна фірма «Домобуд» на
заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 5 квітня 2011
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 8 жовтня
2013 року,

встановила:

У лютому 2010 року ОСОБА_3, діючи в своїх
та в інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним
позовом.

Позов мотивувала тим, що між нею та
товариством з обмеженою
відповідальністю проектно-будівельної
фірми «Домобуд» (далі - ТОВ
проектно-будівельна фірма «Домобуд»)
було укладено угоду, за умовами якої
позивачка та всі члени її сім'ї повинні
продати належну їм квартируАДРЕСА_2
товариству з обмеженою
відповідальністю «Будівельні
експертні системи» (далі - ТОВ
«Будівельні експертні системи»), а їм
відповідач придбає інші квартири.

Умови по відчуженню квартири, які
покладалися угодою на неї, вона
виконала 27 жовтня 2006 року. Відповідач
дозволив їй проживання в АДРЕСА_1,
неодноразово давав усні та письмові
зобов'язання з оформлення квартири,
однак до теперішнього часу договір
купівлі-продажу не оформлено.

Просила визнати за нею та її
неповнолітньою донькою - ОСОБА_4 право
власності у рівних частках по 1/2 частки
кожній на квартиру АДРЕСА_1 з
припиненням права та скасуванням
реєстрації права власності за ТОВ
проектно-будівельної фірми «Домобуд»,
звільнити вказану квартиру з - під
арешту та зняти заборону на здійснення
дій щодо розпорядження нею.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 5 квітня 2011
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 8 жовтня 2013 року, позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, яка діє в своїх та в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_4 право власності на квартиру
АДРЕСА_1 з припиненням права та
скасування реєстрації цього права
власності на неї ТОВ
проектно-будівельної фірми «Домобуд»
та виключено з- акту опису і арешту від
14 січня 2010 року вказану квартиру.

У касаційній скарзі ТОВ
проектно-будівельна фірма «Домобуд»
просить скасувати ухвалені в справі
судові рішення та ухвалити нове
рішення про відмову задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні

Задовольняючи позов про визнання
права власності на спірну квартиру,
суди виходили з того, що позивачка
виконала свої зобов'язання,
передбачені договором, належним чином
та відчужила належну квартиру, а тому
на підставі статей 321, 328, 391, 392, 396 ЦК
України за нею має бути визнано право
власності.

Висновок суду суперечить нормам
матеріального права.

Установлено, що 27 жовтня 2006 року ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відчужили ТОВ
«Будівельні експортні системи»
належну їм квартиру АДРЕСА_2, шляхом
укладення договору купівлі - продажу
(а.с.15).

Висновки суду про те, що умовами угоди
передбачено, що позивачка не буде
одержувати грошові кошти за свою
квартиру спростовуються п.4 договору
купівлі-продажу від 27 жовтня 2006 року,
відповідно до якого продаж квартири
вчинено за 484 500 грн, які продавці
отримали до підписання договору.

Згідно договору купівлі-продажу від 15
жовтня 2005 року ТОВ проектно-будівельна
фірма «Домобуд» є власником квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Зі змісту акту прийому-передачі
квартири від 31 липня 2008 року
вбачається, що позивач прийняла спірну
квартиру в користування (а.с. 22).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

З обставин справи, встановлених судом,
вбачається, що договір купівлі-продажу
спірної квартири у встановленому
законом нотаріальному порядку
посвідчено не було.

Актом опису й арешту майна від 14 січня
2010 року на вказану квартиру накладено
арешт (а.с.26-27).

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_3 вказувала,
що ТОВ «Будівельні експортні системи»
зобов'язання не виконало, оскільки
договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 до
теперішнього часу на спірну квартиру
не оформлений, хоча ТОВ
проектно-будівельна фірма «Домобуд»
було надано зобов'язання від 10 вересня
2007 року про передачу спірної квартири
на підставі взаєморозрахунку з ТОВ
проектно-будівельна фірма «Домобуд» та
гарантію здійснити дії по оформленню
права власності позивача на цю
квартиру в строк до 22 листопада 2007 року,
а зобов'язанням від 17 лютого 2009 року
було гарантовано здійснити ці дії в
строк до 22 жовтня 2009 року (а.с. 19-20).

Положеннями ст. 220 ЦК України визначено,
що у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Факт користування спірною квартирою,
оплата комунальних послуг, що суд
прийняв до уваги при задоволенні
позову, не може бути підставою для
визнання права власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України
цивільні права можуть виникати з
рішення суду лише у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства.

Щодо права власності, то ЦК України
передбачає можливість його виникнення
на підставі рішення суду у випадках,
встановлених ст. 376 ЦК України, а
підтвердження рішенням суду існуючого
в особи права власності - у випадках,
встановлених ст. 392 ЦК України. В інших
випадках право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК
України).

При вирішенні спору суд у порушення
статей 213-214 ЦПК України на вказане
уваги не звернув, не врахував, що
відповідно до статей 15 - 16 ЦК України
суд захищає порушене право особи у
спосіб, встановлений законом, не
врахував, що правочин потребує
нотаріального посвідчення та дійшов до
передчасноо висновку про задоволення
позову, а тому в силу ст. 338 ЦПК України
є підставою для скасування ухвалених у
справі рішень з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
проектно-будівельна фірма «Домобуд»
задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 5 квітня 2011
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 8 жовтня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О. В. Умнова

І.М. Фаловська