АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/4779/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Парамонов
Доповідач - Ратнікова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Семенюк Т.А.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 ОСОБА_5 на рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 15 січня
2014 року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поділ майна подружжя
та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 15 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поділ майна
подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 1/2
частину вартості автомобіля Chevrole Aveo в
сумі 35050 грн. та судові витрати в сумі 350
грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поділ майна
подружжя відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник ОСОБА_6 ОСОБА_5 звернувся до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення Дарницького районного
суду міста Києва від 15 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 та про задоволення зустрічного
позову ОСОБА_6.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, при неповному з'ясуванні всіх
обставин справи. Вказує на те, що ОСОБА_6
автомобіль Chevrole Aveo було продано ОСОБА_9
за 70 100 грн., з яких 55 000 грн. він передав
на погашення спільного боргу подружжя,
а тому поділу підлягають лише 15 100 грн.-
різниця між вартістю автомобіля та
сумою спільного боргу подружжя. Вважає,
що обраний ОСОБА_3 спосіб захисту своїх
прав не може бути застосований до
правовідносин, що виникли між
сторонами. Проте, суд 1-ї інстанції не
взяв до уваги даних фактів,
необґрунтовано відмовлено у
задоволенні клопотання про
призначення по справі експертизи.
Посилається також на те, що при поділі
майна подружжя судом не було враховано
доводи ОСОБА_6 про те, що під час шлюбу
сторонами було придбано майно на
загальну суму 20 700 грн. та витрачено 10 650
грн. на ремонт житла. Вказане майно
залишилося у ОСОБА_3, а тому вона
повинна сплатити ОСОБА_6 грошову
компенсацію вартості Ѕ частини
вказаного майна у сумі 15650,00 грн.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_6 ОСОБА_5 повністю підтримав
доводи апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

ОСОБА_3 проти доводів апеляційної
скарги заперечувала посилаючись на те,
що рішення суду постановлено з
дотриманням вимог закону.

Треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в
судове засідання не з'явилися, про день
та час слухання справи судом
повідомлялись у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомили, а тому, колегія судів
вважає можливим слухати справу за їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 19 вересня 2009 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено
шлюб.

11 лютого 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальність
«УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» та ОСОБА_6 було
укладено договір купівлі-продажу
автомобіля №218188-S02155, відповідно до
умов якого, останнім було придбано
автомобіль Chevrole Aveo, номерний знак
НОМЕР_1, вартістю 82 720 грн.

Сторонами не заперечується, що даний
автомобіль використовувався в
інтересах сім'ї, а тому є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
(сторін).

З травня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3
спільного господарства не ведуть і
проживають окремо. З даного часу ОСОБА_6
автомобіль Chevrole Aveo, номерний знак
НОМЕР_1, фактично використовувався в
особистих цілях, між сторонами не було
досягнуто угоди щодо розподілу
спільного майна подружжя, а тому 30
грудня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6 про поділ
спільного майна подружжя, в якому
просила стягнути з відповідача на її
користь 1/2 частину вартості автомобіля
Chevrole Aveo, номерний знак НОМЕР_1 в сумі 41
360 грн.

В квітні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
поділ майна подружжя.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що
автомобіль Chevrole Aveo, номерний знак
НОМЕР_1, було придбано за рахунок
спільних коштів подружжя в сумі 32720 грн.
(кошти подаровані подружжю на весілля)
та 50 000 грн., які ОСОБА_6 отримав у борг
від ОСОБА_9 зі строком повернення до
01.04.2012 року, що підтверджується
борговою розпискою. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася у квітні 2011 року, ОСОБА_6 знову
змушений був взяти у ОСОБА_9 в позику
кошти в сумі 30 000 грн., що
підтверджується борговою розпискою.
Дані кошти були спрямовані на: ремонт
автомобіля Chevrole Aveo, номерний знак
НОМЕР_1 в сумі 5000 грн.; покриття збитків
учаснику пригоди ОСОБА_11 в сумі 18800 грн.;
покриття збитків іншому учаснику ДТП в
сумі 6200 грн. Вказує на те, що ОСОБА_3 було
відомо про отримання ним в борг
грошових коштів в сумі 50 000 грн. та в
сумі 30 000 грн. Оскільки на момент
фактичного припинення шлюбних
відносин та ведення спільного
господарства вказаний борг не був
повернутий ОСОБА_9, то 21 лютого 2012 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було укладено
договір купівлі продажу №485851
відповідно до умов, якого ОСОБА_6 продав
ОСОБА_9 автомобіль Chevrole Aveo, номерний
знак НОМЕР_1, за 70 100 грн. Цього ж дня,
21.02.2012 року ОСОБА_6 автомобіль Chevrole Aveo,
номерний знак НОМЕР_1, було знято з
реєстраційного обліку та
зареєстровано на іншого власника,
якому видано номерний знак НОМЕР_2.

Зазначав, що оскільки позичені кошти на
придбання автомобіля та проведення
ремонту автомобіля внаслідок ДТП у
сумі 55000 грн. (50000+5000) були спільним
боргом подружжя, який він погасив
шляхом передачі у власність
позикодавця автомобіля за 70 100 грн., то
поділу між сторонами підлягають кошти
в сумі 15 100 грн. (70100-55000), як різниця між
вартістю автомобіля та спільними
борговими зобов'язаннями подружжя.
Тобто, ОСОБА_3 внаслідок поділу
спільного майна подружжя має право на
отримання грошової компенсації в сумі 7
550,00 грн., що є 1/2 від 15 100,00 грн.

Також, вказував, що за час шлюбу
сторонами, крім автомобіля також
придбано: телевізор LG плазмовий
вартістю 3000 грн., ноутбук Asus K70 вартістю
10000 грн., шафу-купе вартістю 4000 грн.,
дошку Євмінова для дружини, вартістю 1700
грн., штори та тюль вартістю 1200 грн.,
люстру вартістю 200 грн., килим вартістю
600 грн., а також в кімнаті ОСОБА_3
проведено ремонт, для чого було
придбано будівельні матеріали на
загальну суму 10600 грн., у тому числі:
пластикове вікно вартістю 1500 грн.,
двері - 300 грн., шпалери - 900 грн.,
матеріали для облицювання стін
(шпаклювання, ґрунтування, стяжки) - 4000
грн., матеріали на облаштування
підвісної стелі - 1200 грн. Так як це майно
знаходиться в будинку батьків
позивачки і залишилось в її
користуванні, просив стягнути на його
користь грошову компенсацію вартості Ѕ
частини вказаного майна в сумі 15650,00
грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 та стягуючи з ОСОБА_6 на її
користь вартість1/2 частини автомобіля
Chevrole Aveo в сумі 35050 грн., суд 1-ї інстанції
виходив з того, що автомобіль Chevrole Aveo,
номерний знак НОМЕР_1, був об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_6, не обтяженим
будь-якими спільними борговими
зобов'язаннями подружжя, а ОСОБА_6
розпорядився даним спільним майном
одноособово та не в інтересах сім'ї,
автомобіль є неподільною річчю, а тому
з ОСОБА_6 підлягає стягненню на користь
ОСОБА_3 1/2 частина вартості автомобіля
Chevrolet Aveo, виходячи з оцінки автомобіля
на дату його відчуження, тобто в сумі 35
050 грн. (70 100,00: 2).

Колегія судді вважає, що такий висновок
суду першої інстанції зроблений на
підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та відповідає вимогам матеріального
права, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте
подружжям під час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми)
самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, з винятком виключеного з
цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної
сумісної власності регламентовано
статтею 63 СК України, згідно з якою
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено між ними.
Розпорядження спільним сумісним
майном подружжя може відбуватися
шляхом його поділу, виділення частки.
Поділ майна, що є у спільній сумісній
власності подружжя, є підставою
набуття особистої власності кожним з
подружжям. Право подружжя на поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя,
закріплено у ст.69 СК України.

Розмір часток майна дружини та
чоловіка при поділі майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, визначається за правилами
ст.70 СК України.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. При цьому беруться до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення для справи. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

З досліджених доказів судом 1-ї
інстанції достовірно встановлено, що
сторонами автомобіль Chevrolet Aveo, номерний
знак НОМЕР_1, придбаний в період шлюбу
за спільні кошти подружжя.

ОСОБА_6 не заперечує, що він не
отримував в установленому законом
порядку згоду дружини ОСОБА_3 на
відчуження автомобіля, як спільного
майна подружжя, відповідно - грошової
компенсації за належну їй частку
вартості автомобіля Chevrole Aveo, номерний
знак НОМЕР_1, ОСОБА_3 не отримувала.

Ринкова вартість вказаного автомобіля
згідно висновку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агенція
консалтингових послуг» на момент
реалізації становить 70 100 грн.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про те, що
автомобіль Chevrole Aveo, номерний знак
НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6, визнав
частки подружжя при поділі даного
майна рівними та в порядку поділу майна
подружжя визнав за ОСОБА_3 та ОСОБА_6
право власності на 1/2 частину даного
автомобіля за кожним, як наслідок,
стягнув на користь ОСОБА_3 грошову
компенсацію вартості Ѕ частини
автомобіля Chevrole Aveo в сумі 35050 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_6 автомобіль Chevrole Aveo було продано
ОСОБА_9 за 70 100 грн., з яких 55 000 грн. він
передав на погашення спільного боргу
подружжя, а тому поділу підлягають лише
15 100 грн., тобто різниця між вартістю
автомобіля та сумою спільного боргу
подружжя, колегія суддів вважає
безпідставними, з огляду на таке.

Статтею 65 СК України встановлено, що
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Договір, укладений одним з подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором використане в
інтересах сім'ї.

З дослідженої судом розписки від 10.02.2010
року вбачається, що ОСОБА_6 отримав у
борг від ОСОБА_9 50 000 грн. на придбання
автомобіля.

З розписки від 27.04.2011 року вбачається,
що ОСОБА_6 отримав у борг від ОСОБА_9 30 000
грн. на відшкодування збитків
нанесених другій стороні.

З даних розписок не вбачається, що
ОСОБА_6 кошти в сумі 50 000 грн. отримав
саме на придбання автомобіля Chevrole Aveo,
номерний знак НОМЕР_1, як і не
вбачається, що кошти в сумі 30 000 грн. ним
було отримано на ремонт даного
автомобіля.

Враховуючи вказані обставини справи та
досліджені докази, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку про те, що ОСОБА_6
не доведено той факт, що вказані
договори позики укладалися ним в
інтересах сім'ї, що створює обов'язок
для другого з подружжя, і що позичені
гроші використані в інтересах сім'ї, а
тому правових підстав вважати, що кошти
в сумі 55 000 грн. є спільним боргом
подружжя немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції необґрунтовано
відмовлено у задоволенні клопотання
про призначення по справі
автотоварознавчої експертизи для
визначення вартості спірного
автомобіля на час розгляду справи
судом, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки під час
розгляду справи в суді 1-ї інстанції
автомобіль Chevrole Aveo, номерний знак
НОМЕР_1, ОСОБА_6 було реалізовано своїй
матері ОСОБА_9 за 70 100 грн., вартість
автомобіля визначався на підставі
висновку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агенція
консалтингових послуг». Правових
підстав вважати, що висновок
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агенція
консалтингових послуг» є неповним чи
необґрунтованим у суду немає.

Той факт, що в подальшому ОСОБА_9 даний
автомобіль реалізувала за 58 297,89 грн. не
є безумовною підставою для призначення
експертизи, оскільки дані відносини
виникли між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 і не мають
ніякого відношення до правовідносин,
які виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Безпідставними є доводи апеляційної
карги про те, що ОСОБА_3 обрано
невірний спосіб захисту своїх прав , з
огляду на таке.

Стаття ст.15 ЦК України встановлює право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Способи захисту цивільного права та
інтересів зазначені в ст.16 ЦК України.
Зі змісту ч.3 ст.16 ЦК України вбачається,
що суд може захистити цивільне право
або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Обраний ОСОБА_3 спосіб захисту
(відновлення) порушеного цивільного
права повністю узгоджується з
приписами цивільного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Відмовляючи ОСОБА_6 в задоволенні
зустрічних позовних вимог до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
поділ майна подружжя, суд 1-ї інстанції
виходив з того, що ОСОБА_6 не заперечує
про те, що він з дружиною після
реєстрації шлюбу проживав в окремій
кімнаті будинку, який належить на праві
власності батьку дружини ОСОБА_6
ОСОБА_13 ОСОБА_14 у період з вересня 2009
року по травень 2010 року, при цьому
ніяких угод щодо користування житлом
або проведення будь-яких поліпшень в
ньому з власником житла не укладалось.

Придбана під час шлюбу дошка Євмінова
визнана судом першої інстанції річчю
індивідуального користування ОСОБА_3,
так як вона купувалась саме для неї,
для лікування захворювання хребта, що
підтверджуються відповідною медичною
документацією, позивачем ОСОБА_6
фактично не заперечуються вказані
обставини, а тому, відповідно до
положень ч.2 ст.60 СК України, дошка
Євмінова не є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів погоджується з висновками суду
1-ї інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення зустрічних
позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті
особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поділ
майна подружжя.

Доводи апеляційної скарги в даній
частині не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції, оскільки
апеляційна скарга представника
ОСОБА_6ОСОБА_5 за своїм змістом є
викладом обставин справи які були
предметом дослідження в судовому
засіданні суду 1-ї інстанції і суд дав
їм належну оцінку, правильно визнав їх
необґрунтованими, а тому вони не можуть
бути підставою для зміни чи скасування
правильного по суті рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги представника
ОСОБА_6 ОСОБА_5 відсутні.

Витрати по сплаті судового збору судом
стягнуті з відповідача на користь
позивача у відповідності з вимогами
ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дарницького районного
суду міста Києва від 15 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді: