Справа № 463/244/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1506/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І.,
Копняк С.М.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 08 серпня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів, -

в с т а
н о в и л а:

В липні 2012 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з позовом до відповідача ОСОБА_4 про
поділ спільного майна подружжя, а саме:
автомобіля марки MITSUBISHI LANCER 1/6 I GL, 2004
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, шляхом
визнання права власності на даний
автомобіль в рівних частках по 1/2 за
ОСОБА_4 та нею - ОСОБА_2. В подальшому, у
встановленому законом порядку змінила
предмет позову та просить стягнути з
ОСОБА_4 на її користь грошові кошти в
розмірі 33158,50 грн. Позовні вимоги
мотивує тим, що 04 жовтня 2008 року між нею
та відповідачем було зареєстровано
шлюб. Під час шлюбу, а саме - в січні 2009
року вони купили вказаний вище
автомобіль. Право власності на даний
автомобіль було зареєстровано на
ОСОБА_4. Оскільки автомобіль придбаний
за час шлюбу, тому вважає, що вказаний
автомобіль належав їм на праві
спільної сумісної власності. Водночас,
зважаючи на те, що відповідач відчужив
спірний автомобіль, на який в
забезпечення даного позову було
накладено арешт, просить суд стягнути з
нього на її користь 33158,50 грн. - половину
вартості спірного автомобіля згідно
дослідження спеціаліста.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 33
158,50 грн. (тридцять три тисячі сто
п'ятдесят вісім грн. п'ятдесят коп.).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 107,30
грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 331,59 грн. судового
збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4, який
вважає, що рішення повинно бути змінене
в частині, що стосується визначення
розміру стягнення з нього на користь
ОСОБА_2 коштів, як компенсації при
розподілі майна колишнього подружжя.
Зазначає, що суд повинен був присудити
стягнення з нього не 33 158 грн. 50 коп., а 21
127 грн. 46 коп. Судом першої інстанції не
взято до уваги довідку-рахунок № 424764
від 14.07.2012 року, в якій зазначалась
дійсна вартість автомобіля, який був
його з позивачкою спільною сумісною
власністю. Вартість автомобіля у
довідці-рахунку була дійсною, оскільки
контролювалася державними органами і
саме з цієї вартості державні органи
нараховували суми, які він повинен був
сплатити в бюджет за відчуження
автомобіля та зняття його з обліку.
Натомість, суд першої інстанції при
ухваленні рішення взяв до уваги інший
доказ - звіт автотоварознавчої
експертизи № 1602/12/12/1 від 12.12.2012 року,
поданий позивачкою, який є неналежним
та недопустимим доказом по справі,
оскільки експертиза судом не
призначалася, а була проведена за
заявою позивачки; висновок було надано
не експертом, а оцінювачем, який при
наданні свого висновку не попереджався
про кримінальну відповідальність;
незрозуміло яким чином було проведено
огляд автомобіля оцінювачем, оскільки
автомобіль на той час вже перебував у
власності іншої особи; оцінка, надана
оцінювачем у звіті автотоварознавчої
експертизи не відповідає дійсній
вартості автомобіля, який на момент
відчуження був у вкрай поганому стані.
Просить змінити рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 08 серпня 2013
року в частині стягнення з нього
грошових коштів як компенсацію
половини вартості майна спільно
придбаного у шлюбі, зменшивши розмір
такого стягнення з 33 158 грн. 50 коп. до 21 127
грн. 46 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід задовольнити
частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» роз'яснено, що, перевіряючи
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення, суд
апеляційної інстанції повинен
з'ясувати: чи враховані судом першої
інстанції при ухваленні рішення всі
факти, що входять до предмета
доказування; чи підтверджені обставини
(факти), якими мотивовано рішення,
належними й допустимими доказами та чи
доведені вони; чи відповідають
висновки суду встановленим фактам; чи
дотримано та чи правильно застосовані
норми матеріального й процесуального
права. При перегляді судових рішень
необхідно виходити з повноважень суду
апеляційної інстанції, визначених
статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав
щодо перегляду судових рішень в
апеляційному порядку, передбачених
статтями 308-311 ЦПК. При цьому
апеляційний суд керується статтею 307
ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК,
що визначає підстави перегляду
судового рішення в такому разі, і
відповідно до неї та наданих суду
апеляційної інстанції повноважень
формулює резолютивну частину своєї
ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, яке є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визначені ст. 71 СК
України.

Із положень ст. 71 СК України випливає,
що якщо поділ майна здійснюється судом,
то при виборі способу поділу майна
подружжя враховуються інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи
позивачка просить стягнути половину
вартості автомобіля, а відповідач
погоджується із запропонованим
варіантом поділу майна - стягнення з
нього на користь позивачки грошової
компенсації.

Судом першої інстанції встановлено, що
04.10.2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2
зареєстрували шлюб. Прізвище дружини
та чоловіка після реєстрації шлюбу -
ОСОБА_2. Вказана обставина
стверджується свідоцтвом про
реєстрацію шлюбу серія НОМЕР_4 (а.с. 4).
Відповідно до рішення
Кам'янка-Бузького районного суду
Львівської області від 12.09.2012 року шлюб
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 63).

Встановлено і не оспорюється
сторонами, що спірний автомобіль
зареєстровано на праві власності за
відповідачем - ОСОБА_4 в час перебування
у шлюбі з позивачем - ОСОБА_2 і за
правилами ст. 60 СК України є об'єктом
спільної сумісної власності.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, районний
суд виходив з того, що як вбачається із
звіту автотоварознавчої експертизи №
1602/12/12/1 (а.с. 48-51) ринкова вартість
автомобіля марки "Mitsubishi Lancer", 2004 року
випуску, чорного кольору, номер кузова
НОМЕР_2 станом на червень 2012 року може
становити 66317,00 грн. Половина вартості
спірного автомобіля, згідно з цим
висновком становитиме 33 158,50 грн.

Однак погодитись з таким висновком
суду першої інстанції не можна
виходячи з наступного.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд першої інстанції досліджуючи
письмові докази помилково встановив,
що 22.08.2012 року право власності на
спірний автомобіль марки MITSUBISHI LANCER 1/6 I
GL, 2004 року випуску, чорного кольору,
номер кузова НОМЕР_2, зареєстровано за
ОСОБА_7, оскільки, як вбачається з
довідки-рахунку, Серія ДПІ № 424764 від 14
липня 2012 року Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗЕЛЕНА
ХВИЛЯ-БІЛЕКС» (а.с. 55), автомобіль марки
MITSUBISHI LANCER 1/6 I GL, номер кузова НОМЕР_2,
продано ОСОБА_9 за 42 254,91 грн. (сорок дві
тисячі двісті п?ятдесят чотири гривні 91
коп.).

Про те, що 14 липня 2012 року ОСОБА_4
відчужив даний автомобіль ОСОБА_9
стверджується і наданими УДАІ ГУМВС
України у Львівській області на запит
суду результатами пошуку «АМТ фізичних
та юридичних осіб», з яких вбачається,
що автомобіль марки MITSUBISHI LANCER 1/6 I GL, 2004
року випуску, чорного кольору, номер
кузова НОМЕР_2, власник ОСОБА_4, 23.06.2012
року знято з обліку на підставі
операції від 14.07.2012 року та
зареєстровано внаслідок придбання в
торговельній організації за ОСОБА_9
(а.с. 64, 65, 70).

Наведені письмові докази вартості
автомобіля позивачкою та її
представником не спростовані.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що довідка-рухунок
Серії ДПІ № 424764 від 14 липня 2012 року
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗЕЛЕНА
ХВИЛЯ-БІЛЕКС», з якої вбачається, що
автомобіль марки MITSUBISHI LANCER 1/6 I GL, номер
кузова НОМЕР_2, продано ОСОБА_9 за 42 254,91
грн. (сорок дві тисячі двісті п?ятдесят
чотири гривні 91 коп.) є належним та
допустимим доказом дійсної вартості
автомобіля на час припинення сімейних
відносин між сторонами та відчуження
такого покупцеві, тому позов ОСОБА_2
підлягав до задоволення в розмірі 21 127,46
грн.

Визначена ж судом першої інстанції
можлива вартість автомобіля - 66317,00 грн.,
підставою якої зазначено звіт
автотоварознавчої експертизи №
1602/12/12/1, проведеної оцінювачем на
замовлення оцінки від 12.12.2012 року без
наявності та огляду автомобіля, не
являється належним та допустимим
доказом в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК
України.

Зазначене вище свідчить про
невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, зокрема в частині збирання та
оцінки доказів на предмет їх
належності та допустимості, що в свою
чергу призвело до поверхового та
неправильного вирішення спору. Тому
ухвалене ним рішення не може вважатися
законним і обґрунтованим, у звязку із
чим, відповідно до ст. 309 ч. 1 п. 3 ЦПК
України таке рішення слід скасувати та
ухвалити нове - про часткове
задоволення позову, а саме, з
відповідача слід стягнути в користь
позивачки компенсацію за половину
вартості спірного автомобіля, яка
становить 21 127,46 грн. та відповідно до
ст. 88 ЦПК України 103,97 грн. судового
збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.
3, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 08 серпня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2
компенсацію за половину вартості
автомобіля MITSUBISHI LANCER 1/6 I GL, 2004 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
номер кузова НОМЕР_2, що становить 21 127,46
грн. (двадцять одну тисячу сто двадцять
сім гривень 46 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 103
гривень 97 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Кабаль І.І.

Копняк С.М.