Справа № 530/2757/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

25.02.2014 року Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Стрілець Л.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Великопавлівської сільської
ради, Зіньківського району,
Полтавської області, Зіньківської
районної державної адміністрації,
Полтавської області, третя особа
Зіньківська державна нотаріальна
контора Полтавської області, ОСОБА_2
про визнання права власності на
спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в
Зіньківський районний суд Полтавської
області з позовом до Великопавлівської
сільської ради, Зіньківської районної
державної адміністрації, Полтавської
області, третя особа Зіньківська
державна нотаріальна контора
Полтавської області, ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
майно.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів,
Великопавлівської сільської ради,
Зіньківського району, Полтавської
області, Зіньківської районної
державної адміністрації, Полтавської
області, в судове засідання не
з'явилися, але надали до суду заяви, в
якій просили розгляд справи провести
без їхньої участі.

Заслухавши позивача, який підтримав
позовні вимоги, третю особу, ОСОБА_2 та
дослідивши наявні матеріали справи,
суд знаходить, що заявлені вимоги
обґрунтовані і такі, що підлягають
частковому задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України: "кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання
права є одним із способів захисту
порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України:
"Позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини", враховуючи
місцезнаходження, позов пред'являється
за правилами виключної підсудності до
Зіньківського районного суду
Полтавської області за місцем
знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України
спадщина здійснюється за заповітом або
за законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України
спадкоємець має право прийняти
спадщину, яка незалежно від часу
прийняття належить спадкоємцю з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються
державою.Відповідно до ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Судом встановлено що, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер батько позивача, ОСОБА_3
відповідно до копії свідоцтва про
смерть НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 р.. До
складу спадщини, яка відкрилася на час
його смерті, входить земельна ділянка
для ведення особистого селянського
господарства загальною площею 2,71 га,
яка належала померлому на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії РЗ №662854,
виданого Великопавлівською сільською
радою 28.08.2002 року.

Згідно заповідального розпорядження
ОСОБА_3 від 06 грудня 2007 року,
посвідченого секретарем
Великопавлівської сільської ради
Зіньківського району Полтавської
області, позивач, ОСОБА_1 є спадкоємцем
належної йому вищевказаної земельної
ділянки. Спадкоємець, який має право на
обов'язкову частку у спадщині, дружина
померлого - ОСОБА_2, мати позивача від
прийняття спадщини відмовилась у
встановленому законом порядку,
відповідна заява додана до матеріалів
спадкової справи. Брат, ОСОБА_4 як і мати
також відмовився від належної частки
пай. Відповідна заява додана до
матеріалів спадкової справи. Інших
спадкоємців як за Заповітом так і за
Законом немає.

Прийняття спадщини здійснене
позивачем шляхом звернення до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини у встановлений
законом шестимісячний строк
відповідна заява подана згідно із
копією спадкової справи №300/2013.

З метою оформлення спадкових прав у
листопаді 2013 року позивач звернувся до
Зіньківської державної нотаріальної
контори, де йому було повідомлено, що
таке оформлення унеможливлює та
обставина, що інформація про вказану
земельну ділянку не внесена до
державного земельного кадастру, а
також зумовлена цим неможливість
отримання відповідного витягу з
Державного земельного кадастру,
надання якого є необхідним для
оформлення та реєстрації спадкових
прав на земельні ділянки та винесена
постанова про відмову у вчиненні
нотаріальної дії. Зазначені обставини
позбавли позивача можливості
реалізувати своє право щодо оформлення
спадкового майна.

Після реорганізації колективного
сільськогосподарського підприємства
ім. Чапаева у с. Велика Павлівка,
Зіньківського району, Полтавської
області та передачі йому у колективну
власність землі для ведення
господарства, ОСОБА_3 набув статусу
співвласника майнових прав на передані
земельні угіддя. У послідуючому землі,
передані у колективну власність, були
розпайовані між громадянами -
співвласниками згідно списку - додатку
до державного акту на право
колективної власності на землю та за
рішенням власників паїв їм було
виділено в натурі земельні ділянки. На
посвідчення права власності на
виділену земельну ділянку відповідно
до Розпорядження Зіньківської РДА №402
від 18 липня 2002 року, ОСОБА_3 видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії РЗ №662854, від
28.08.2002 р.

Право власності на вказану земельну
ділянку було оформлене та
зареєстроване відповідно до вимог
діючого на той час законодавства.
Згідно довідки відділу
Держземагентства у Зіньківському
районі кадастровий номер на вказану
земельну ділянку не визначався,
відомості про земельну ділянку в
Державному земельному кадастрі
відсутні. Вимоги сучасного
законодавства позбавили позивача
можливості замовити послугу щодо
визначення кадастрового номера, а
відповідно і успадкувати таке спадкове
майно в позасудовому порядку.

Розпорядженням Зіньківської РДА №402
від 18.07.2000 року затверджено технічну
документацію з приватизації земельних
ділянок що передавалися власникам
земельних часток паїв. П.2 зазначеного
Розпорядження визначено - передати
власникам сертифікатів на право на
земельну частку (пай) у приватну
власність земельні ділянки для ведення
особистого селянського господарства.
Також, погодження технічної
документації Великопавлівською
сільською радою міститься в Рішенні
від 03.07.2002 року про передачу громадянам
власникам земельних часток (паїв) у
приватну власність земельних ділянок
із земель реформованого КСП ім..
Чапаева на території
Великопавлівської сільської ради
земель для ведення особистого
селянського господарства.

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу
України спадкоємець має право прийняти
спадщину або не прийняти її. Позивач
бажає прийняти спадщину спадкодавця
ОСОБА_3, а тому, як спадкоємець за
законом, звернувся до суду з позовом
про визнання права власності на
вищезазначену земельну ділянку, якою
за життя володів батько позивача,
спадкодавець ОСОБА_3 і яка є його
спадковим майном.

Зміна виду використання земельних
ділянок не входить в компетенцію
районного суду, відповідно до чинного
законодавства.

Позивачем не надано суду доказів того,
що неправомірність визначення виду
використання земельної ділянки
спричиняє ОСОБА_1, як особі що набула
права власності на вказане майно
прийняттям спадщини, тяжкі наслідки
його утримання, що фактичні обставини
позбавляють позивача права на
розпорядження земельною ділянкою
шляхом передання її у користування за
плату для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

На основі вищевикладеного, суд з
позицією відповідачів, не згідний, а
тому до їх позиції про визнання
позовних вимог підходить критично.

Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Проте, на думку
суду, позивач не довів обставини, які б
свідчили про зміну використання
земельних ділянок судом.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України,
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства ухвалюючи рішення на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні та
керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст.
ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Великопавлівської сільської ради,
Зіньківського району, Полтавської
області, Зіньківської районної
державної адміністрації, Полтавської
області, третя особа Зіньківська
державна нотаріальна контора
Полтавської області, ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
майно - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний № НОМЕР_1, жителем
АДРЕСА_1 право приватної власності на
земельну ділянку площею 2,71 га, яка
розташована на території
Великопавлівської сільської ради,
Зіньківського району, Полтавської
області, передану для ведення
особистого селянського господарства,
якою спадкодавець, ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, володів на підставі
державного акта на право приватної
власності на землю серії РЗ №662854,
виданого Великопавлівською сільською
радою народних депутатів 28.08.2002 року, на
підставі розпорядження Зіньківської
РДА №402 від 18 липня 2002 року,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 1054, в порядку
спадкування за заповітом.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області

С.Р.Должко