Провадження №2/761/963/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Ляпкало Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Таврика», третя особа приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и в:

в листопаді 2013 р. позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Таврика», третя особа приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
визнання договору іпотеки недійсним.
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 15.05.2008 року між ним
та АТ «Таврика», як управителем Фонду
фінансування будівництва виду «А»
об»єкта ТОВ «Інтер ВВ», було укладено
Договір про участь у Фонді
фінансування будівництва № 192/к
нежитлового приміщення - офісу АДРЕСА_1,
загальною площею 184,05 кв.м. Того ж дня
між ним та банком було укладено
Кредитний договір №798-Ф про надання
кредиту, на суму 405 000 доларів США для
фінансування об'єкту інвестування
нежитлового приміщення, строком до
14.05.2018 р. З метою забезпечення виконання
кредитного договору між ним та банком
15.05.2008 року було укладено Договір
іпотеки, відповідно до якого банку було
передано в іпотеку майнові права на
нерухомість, нежитлове приміщення офіс
АДРЕСА_1, загальною площею 184,05 кв.м.
Вважає, що на момент укладення спірного
іпотечного договору майнові права на
об'єкти незавершеного будівництва не
могли бути предметом іпотеки. Оскільки
Договір іпотеки суперечить положенням
ч. 5 Закону України "Про іпотеку" (в
редакції, чинній на час укладання
оспорюваного договору) та ч. 1 ст. 18
Закону України "Про іпотеку", просив
визнати його недійсним та зобов'язати
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
зняти заборону відчуження майнових
прав на нерухомість накладену нею на
підставі Договору іпотеки та виключити
з Державного реєстру іпотек запис про
обтяження майна.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Банк
«Таврика» в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, надав письмові
заперечення, в яких зазначив, що вимоги
є необґрунтованими. Спірний правочин
спрямований на реальне настання
правових наслідків, не містить
положень, які б суперечили вимогам
чинного законодавства або інтересам
сторін. Вважає, що позивачем в позовній
заяві не наведено жодних переконливих
аргументів того, що в момент вчинення
оспорюваного правочину сторонами не
додержано вимог, встановлених ч.1-3,5,6
ст.203 ЦК України і не доведено наявність
підстав недійсності спірного договору.
Зазначив, що подання позову про
визнання договору іпотеки недійсним
подано позивачем з метою уникнення
відповідальності за невиконання
кредитного зобов'язання перед банком,
із сумою боргу 3560654,68 грн. Просив в
позові відмовити.

Третя особа приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явилась, надіслала до суду заяву про
розгляд справи у її відсутність,
зазначила, що договір іпотеки від 15.05.2008
року був посвідчений нею у
відповідності до вимог чинного
законодавства. Комплексною перевіркою
нотаріальної діяльності Головного
управління юстиції в м. Києві порушень
законодавства при посвідченні
спірного договору не виявлено.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи обставини у справі судом
встановлено, що 15 травня 2008 року між
позивачем ОСОБА_1 та АБ «Таврика» як
управителем Фонду фінансування
будівництва виду А» об'єкта ТОВ «Інтер
ВВ» було укладено Договір про участь у
Фонді фінансування будівництва №192/К
нежитлового приміщення - офісу АДРЕСА_1,
загальною площею 184,05 кв.м. (а.с.6-19).

Також, 15 травня 2008 року між позивачем
ОСОБА_1 та Акціонерним банком
«Таврика», правонаступником прав та
обов'язків якого є ПАТ «Банк «Таврика»
було укладено Кредитний договір №798-Ф
про надання кредиту, за умовами якого
ОСОБА_1 отримав 405 000 доларів США для
фінансування об'єкту інвестування
нежитлового приміщення - офіс АДРЕСА_1,
загальною площею 184,05 кв.м., які
зобов'язався повернути в строк - до 14
травня 2018 року(а.с. 20-23).

У судовому засіданні представником
позивача не заперечувався той факт, що
банк виконав свої зобов'язання щодо
надання позивачу кредитних коштів в
розмірі 405 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання
кредитного договору між ОСОБА_1 та АБ
«Таврика» 15.05.2008 року було укладено
Договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 за
реєстровим № 1495. (а.с.24-28).

Пунктом 1.1 Договору іпотеки визначено,
що Іпотекодавець передає
Іпотекодержателю в іпотеку майнові
права на нерухомість, будівництво якої
не завершено, та яке відповідно до п. 3.1.
Договору іпотеки, стане власністю
Іпотекодавця після реєстрації права
власності на нього.

Відповідно до положень п. 2.1, Договору
іпотеки іпотекою забезпечується
виконання Іпотекодавцем зобов'язання у
межах суми - 405 000,00 доларів США, що
виникло на підставі Кредитного
договору, а також сплаті відсотків за
користування кредитом, сплаті пені за
прострочення повернення кредиту,
сплаті відсотків та штрафу за
нецільове використання кредиту,
відшкодування збитків та витрат,
викликаних порушенням кредитного
договору.

Пунктом 3.1 Договору іпотеки
встановлено, що предметом іпотеки за
цим договором є майнові права на
нерухомість, будівництво якої не
завершено, а саме нежиле приміщення -
офіс АДРЕСА_1, секція 2. поверх - 2,
загальна площа інвестування - 184,05 кв. м.,
що буде належати Іпотекодавцю після
введення об'єкта будівництва в
експлуатацію та державної реєстрації
прав власності.

Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 9
листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст.
215 ЦК України, підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ст. 203
ЦК України, саме на момент вчинення
правочину.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними
вимогами, додержання яких є необхідним
для чинності правочину: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 576 ЦК України предметом
застави може бути будь-яке майно
(зокрема, річ, цінні папери, майнові
права), що може бути відчужене
заставодавцем і на яке може бути
звернене стягнення.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека
є окремим видом застави нерухомого
майна. Правила про іпотеку землі та
інші окремі види застав встановлюються
законом.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
як на підставу визнання Договору
іпотеки недійсним посилається,
зокрема, на невідповідність спірного
договору вимогам ч. 2 ст. 16 Закону
України «Про іпотеку», чинній на дату
укладення цього договору.

Разом з тим, суд не може погодитись з
таким обґрунтуванням позивача,
зважаючи на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про
іпотеку» у редакції, яка діяла на
момент укладення Договору іпотеки,
передача в іпотеку об'єктів
незавершеного будівництва
здійснюється шляхом передачі в іпотеку
прав на земельну ділянку, на якій
розташований об'єкт незавершеного
будівництва.

Разом з тим, відповідно до ч.І ст. 5
Закону України «Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати», чинного на дату
укладення Договору іпотеки, іпотека
виникає відповідно до цього Закону та
Закону України «Про іпотеку» щодо
нерухомого майна, об'єктів
незавершеного будівництва та майнових
прав на нерухомість, будівництво якої
не завершено.

Згідно з преамбулою Закону України
«Про іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати» цей Закон
встановлює відносини у системі
іпотечного кредитування, а також
перетворення платежів за іпотечними
активами у виплати за іпотечними
сертифікатами із застосуванням
механізмів управління майном.

Статтею 1 Закону України «Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати» іпотечне
кредитування визначено як
правовідносини, що виникають з приводу
набуття права вимоги іпотечного боргу
за правочинами та іншими документами;
іпотечний борг - основне зобов'язання
за будь-яким правочином, виконання
якого забезпечене іпотекою.

Також Закон України «Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати» визначає
порядок укладання договору іпотеки.
Так, ст. 5 згаданого Закону на дату
укладення спірного договору іпотеки
містила умови, яким має відповідати
договір іпотеки, а саме: іпотечний
договір має бути укладений у письмовій
формі та нотаріально посвідчений;
нотаріальне посвідчення іпотечного
договору проводиться за
місцезнаходженням нерухомості, яка є
предметом іпотеки, або за
місцезнаходженням іпотекодержателя чи
іпотекодавця. Також, вказаний закон
містить спеціальні норми щодо умов
укладання договору, предметом іпотеки
за яким є майнові права на нерухомість,
будівництво якої не завершено, а саме:
такий договір посвідчується
нотаріусом на підставі документів, що
підтверджують майнові права на цю
нерухомість; іпотекодавцем за таким
іпотечним договором може бути
забудовник - особа, яка організовує
спорудження нерухомості для власних
потреб чи для передачі її у власність
іншим особам, або особа, власністю якої
стане ця нерухомість після завершення
будівництва, обтяження майнових прав
іпотекодавця на такий предмет іпотеки
підлягає реєстрації у встановленому
законом порядку.

Такої правової позиції дотримується
Верховний Суд України в Постанові від
06.11.2013р. - у справі № 6-100цс13, які
відповідно до ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковими до застосування для всіх
судів України.

Відповідно до умов договору №192/К про
участь у Фонді фінансування
будівництва укладеному між
відповідачем та позивачем, останній
після виконання ним умов п.5.4 даного
договору набував майнових прав на
даний Об'єкт інвестування (предмет
іпотеки), та в подальшому при виконанні
всіх своїх зобов'язань за цим
Договором, саме він як Довіритель мав
здійснювати за собою оформлення права
власності самостійно та за власний
кошт.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про іпотеку» іпотечний
договір повинен містити, зокрема, таку
істотну умову як опис предмета іпотеки,
достатній для його ідентифікації,
та/або його реєстраційні дані.

Пунктом 1.1 Договору іпотеки визначено,
що іпотекодавець передає
іпотекодержателю в іпотеку майнові
права на нерухомість, будівництво якої
не завершено, та яке відповідно до п. 3.1.
Договору іпотеки, стане власністю
Іпотекодавця після реєстрації права
власності на нього, що узгоджується з
положеннями ст. 331 ЦК України.

У п. 3.1 Договору іпотеки сторони
визначили, що предметом іпотеки за цим
договором є майнові права на
нерухомість будівництво якої не
завершено, а саме нежиле приміщення -
офіс АДРЕСА_1, секція 2, поверх - 2,
загальна площа інвестування - 184,05 кв. м.,
що буде належати Іпотекодавцю після
введення об'єкта будівництва в
експлуатацію та державної реєстрації
прав власності.

Таким чином, з урахуванням наведеного
суд приходить до висновку, що Договір
іпотеки містить опис нерухомого майна,
майнові права яке є предметом іпотеки і
достатній для його ідентифікації, а
тому вважає безпідставними посилання
позивача на невідповідність Договору
іпотеки вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про іпотеку».

Суд також вважає такими, що не
підлягають задоволенню вимоги
позивача про зобов'язання третьої
особи приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
зняти заборону відчуження майнових
прав на нерухомість накладену нею на
підставі Договору іпотеки та
виключення з Державного реєстру іпотек
запис про обтяження майна, враховуючи
таке.

Відповідно до статті 35 ЦПК України
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до ухвалення
судом рішення, якщо рішення в справі
може вплинути на їх права або обов'язки
щодо однієї із сторін.

Таким чином, права або обов'язки у
третьої особи можуть виникнути щодо
однієї із сторін тільки після
ухвалення судом рішення у справі.
Цивільно-процесуальним законодавством
не передбачено покладення на третіх
осіб буд-яких зобов'язань рішенням суду
у справі в якій вони приймали участь
саме як треті особи.

Враховуючи наведені вище обставини,
суд не вбачає підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 і в частині
позовних вимог щодо зобов'язання
третьої особи вчинити певні дії.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що обставини
на які посилається позивач як на
підставу для задоволення позову, не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, а позовні вимоги щодо
визнання недійсним Договору іпотеки не
ґрунтуються на жодній з підстав
недійсності правочину, передбачених ЦК
України, суд прийшов до висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 212, 213, 215, 218 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Банк
Таврика», третя особа приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
визнання договору іпотеки недійсним -
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: