Єдиний унікальний номер 262/4557/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/685/2014
Головуючий у 1 інстанції -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Шевченко В.Ю., суддів
Новосьолової Г.Г., Агєєва О.В.

при секретарі Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Пролетарського районного суду
м.Донецька від 06 грудня 2013 року по
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Кредобанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа:
ОСОБА_4, про стягнення заборгованості
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1
до публічного акціонерного товариства
«Кредобанк» про визнання договору
поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2013 року ПАТ «Кредобанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки, в обґрунтування
якого зазначив, що 05.12.06р. між ПАТ
«Кредобанк», який є правонаступником
ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №1Ф-1901, згідно якого
банк надав позичальнику кредит у сумі 25
000,00 дол. США на термін до 01.12.11р. із
сплатою 13,5 % річних.

Цієї ж дати між ПАТ «Кредобанк» та
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 укладено договір
іпотеки б/н, предметом якого є нерухоме
майно - квартира двокімнатна, загальною
площею 48,6 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м.,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та
належить відповідачам на праві
власності.

Між тим, через неналежне виконання
ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним
договором, у неї перед банком станом на
07.05.13р. виникла заборгованість у розмір
13 694 доларів США 01 цент, що в гривневому
еквіваленті (станом на 07.05.13р.) дорівнює
109 456грн. 22коп.

15.05.13р. відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3
було повідомлено про невиконання
ОСОБА_2 умов кредитного договору і
наявності заборгованості, та
попереджено, що у разі не погашення
суми заборгованості у повному обсязі у
строк до 21.06.13р., банк розпочне
процедуру примусового стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки згідно договору
іпотеки у встановленому чинним
законодавством порядку. Вказане
попередження відповідачами виконано
не було.

У зв`язку із невиконанням
відповідачами своїх обов'язків за
кредитним договором щодо своєчасної
оплати тіла кредиту, відсотків, а також
дострокового повернення кредитних
коштів на вимогу банку, позивач, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив суд:

- стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
№1Ф-1901 від 05.12.06р., укладеним між ПАТ
«Кредобанк» та ОСОБА_2 станом на 06.11.13р.
у розмірі 17 211 доларів США 16 центів, що в
гривневому еквіваленті згідно з
офіційним курсом гривні до іноземних
валют встановленого Національним
банком України станом 06.11.13р. становить
137 658грн. 83коп., шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
нерухоме майно квартиру двокімнатну,
загальною площею 48,6 кв.м., житловою
площею 30,1 кв.м., яка розташовану за
адресою: АДРЕСА_1;

- визначити спосіб реалізації майна,
яке є предметом договору іпотеки б/н
від 05.12.06р., шляхом проведення прилюдних
торгів з початковою ціною,
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності / незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій,
визначивши, що початкова ціна продажу
майна встановлюється на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності після набрання цим рішенням
законної сили;

- стягнути з ОСОБА_2 понесені позивачем
судові витрати (т.1 а.с.2-5, 92-94, 149-150).

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою до
ПАТ «Кредобанк» про визнання договору
поруки припиненим, в обґрунтування
якого зазначив, що 13.06.08р. між ВАТ
«Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено
додатковий договір до кредитного
договору від 05.12.06р. №1Ф-1901, а також
12.08.09р. ще один додатковий договір,
згідно яких зобов'язання за кредитним
договором були збільшені, але його
(поручителя) при цьому не було
повідомлено про це та не отримано його
згоди. Крім того зазначив, що банк
звернувся з позовом про стягнення
заборгованості до поручителя після
спливу шестимісячного строку
виконання основного зобов'язання за
кредитним договором, встановленого
законодавством.

З урахуванням вищевикладеного, просив
визнати договір поруки б/н від 05.12.06р.,
укладений між ВАТ «Кредобанк» та
ОСОБА_1 припиненим (т.1 а.с.104-107).

Оскаржуваним рішенням позов ПАТ
«Кредобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
третя особа: ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Кредобанк» заборгованість за
кредитним договором № 1Ф-1901 від 05.12.06р.,
укладеним між ПАТ «Кредобанк» та
ОСОБА_2 у розмірі 137 658грн. 83коп., що в
доларовому еквіваленті, згідно з
офіційним курсом гривні до іноземних
валют встановленого Національним
банком України станом на 06.12.13р.
становить 17 211 дол. США 16 центів, яка
складається з: 87 540грн. 40коп., що у
доларовому еквіваленті становить 10 952
дол. США 12 центів - неповернута сума
кредиту; 13 922грн. 93коп., що у доларовому
еквіваленті становить 1 741 дол. США 89
центів - прострочені відсотки; 35 625грн.
60коп., що у доларовому еквіваленті
становить 4 457 дол. США 10 центів - пеня за
період з 07.11.12р. по 06.11.13р., 480грн. 00коп. -
прострочена сума комісії за
адміністрування кредиту, шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, згідно з договором іпотеки б/н
від 05.12.06р., а саме: двокімнатну
квартиру, загальною площею 48,6кв.м.,
житловою площею 30,1кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на
праві власності.

Визначено спосіб реалізації майна, яке
є предметом договору іпотеки б/н від
05.12.06р., шляхом проведення прилюдних
торгів з початковою ціною,
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни за цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб`єктом
оціночної діяльності / незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій з
початковою ціною продажу майна, яке є
предметом іпотеки, визначеної на
підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності після набрання
цим рішенням законної сили.

Кошти, що надійдуть від реалізації
предмету іпотеки, в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором №1Ф-1901 від 05.12.06р. у
загальному розмірі 137 658грн. 83коп.
згідно з офіційним курсом гривні до
іноземних валют встановленого
Національним банком України станом на
06.12.13р., перераховано на розрахунковий
рахунок, відкритий в Центральній філії
ПАТ «Кредобанк».

Вирішено питання про розподіл судових
витрат (т.1 а.с.214-220, т.2 а.с.6).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати судове рішення та ухвалити
нове про відмову у задоволенні
первісного позову та задоволення
зустрічного позову, через неповне
з`ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що суд першої інстанції в
порушення п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України за
клопотанням третьої особи ОСОБА_4 не
зупинив провадження до розгляду
цивільної справи за його позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ПАТ «Кредобанк»
про визнання договору іпотеки
недійсним; суд прийнявши заяву ПАТ
«Кредобанк» про виправлення помилки в
позовній заяві, не врахував, що позивач,
змінивши спосіб реалізації предмета
іпотеки, фактично змінив предмет
позову після початку розгляду справи
по суті, що не відповідає ст.31 ЦПК
України; суд в порушення п.4 ч.1 ст.215 ЦПК
України зазначив в резолютивній
частині оскаржуваного рішення про
стягнення з відповідача ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором
(з повним розрахунком заборгованості)
та звернення стягнення на предмет
іпотеки, що є неприпустимим; суд не
врахував доводи відповідача про
стягнення пені в меншому розмірі та
дійшов помилкового висновку, що
положення ст.3 ЗУ «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов`язань» не можна застосувати до
ОСОБА_2, оскільки остання уклала
договір як фізична особа; суд не
дослідив, що ОСОБА_2 є фізичною
особою-підприємцем та в кредитному
договорі зазначено лише її прізвище,
ім`я, по батькові, що не дає можливості
встановити укладення нею кредитного
договору як фізичною особою; суд також
не дослідив надані ним (апелянтом)
докази на підтвердження припинення
договору поруки через зміну основного
зобов`язання без його згоди, що потягло
зміну обсягу його відповідальності, а
також закінчення строку дії поруки.

Представник апелянта в судовому
засіданні апеляційного суду
підтримали доводи апеляційної скарги,
просили її задовольнити.

Представник ПАТ «Кредобанк» в судовому
засіданні апеляційного суду
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, просив її відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове
засідання апеляційного суду не
з'явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
05.12.06р. між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір №1Ф-1901,
згідно якого банк зобов'язався надати
відповідачу грошові кошти у розмірі
25000,00 доларів США на строк до 01.12.2011 року
із сплатою 13,5 % річних, а відповідач -
здійснювати погашення кредиту та
сплату відсотків за фактичне
використання кредитних коштів
щомісячно рівними частинами по 416,67
доларів США, а в останній місяць - 416,47
доларів США не пізніше останнього
робочого дня поточного місяця (т.1
а.с.6-7).

Відповідно до меморіального ордеру
№286480, банк виконав свої зобов'язання
перед відповідачем щодо надання ОСОБА_2
кредитних коштів (т.1 а.с.16).

У якості забезпечення виконання
зобов`язання за кредитним договором
між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_1 укладено іпотечний договір б/н
від 05.12.06р., відповідно до якого
предметом іпотеки є нерухоме майно, -
двокімнатна квартира, загальною площею
48,6 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить відповідачам на праві
спільної сумісної власності (т.1 а.с.11-15).

Крім того 05.12.06р. між ПАТ «Кредобанк» та
ОСОБА_1 укладено договір поруки б/н (т.1
а.с.108).

Згідно додаткового договору №1 до
кредитного договору №1Ф-1901 від 05.12.06р.,
сторони домовились про внесення змін
до договору, які полягали в сплаті за
користування кредитом 15,5 % річних
починаючи з 13.06.2008 року (т.1 а.с.8).

Сторонами також 12.08.09р. підписано
додатковий договір до кредитного
договору №1Ф-1901 від 05.12.06р. в новій
редакції, згідно якого плата за
користування кредитом складає 16 %
річних (т.1 а.с.9-10).

15.05.13р. у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2
умов кредитного договору №1Ф-1901 від
05.12.06р., ПАТ «Кредобанк» направлено
вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про
виконання зобов'язань за кредитним
договором (т. 1 а.с.20-25).

Між тим, відповідачами у передбачений
чинним законодавством тридцяти денний
строк порушення умов кредитного
договору усунені не були. Станом на
06.12.13р. заборгованість за договором
склала 137 658грн. 83коп., що в доларовому
еквіваленті, згідно з офіційним курсом
гривні до іноземних валют
встановленого Національним банком
України станом на 06.12.13р. становить 17211
дол. США 16 центів, яка складається з: 87
540грн. 40коп., що у доларовому
еквіваленті становить 10 952 дол. США 12
центів - неповернута сума кредиту; 13
922грн. 93коп., що у доларовому
еквіваленті становить 1 741 дол. США 89
центів - прострочені відсотки; 35 625грн.
60коп., що у доларовому еквіваленті
становить 4 457 дол. США 10 центів - пеня за
період з 07.11.12р. по 06.11.13р., 480грн. 00коп. -
прострочена сума комісії за
адміністрування кредиту.

Ухвалюючи рішення про задоволення
первісних позовних вимог, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що в
результаті неналежного виконання
відповідачем ОСОБА_2 своїх обов'язків
за кредитним договором №1Ф-1901 від
05.12.06р. станом на 06.12.13р., забезпечених
іпотекою, виникла заборгованість у
розмірі 137 658грн. 83коп., що в доларовому
еквіваленті, згідно з офіційним курсом
гривні до іноземних валют
встановленого Національним банком
України станом на 06.12.13р. становить 17 211
дол. США 16 центів, яка підлягає
стягненню з ОСОБА_2. шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що між сторонами за
первісним позовом відсутній спір щодо
договору поруки.

Апеляційний суд, з урахуванням доводів
апеляційної скарги, погоджується з
даним висновком суду з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України встановлено,
що під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч.1 ст.33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України
«Про іпотеку», звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Право іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 3.1.4 договору іпотеки
передбачено, що у разі невиконання або
неналежного виконання зобов'язань за
цим, та/або кредитним договором, в інших
випадках, що передбачають звернення
стягнення на предмет іпотеки,
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки,
реалізувати його відповідно до п.5
Договору, та за рахунок вирученої суми
задовольнити свої вимоги.

Згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Відповідно до п.5.3 іпотечного договору,
звернення стягнення на предмет іпотеки
може бути здійснене на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодерждателя.

Таким чином, з урахуванням
встановлених обставин справи
(викладених у рішенні) та вимог діючого
законодавства суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про наявність
підстав для задоволення первісного
позову. Розмір заборгованості
визначений судом є вірним.

Згідно до ст.39 Закону України «Про
іпотеку», у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються:

- загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок
якого підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки;

- початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації.

Судом першої інстанції додержано
вимоги вказаної норми Закону України
«Про іпотеку» та резолютивна частина
рішення повністю їй відповідає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд, в порушення вимог процесуального
закону (ст.31 ЦПК), задовольнив заяву
позивача ПАТ «Кредобанк» про
виправлення помилки в позові
(уточнення способу реалізації предмета
іпотеки), не врахував, що фактично було
змінено предмет позову після початку
розгляду справи по суті, є
безпідставними, оскільки з наданої
заяви вбачається, що позивач привів у
відповідність свої вимоги до приписів
Закону України «Про іпотеку» що не є
зміною предмета позову в розумінні ст.31
ЦПК України.

Посилання апелянта в скарзі про
порушення судом першої інстанції п.4 ч.1
ст.215 ЦПК України, а саме - зазначення в
резолютивній частині рішення про
стягнення з відповідача ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором
(з повним її розрахунком) та одночасно
звернення стягнення на предмет
іпотеки, що є неприпустимим, також не
впливає на правильність рішення суду,
оскільки не суперечить діючому
законодавству.

Так, Пленум Вищого Спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в п.42 Постанови від
від 30 березня 2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» роз'яснив
наступне. «Резолютивна частина рішення
суду в разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
має відповідати вимогам як статті 39
Закону України «Про іпотеку», так і
положенням пункту 4 частини першої
статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій)».

Також Пленум роз'яснив, що при цьому суд
не може одночасно звернути стягнення
на предмет іпотеки та стягнути суму
заборгованості за кредитним договором.
У такому випадку суд має зазначити в
резолютивній частині рішення лише про
звернення стягнення на предмет іпотеки
із зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація, коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

З тексту резолютивної частини рішення
вбачається, що суд хоча і зазначив
стягнути з боржника ОСОБА_2 суми
заборгованості, але конкретизував що
це стягнення здійснюється шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, і це не суперечить вимогам ЦПК
України та Закону України «Про
іпотеку», та спростовує доводи
представника відповідача (позивача за
зустрічним позовом) про подвійне
стягнення належних позивачу сум.

Доводи скарги про невідповідність
висновків суду ст.3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» щодо
стягнення пені також є помилковими з
підстав викладених у рішенні суду
першої інстанції з якими погоджується
колегія суддів апеляційного суду.

З приводу доводів скарги про не
дослідження судом першої інстанції
доказів на підтвердження припинення
договору поруки через зміну основного
зобов`язання без згоди поручителя
(апелянта), що потягло зміну обсягу
відповідальності останнього, а також
закінчення строку дії поруки, колегія
суддів зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до ст.ст.559, 598 ЦК
України, порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, строку, встановленого в
договорі, а якщо він не встановлений -
протягом шести місяців від дня
настання строку основного зобов'язання
якщо кредитор не пред'явить вимоги до
поручителя, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. Зобов'язання
припиняється частково або в повному
обсязі на підставах, установлених
договором або законом.

Як зазначено вище, та підтверджується
матеріалами справи, 05.12.06р. між ПАТ
«Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_1
(позивачем за зустрічним позовом)
укладено договір поруки б/н (т.1 а.с.108).
За цим договором поручитель
зобов'язується відповідати перед
кредитором за виконання боржником
(ОСОБА_2) зобов'язань за кредитним
договором №1Ф-1901 від 05.12.06р.

Між тим, первісний позов заявлено
виходячи з договору іпотеки,
укладеному між позивачем та
відповідачами по справі, а ні на
підставі договору поруки між ПАТ
«Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_1

Як зазначив в своїй постанові від 5
грудня 2012 р. у справі №6-147цс12 Верховний
Суд України: звернення до суду з
позовом про визнання договору поруки
припиненим не є необхідним, проте такі
вимоги підлягають розгляду судом у
разі наявності відповідного спору.

Оскільки підстави та предмет позову по
даній справі не випливають з договору
поруки, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволені
зустрічного позову з чим погоджується
колегія суддів.

Інші доводи апеляційної скарги, з
урахуванням правильного вирішення
справи, відповідно до положень ч.2 ст.308
ЦПК України, не є підставою для
скасування судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Пролетарського районного суду
м.Донецька від 06 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:

Судді: