У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А, Писаної Т.О.,-
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до
акціонерного комерційного
інноваційного банку «УкрСиббанк»,
відділення № 955 Другого Одеського
управління Південного регіонального
департаменту акціонерного
комерційного інноваційного банку
«УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_7,
ОСОБА_8, про визнання недійсними
кредитних договорів та договорів
поруки, відшкодування моральної шкоди
та за зустрічним позовом публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
подану представником Жуковим Т.В., на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 19 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, в якому посилалася на
те, що 31 серпня 2007 року між нею та
акціонерним комерційним банком
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»)
був укладений договір про надання
споживчого кредиту № 0, за яким
вона отримала кредитні кошти в
іноземній валюті у розмір 139 тис. дол.
США, що за курсом НБУ еквівалентно 701 950
грн., зі сплатою 10,5 % річних та строком
повернення коштів до 31 серпня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, між нею та
банком був укладений іпотечний
договір, предметом якого є двокімнатна
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 48
кв.м., яку вона придбала за грошові
кошти у розмірі 707 тис. грн., отримані 31
серпня 2007 року за вищезазначеним
кредитним договором № 0 від 31
серпня 2007 року.

Також з метою забезпечення виконання
зобов'язань банком були укладені
договори поруки з ОСОБА_7 № 137974 від 31
серпня 2007 року та з ОСОБА_8 № 137972 від 31
серпня 2007 року.

Позивач вказувала на те, що укладаючи
кредитний договір, вона мала на меті
придбати достойне житло для себе і
своєї родини, але їй не було
повідомлено про те, що будинок № 21, в
якому вона придбала квартиру, є
пам'ятником архітектури, що впливало на
відповідну оцінку вартості квартири. У
січні 2011 року їй стало відомо про те, що
рішенням РВК № 2758 від 3 листопада 2006
року будинок АДРЕСА_1 визнаний
аварійним і всі жителі будинку
підлягають виселенню, оскільки в
будинку, який має статус аварійного
житла, існує реальна загроза життю та
здоров'ю його мешканців. При реальній
обізнаності про даний стан житла на
момент купівлі, вона без сумнівів
відмовилася б від придбання такого
об'єкту для проживання, отже не було
досягнуто тих правових наслідків, які
обумовлювалися у договорі. Порушення
стороною договору є істотним, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні цього договору. Така помилка
виникла внаслідок надання продавцем
неправдивої інформації стосовно стану
житла та діяльності кредитного
комітету банку, які не виконав
обов'язки щодо проведення ретельної
перевірки дійсного стану майна, в ході
формування кредитного договору, за
яким видавалися кредитні кошти на
купівлю цієї квартири, або навмисно
ввів її в оману. Ця помилка має істотне
значення, що у відповідності до ч. 3 ст.
203, ч. 1 ст. 215 та ст. 229 ЦК України є
підставою для визнання недійсним
кредитного договору, а також договорів
поруки. 31 серпня 2007 року між банком та
нею були укладені також ще два договори
про надання споживчого кредиту
№ 0 та № 0, які певним
чином пов'язані з основним кредитним
договором. Крім того, позивач
стверджувала, що бездіяльністю
відповідача їй була завдана моральна
шкода.

Посилаючись на вищезазначені
обставини, ОСОБА_6 просила визнати
недійними договори про надання
споживчого кредиту
№ , № 0 та № 0 від 31
серпня 2007 року, укладені між нею та
банком, договір поруки № 137974 від 31
серпня 2007 року, укладений між банком,
нею та ОСОБА_7, договір поруки № 137972 від
31 серпня 2007 року, укладений між банком,
нею та ОСОБА_8, скасувати реєстрацій
запис в Єдиному реєстрі заборони
відчуження об'єктів нерухомого майна,
виключити з Державного реєстру іпотек
відомості про обтяження майна
іпотекою, застосувати правові наслідки
недійсності правочину та зобов'язати
банк повернути їй всі сплачені платежі
за кредитним договорами № , №
0 та № 0 від 31 серпня 2007 року,
а також отримані комісії та зобов'язати
банк прийняти від позичальника грошову
суму боргу за кредитним договором
№ від 31 серпня 2007 року
у розмірі 139000 дол. США, стягнути з банку
на її користь 100 тис. грн. на
відшкодування моральної шкоди.

У листопаді 2011 року ПАТ «УкрСиббанк»
звернулося до суду із зустрічним
позовом про солідарне стягнення з
відповідачів заборгованості за
кредитним договором від 31 серпня 2007
року у розмірі 143 395,46 доларів США, що
еквівалентно 1 143 392 грн. 38 коп.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 25 грудня 2012 року в
задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено,
зустрічний позов ПАТ «УкрСиббанк»
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7
заборгованість за кредитним договором
від 31 серпня 2007 року у розмірі 143 395,46
доларів США, що еквівалентно 1 143 392 грн.
38 коп. Вирішено питання про судові
витрати.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 19 грудня 2013 року рішення
районного суду скасовано й ухвалено
нове рішення у справі про часткове
задоволення позову ОСОБА_6 та відмову в
задоволенні зустрічного позову ПАТ
«УкрСиббанк». Визнані недійсними
договори про надання споживчого
кредиту № , № 0 та
№ 0 від 31 серпня 2007 року,
укладені між ОСОБА_6 та ПАТ
«УкрСиббанк». Визнані недійсними
договори поруки № 137974 та № 137972
від 31 серпня 2007 року, укладені між ПАТ
«УкрСиббанк», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 Разом з тим, ухваленим рішенням
задоволено заяву ПАТ «УкрСиббанк» та
накладено арешт на майно - квартиру
АДРЕСА_1, яка була предметом застави, до
моменту повернення ОСОБА_6 на
користь банку коштів на загальну суму
139 тис. доларів США. У задоволенні вимог
ОСОБА_6 про відшкодування моральної
шкоди - відмовлено. Застосовано правила
реституції та зобов'язано сторони
повернути в натурі все, що вони
отримали на виконання цих правочинів.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»
порушує питання про скасування рішення
суду апеляційної інстанції, мотивуючи
свої доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Так, районним судом було встановлено,
що 31 серпня 2007 року між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений
кредитний договір № 0, відповідно
до умов якого остання отримала
кредитні кошти в іноземній валюті у
розмір 139 тис. дол. США зі сплатою 10,5 %
річних (а.с. 8-13), кредитний договір №
0 на суму 7 175 доларів США, що
еквівалентно 36233 грн. (а.с. 20-22),
кредитний договір № на суму 2 965
грн. (а.с. 23-26), з погашенням кредиту та
відсотків щомісячно згідно графіку
щомісячними фіксованими платежами до 31
серпня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов'язань 31
серпня 2007 року між банком та ОСОБА_6 був
укладений договір іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
за реєстровим № 490, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 48
кв.м., що належить ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу (а.с. 102-105).

31 серпня 2007 року були укладені договори
поруки № 137974 і № 137972 - між ПАТ
«УкрСиббанк», ОСОБА_6 і ОСОБА_7
(а.с. 27), а також між ПАТ «УкрСиббанк»,
ОСОБА_6 і ОСОБА_8 (а.с. 28),
відповідно до яких поручителі
зобов'язалися нести солідарну
відповідальність перед банком у
випадку невиконання боржником своїх
зобов'язань.

У цей же день між ОСОБА_11 і ОСОБА_6 був
укладений договір купівлі-продажу,
відповідно до якого остання придбала
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 29).

Згідно п. 2.1 договору купівлі-продажу
продавець свідчив, що відчужувана
квартира на момент укладення цього
договору ним раніше нікому іншому не
продана, не подарована, іншим способом
не відчужена, під забороною (арештом) та
заставою (в тому числі податковою) не
перебуває, як внесок до статутного
фонду юридичних осіб не внесена,
судового спору щодо неї, а також прав у
третіх осіб (в тому числі за договорами
оренди, найму або шлюбним договором), як
у межах, так і за межами України немає,
сервітутів немає, будинок, в якому
продана квартира, не належить до
пам'яток історії та культури, не
визнане аварійним або таким, що
підлягає зносу.

У січні 2011 року під час проведення
публічних зборів ОСОБА_6
отримала повідомлення про прийняття
Приморським РВК рішення про визнання
будинку АДРЕСА_1 цілком аварійним та
відселення всіх мешканців будинку.

Відповідно до листа Приморської
районної державної адміністрації від 10
серпня 2011 року згідно рішення РІК № 2578 3
листопада 2006 року будинок АДРЕСА_1 був
визнаний повністю аварійним (а.с. 31).

В обґрунтування заявленого позову
ОСОБА_6 посилалася на те, що вона
помилялася щодо обставин, які мають
істотне значення і при реальній
обізнаності про даний стан житла на
момент купівлі, вона без сумнівів
відмовилася б від укладення договору
про надання споживчого кредиту з метою
придбання такого житла.

Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Місцевий суд, встановивши
вищезазначені обставини у справі, а
також те, що ОСОБА_6 не зверталася до
суду з вимогами про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири,
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав для визнання
недійсними кредитних договорів,
договорів поруки, як таких, що вчинені
внаслідок помилки. Разом з тим, суд
першої інстанції вірно вважав
підставними й обґрунтованими вимоги
ПАТ «УкрСиббанк» за зустрічним
позовом.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції, вдався до
переоцінки доказів, які були
досліджені місцевим судом й не
досліджуючи нових доказів дійшов до
помилкового висновку про наявність
ознак обману з боку відповідача ПАТ
«УкрСиббанк», під впливом якого ОСОБА_6
підписала вказані вище договори
кредиту та іпотеки, що є підставою для
визнання цих правочинів недійсними з
підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 229, 230
ЦК України. У той же час апеляційний суд
вважав, що відсутні підстави для
задоволення зустрічного позову ПАТ
«УкрСиббанк».

Однак такі висновки апеляційного суду
не відповідають встановленим
обставинам та наданим доказам, яким суд
першої інстанції надав правильну
оцінку.

Ураховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
подану представником Жуковим Т.В.,
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 19 грудня 2013 року скасувати,
рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 25
грудня 2012 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:
А.О.
Леванчук А.В.
Маляренко

В.А.
Нагорняк Т.О. Писана