Справа № 249/358/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 березня 2014 р.
м.Шахтарськ

Шахтарський міськрайонний суд
Донецької області в складі:

Головуючого-судді
Стріжакової Г.В.

при секретарі
Долинській Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Шахтарську справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
орган опіки та піклування Шахтарської
міської ради про надання дозволу на
виїзд за межі України неповнолітньої
дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача про надання дозволу на
виїзд за межі України неповнолітньої
дитини. Свої вимоги мотивував тим, що з
відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначені
обставини підтверджуються рішенням
Єнакіївського міського суду від 09.12.2010
року про розірвання шлюбу та
свідоцтвом про народження дитини.
Позивач матеріально підтримує та
піклується про дитину, має змогу
вивозити дитину тимчасово за межі
України на оздоровлення та відпочинок,
однак відповідач не дає їй на це
дозволу. Просить дозволити їй без згоди
батька ОСОБА_2 тимчасове багаторазове
вивезення неповнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України та його
в'їзд до України на весь час до
досягнення ОСОБА_3 16-річчя, а саме до
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою від 14.02.2014 року до участі у
справі залучено третю особу, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору службу у справах дітей
Шахтарської міської ради (а.с.17).

Позивач, повідомлений належним чином
про час та місце розгляду справи, у
судове засідання не з'явився, надав
заяву про розгляд справи без його
участі, зазначив, що на позовних
вимогах наполягає в повному обсязі
(а.с.16).

Відповідач, який відбуває покарання в
західній виправній колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Донецькій області № 97,
повідомлений в установленому порядку
про місце та час розгляду справи, надав
заяву, що позовні вимоги визнає
частково, а саме не заперечує щодо
тимчасового багаторазового виїзду
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 01 січня
2018 року за межі України та його в'їзд в
Україну, оскільки звільняється в 2018
році, у подальшому питання про виїзд за
межі України буде вирішувати разом із
його матір'ю (а.с.20).

Третя особа орган опіки та піклування
Шахтарської райдержадміністрації,
повідомлена про дату і місце судового
розгляду, свого представника в судове
засідання не направила, надала заяву
про розгляд справи у її відсутність,
пояснивши, що зважаючи на знаходження
батька в установі відбування покарань
до 01.01.2018 року, враховуючи його письмову
згоду, третя особа також не заперечує
проти виїзду ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, за
межі України на час ув'язнення батька з
обов'язковим поверненням дитини до
України.

Суд ухвалив на підставі ст.ст.158,169 ЦПК
України розглянути справу.

Дослідивши матеріали справи, судом
фактично встановлено, що позивач із
відповідачем перебували у шлюбі з
10.02.2007 року, 09.12.2010 року рішенням
Єнакіївського міського суду Донецької
області розірвано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 (а.с.6). Позивач та відповідач
мають спільного сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), який проживає з
позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.8), позивачка працює ВАТ
«Донпромбізнес» лаборантом хімічного
аналізу 3 розряду з 27.12.2011 року по
теперішній час (а.с.9,29). Дитина ОСОБА_3
навчається у навчально-виховному
комплексі № 13 м. Юнокомунарівська у 1-А
класі, характеризується як учень з
достатнім рівнем навчання, проживає з
матір'ю ОСОБА_1, яка належну увагу
приділяє навчанню та вихованню сина,
підтримує зв'язок зі школою, відвідує
батьківські збори, за весь час навчання
батько школу не відвідував, не
цікавився навчальними досягненнями
сина (а.с.28,30).

Вироком Новоазовського районного суду
Донецької області від 01.04.2009 року
ОСОБА_2 засуджено за ст.185 ч.3, ст.187 ч.3,
ст.263 ч.1 КК України і призначено кінцеву
міру покарання у вигляді 10 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
майна (а.с.32), зараз він відбуває
покарання в західній виправній колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Донецькій області № 97
(а.с.19).

Згідно ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
знаходиться на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно покинути територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

У той же час, відповідно до ст. 155 СК
України здійснення батьками своїх прав
та виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини,
батьківські права не можуть
здійснюватись всупереч інтересам
дитини.

Згідно зі ст.ст. 141, 153, ч.3 ст. 157 СК
України мати і батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини. Розірвання
шлюбу між батьками, проживання окремо
від дитини не впливає на обсяг їхніх
прав і не звільняє від обов'язків щодо
дитини. Мати, батько та дитина мають
право на безперешкодне спілкування між
собою, крім випадків, коли таке право
обмежене законом.

Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено,
що фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України тільки за згодою
батьків або в їх супроводі.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» документами, що
дають право на виїзд з України та
посвідчують особу громадянина України
під час перебування за її межами, є
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон, проїзний документ дитини.
Частиною 4 статті 4 даного Закону
передбачено, що оформлення проїзного
документа дитини провадиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків. За відсутності
згоди одного з батьків виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволено на
підставі рішення суду.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права
дитини, яка ратифікована постановою
Верховної Ради № 789 від 27.02.91р., в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини,
держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини. У
відповідності до вимог ст.ст.7,155
Сімейного Кодексу України, дитина має
бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, які встановлені
Конституцією України та Конвенцією про
права дитини, а батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

У судовому засіданні встановлено, що
заявниця проживає разом з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у АДРЕСА_1, піклується про
нього, займається його вихованням,
утримує його. Відповідач відбуває
покарання у вигляді позбавлення волі,
не має можливості надати нотаріальну
згоду на виїзд дитини, позов визнає
частково в частині надання дозволу на
виїзд позивача із дитиною за кордон до
01.01.2018 року, тобто до закінчення строку
відбування ним покарання у вигляді
позбавлення волі. Таке визнання позову
узгоджується з нормам матеріального
права і відповідає інтересам учасників
процесу та їх спільної дитини. Разом із
тим у суду відсутні достовірні докази
та підстави вважати, що в 2018 році у
позивача виникнуть складнощі у
вирішенні питання щодо тимчасового
виїзду дитини за кордон, а тому надання
судом дозволу на виїзд дитини за кордон
після 2018 року є передчасним.

На підставі викладеного з метою
захисту прав неповнолітньої дитини,
врахувавши думку відповідача, органу
опіки та піклування, які позов визнали
частково, суд вважає за необхідне
задовольнити позов в частині, визнаній
відповідачем, дозволити тимчасовий
виїзд за межі України, неповнолітній
дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю
ОСОБА_1 за межі України та на його в'їзд
до України, без письмової згоди батька
дитини ОСОБА_2 до 01.01.2018 року, в іншій
частині вимог - відмовити.

Керуючись ст.3,10,11 15, 30, 62, 75, 202, 203, 223 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Дозволити ОСОБА_1 тимчасове
багаторазове вивезення
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
за межі України та його в'їзд до України
без згоди батька ОСОБА_2 до 01.01.2018 року.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ
Г.В. СТРІЖАКОВА