"14" березня 2014 р.
Справа № 642/8601/13ц
Провадження 2/642/1664/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2014 року
м. Харків

Ленінський районний суд м.Харкова в
складі:

головуючого судді: Гримайло А.М.

при секретарі: Смородськой М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Харкові
цивільну справу за позовом Управління
праці та соціального захисту населення
адміністрації Ленінського районну
Харківської міської ради до ОСОБА_1 про
стягнення суми сплаченої тимчасової
грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ :

Управління праці та соціального
захисту населення адміністрації
Ленінського району ХМР звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
сум сплаченої тимчасової допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів, мотивуючи позовні
вимоги тим, що на підставі наданої гр.
ОСОБА_2 заяви від 07.04.2008 р. вх. № 140 та
довідки Ленінського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції від 01.04.2008
р. № 12-1047/08 про те, що вона дійсно не
отримувала на свою користь аліментів з
ОСОБА_1, що мають стягуватися згідно з
виконавчим листом № 2-3476 від 03.03.2008 р.
виданим Ленінським районним судом м.
Харкова у розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку (доходу) щомісячно до
повноліття дитини, у зв'язку з тим, що
боржник ОСОБА_1 ухилявся від сплати
аліментів, ОСОБА_2 було призначено
допомогу на період з 01.04.2008 р. по 30.09.2008 р.
в розмірі: з 01.04.2008 р. по 30.06.2008 р. - 161,40
грн. щомісяця, з 01.07.2008 р. по 30.09.2008 року -
162,00 грн. щомісяця.

Допомога призначається кожні шість
місяців починаючи з місяця, в якому
подані усі необхідні документи, але не
більше ніж по місяць досягнення
дитиною 18-річного віку включно (п. 7
Порядку).

Після спливу останнього строку
призначення допомоги 30.09.2008 р.ОСОБА_2 за
продовженням виплати допомоги до
управління не зверталася.

Донці ОСОБА_2 на день спливу останнього
строку призначення допомоги не
виповнилося 18 років, ОСОБА_2 могла у
будь який час звернутися до управління
з приводу продовження виплати
допомоги, без нагадування з боку
управління.

Але, у зв'язку з досить довгим терміном
не звернення ОСОБА_2 за продовженням
виплати допомоги, а також у зв'язку з
тим, що її дочці не виповнилося 18 років,
управлінням за вих.№ 264 від 24.05.2012 р. був
направлений лист з проханням з'явитися
до відділу соціальних допомоги
управління для продовження виплати
допомоги, або надання письмових
пояснень відносно причин, з яких вона
не претендує на подальше продовження
виплати зазначеної допомоги.

Також управлінням 20.09.2012 р. за вих.№ 653
повторно направлявся лист
аналогічного змісту, але до управління
ОСОБА_2 так і не з'явилась, пояснень не
надала у зв'язку з чим з 30.09.2008 р. виплату
допомоги було припинено.

Справа з виплати допомоги не була
закрита, оскільки донці ОСОБА_2 не
виповнилося 18 років і ОСОБА_2 могла у
будь який час звернутися знову до
управління за продовженням виплати
допомоги, тому підстав у управління для
звернення до суду з позовом до ОСОБА_1
щодо повернення сум сплаченої
тимчасової допомоги не було.

У зв'язку з цим на адресу проживання
боржника ОСОБА_1 управлінням від 21.03.2013
року за вих. № 10-99/2084/03-13 була направлена
вимога щодо повернення ним на рахунок
управління виплачених ОСОБА_2 сум
грошової допомоги на утримання дитини,
яку він отримав особисто 26.03.2013 р. що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення вимоги, яку
він проігнорував, а тому 31.05.2013 р. за вих.
№ 11-03/3417 управлінням на його адресу
була направлена поштою претензія про
повернення коштів сплаченої грошової
допомоги, яку він також залишив без
уваги.

На підставі вище зазначеного позивач
просив стягнути із відповідача на
користь Управління праці та
соціального захисту населення кошти в
сумі 970 грн. 20 коп., для подальшого їх
перерахування до Державного бюджету.

05.02.2014 року на адресу суду надійшло
письмове заперечення відповідача
ОСОБА_1, в якому просив суд в
задоволенні позову відмовити через
сплив строку позовної давності,
оскільки заява ОСОБА_2 до позивача про
виплату тимчасової допомоги надійшла
07.04.2008 року та сама виплата
проводилась з 01.04.2008 року по 30.09.2008 року,
а позов до суду був пред'явлений лише
24.09.2013 року, тобто після спливу трьох
років з моменту останньої виплати.

В судове засідання представник
Управління праці та соціального
захисту населення надав до суду заяву,
в якій просить розглянути справу у його
відсутність, позовні вимоги підтримує
у повному обсязі та просить їх
задовольнити. Також додав письмові
пояснення на заперечення відповідача,
в яких зазначив, що вимоги ст. 267 ЦК
України щодо відмови у позові у зв'язку
із спливом позовної даності не можуть
бути застосовані до позовної заяви,
оскільки право на звернення до суду з
позовом виникло у позивача з дати
направлення останнього листа до
ОСОБА_2, а саме з 20.09.2012 року.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, однак подав через
канцелярію суду заяву в якій просить
справу розглядати у його відсутність
та врахувати його заперечення проти
позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень
цього Кодексу розгляд справи
здійснюється судом за відсутності
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, дійшов
наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно рішення
Ленінського районного суду м.Харкова
від 03.03.2008 року з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання
дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ?
частини його заробітку (доходів)
щомісячно.

Відповідно довідки, виданої Ленінським
відділом державної виконавчої служби
від 01.04.2008 року, вбачається, що ОСОБА_2 не
отримувала аліментів на утримання
дитини від відповідача ОСОБА_1 за
період з 07.08.2007 року по 31.01.2008 року.

На підставі заяви ОСОБА_2 про
призначення соціальної допомоги, їй в
період з 01.04.2008 рок по 30.09.2008 року була
виплачена тимчасова допомога на
загальну суму 970 грн. 20 коп.

Допомога призначається кожні шість
місяців починаючи з місяця, в якому
подані усі необхідні документи, але не
більше ніж по місяць досягнення
дитиною 18-річного віку включно.

Тобто ОСОБА_2 допомога була призначена
один раз в 2008 році. Після отримання
допомоги 30.09.2008 р., ОСОБА_2 за
продовженням виплати допомоги до
управління не зверталася.

Згідно п.10 «Порядку призначення та
виплати тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.02.2006
року №189, існує чіткий перелік підстав
для припинення виплати тимчасової
допомоги.

Згідно ст. 180 СК України батьки
зобов`язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, тобто, даний
обов`язок є рівною мірою обов`язком як
матері, так і батька, при чому
обов`язком особистим, індивідуальним, а
не солідарним.

Відповідно до ст. 181 СК України, якщо
батьки ухиляються від сплати
аліментів, дитині призначається
тимчасова державна допомога, яка не
може бути меншою, ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.
Виплата тимчасової державної допомоги
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України. Порядок
призначення та виплати тимчасової
державної допомоги визначається
Кабінетом Міністрів України.

Норма даної статті є проявом державної
охорони дитинства. Утримання дитини -
це, насамперед, обов`язок батьків.
Держава має субсидіарний, додатковий
обов`язок щодо матеріального
забезпечення дітей і виконує його у
різний спосіб, одним із яких є
призначення тимчасової матеріальної
допомоги тим, мати, батько яких
розшукуються або ухиляються від сплати
аліментів або не мають можливості
утримувати дитину.

Згідно п. 12 Постанови КМУ України № 189
від 22.02.2006 року "Про затвердження
Порядку призначення та виплати
тимчасової державної допомоги дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме", якщо виникла можливість
стягнення аліментів з одного з батьків,
виявлено, що один з батьків може
утримувати дитину або місце проживання
(перебування) одного з батьків
встановлено, у зв'язку з чим можливе
стягнення з нього коштів на утримання
дитини, орган праці та соціального
захисту населення звертається до суду
із заявою про стягнення суми сплаченої
тимчасової допомоги. Стягнуті кошти
зараховуються до Державного бюджету.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Особливістю вирішення спору про захист
порушеного права за умови пропуску
строку позовної давності є те, що сплив
строку позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
лише за умови обґрунтованості позову,
тобто за умови наявності порушеного
права.

В поясненнях, наданих представником
позивача на заперечення відповідача, в
частині застосування строку позовної
давності, не наведено та не надано
доказів настання підстав для
звернення до суду згідно п.10 «Порядку
призначення та виплати тимчасової
державної допомоги дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів не
мають можливості утримувати дитину або
місце проживання їх невідоме»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.02.2006 року №189,
на день звернення до суду, а саме на
24.09.2013 року. Крім того, позивачу було
відоме місце проживання відповідача,
яке не змінилась на сьогоднішній день.
Відповідно, позивач не був позбавлений
права та можливості звернутись до суду
за захистом свого порушеного права в
межах строку позовної давності.

Посилання позивача на початок перебігу
позовної давності з 20.09.2012 року з дати
направлення листа ОСОБА_2, суд вважає
безпідставними та таким, що не
відповідають ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Суд врахувавши, що право позивача
порушено, однак вимоги про стягнення з
відповідача коштів в сумі 970 грн. 20 коп.,
як таких, що були виплачені з
Державного бюджету України у вигляді
тимчасової державної допомоги за
період з 01.07.2008 рок по 30.09.2008 року сплив
строк позовної давності, про
застосування якого заявлено
відповідачем у спорі, дійшов висновку,
що в задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись ст.181 СК України, п.12
Постанови КМУ України № 189 від 22.02.2006
року "Про затвердження Порядку
призначення та виплати тимчасової
державної допомоги дітям, батьки яких
ухиляються від сплати аліментів, не
мають можливості утримувати дитину або
місце проживання їх невідоме", ст.ст. 256,
257, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 197, 212 -
215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В позовній заяві Управління праці та
соціального захисту населення
адміністрації Ленінського районну
Харківської міської ради до ОСОБА_1 про
стягнення суми сплаченої тимчасової
грошової допомоги - відмовити, у зв'язку
зі спливом позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Гримайло А.М.