Справа №591/7129/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Янголь Є. В.Номер
провадження 22-ц/788/224/14 Суддя-доповідач -
Дубровна В. В. Категорія - 46
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І., Маслова В.
О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 19 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про надання дозволу на оформлення
проїзного документа на виїзд
неповнолітньої дитини за кордон
України,

за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - Служба у справах дітей
Сумської міської ради,

про усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та встановлення порядку участі
у вихованні дитини,

В С Т А Н О В
И Л А:

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 19 грудня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволений частково.

Наданий дозвіл на оформлення проїзного
документу та на тимчасовий виїзд
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
кордон до Швейцарії без нотаріально
посвідченої згоди батька та без його
супроводу до досягнення дитиною 16-ти
річного віку.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено за необгрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольний
частково.

Встановлений порядок участі ОСОБА_4 у
вихованні доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
формі систематичних побачень з донькою
на території Швейцарії або за
домовленістю з матір'ю ОСОБА_3 на
території України кожної першої суботи
- неділі щомісяця, а також протягом 4-х
неділь влітку в період канікул щороку,
зобов'язавши ОСОБА_3 привозити доньку
ОСОБА_5 на територію України під час
побачень влітку протягом 4-х неділь.

В іншій частині зустрічного позову
відмовлено за необгрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1000
грн. в рахунок відшкодування витрат на
правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
змінити рішення суду першої інстанції
в частині часткового задоволення
первісного позову, вказавши у рішенні
про повне задоволення позову та надати
дозвіл на оформлення проїзного
документа та на виїзд неповнолітньої
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон України
на постійне місце проживання до
Швейцарії без нотаріально посвідченої
згоди батька та без його супроводу до
досягнення дитиною 18-ти річного віку, а
також скасувати рішення суду першої
інстанції в частині часткового
задоволення зустрічного позову та
відмовити ОСОБА_4 в задоволенні його
позову повністю.

При цьому зазначає, що суд першої
інстанції вирішив питання, які не
заявлялися ОСОБА_4 Крім того, вважає, що
оскаржуване рішення ухвалене всупереч
вимог ст.ст. 19,124 Конституції України та
зачіпає юрисдикцію іншої держави -
Швейцарії, на яку не розповсюджується
дія законодавства України та
відповідно, оскаржуваного рішення
суду. При ухваленні рішення суд,
надаючи дозвіл на оформлення проїзного
документа на тимчасовий виїзд
неповнолітньої ОСОБА_5 до досягнення
нею 16-річного віку не взяв до уваги, що
таке рішення не може вирішити наявне
питання позивача та не може бути
виконане відповідно до закону,
оскільки вказане у рішенні
формулювання способу захисту не
відповідає меті звернення позивача до
суду та до посольства Швейцарії за
наданням дозволу на в'їзд до Швейцарії
саме на постійне місце проживання, а не
на тимчасове перебування на території
вказаної країни, оскільки при
оформленні документів на виїзд за
кордон України має вказуватися мета і
термін перебування в країні
прямування, що передбачено діючим
законодавством.

Вказує, що задовольняючи позов у такий
спосіб, суд фактично вийшов за межі
позовних вимог, оскільки за існуючого
порядку оформлення виїзних документів
таке судове рішення не дає позивачу
необхідного захисту її прав та прав
малолітньої дитини перед відповідачем,
свідома бездіяльність якого штучно
створює їй та дитині бюрократичні
перешкоди, подолання яких можливе лише
шляхом повного задоволення судом її
позову.

Крім того вказує, що суд у порушення
ст.ст.123,126 ЦПК України не постановив
ухвалу про об'єднання обох позовних
заяв в одне провадження.

Також вважає, що суд першої інстанції
не врахував положення ст.88 ЦПК України
щодо пропорційності розподілу судових
витрат.Не погоджується з сумою
відшкодованих витрат на правову
допомогу, оскільки вважає, що всі
необхідні докази на підтвердження її
надання саме на суму в 5 400 грн. нею було
надано, однак суд у порушення ст.1
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» їх до уваги не взяв.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про повне
задоволення його зустрічного позову та
про відмову в задоволенні первісного
позову ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що задовольняючи первісний
позов, суд першої інстанції залишив
поза увагою встановлені обставини та
вимоги закону, посилаючись на ст.4
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзду в Україну громадян
України», не звернув уваги на те, що
вказана норма регулює виїзд дитини за
кордон, а не визначення постійного
місця проживання і у разі посилання на
цей закон слід зазначити дозвіл на
конкретний виїзд (одноразовий) із
зазначенням його початку і закінчення.
Вважає, що суд необґрунтовано дійшов
висновку про доведеність позивачкою
наявності місця проживання доньки на
території Швейцарії, можливість її
навчання та працевлаштування
позивачки при цьому не вмотивувавши
чим дані обставини підтверджуються, не
зробив аналізу наданих доказів з
огляду на їх належність та
достовірність. У матеріалах справи
взагалі відсутні відомості про
майновий стан нового чоловіка
позивачки та стан його здоров'я, а
відтак вважає, позивачка не надала суду
доказів, що виїзд їх неповнолітньої
дочки на постійне місце проживання до
іншої країни відповідає інтересам
останньої, але суд першої інстанції
безпідставно зробив протилежний
висновок. У той же час, суд не приділив
належної уваги тому факту, що він
ОСОБА_4 забезпечений житлом, має
постійне місце роботи зі стабільною та
своєчасною зарплатою, за місцем
проживання та роботи позитивно
характеризується, а тому має
можливість забезпечити своїй доньці
належний рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального та
морального розвитку. Вважає
безпідставною та необґрунтованою
часткову відмову у задоволенні його
зустрічного позову, а також
суперечливим та безпідставним
посилання суду в рішенні на положення
Міжнародної Декларації прав дитини
від 20 листопада 1959 року, оскільки він
своїм рішенням навпаки фактично
порушив права дитини на повноцінну
батьківську опіку і, крім того, питання
розлучення дитини з матір'ю під час
розгляду справи ніколи і ніким не
зачіпалося.

Крім того, вважає, що частково
задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції вийшов за межі
позовний вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3, її представника ОСОБА_7, ОСОБА_4,
його представника ОСОБА_8, які
підтримують свої апеляційні скарги з
мотивів у них викладених, вивчивши
матеріали справи, перевіривши рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
відхиленню, а рішення суду -залишенню
без змін, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що останньою доведена необхідність
тимчасового виїзду дитини за кордон і
це відповідатиме інтересам
неповнолітньої.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4,
суд першої інстанції вважав, що
будь-яких доказів здійснення перешкод
у вихованні дитини колишньою дружиною
ОСОБА_4 надано не було, а тому вважав за
необхідне встановити його порядок
участі у вихованні доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі систематичних
побачень з донькою на території
Швейцарії або за домовленістю з матір'ю
ОСОБА_3 на території України кожної
першої суботи - неділі щомісяця, а також
протягом 4-х неділь влітку в період
канікул щороку, зобов'язавши ОСОБА_3
привозити доньку ОСОБА_5 на територію
України під час побачень протягом 4-х
неділь.

Визначаючи розмір витрат на правову
допомогу, які підлягають стягненню з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, місцевий суд,
враховуючи характер спірних
правовідносин, ступінь складності
справи, необхідний і фактично наданий
адвокатом обсяг правової допомоги, час
витрачений на це та виходячи з
принципів розумності, виваженості і
справедливості, дійшов до висновку про
необхідність стягнення суми у розмірі 1
000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають зібраним у
справі доказам, ґрунтуються на законі.

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4,
мотивуючи свої вимоги тим, що у період з
18 липня 2003 року по 04 грудня 2012 року
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем, від шлюбу має малолітню
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейні
відносини між подружжям припинилися у
2009 році, оскільки відповідач у
присутності дитині її побив. Після
розірвання шлюбу дитина проживає разом
з нею, з відповідача були стягнуті
аліменти. Вона надає дитині необхідне
піклування і матеріальне забезпечення,
а відповідач тривалий час ухилявся від
сплати аліментів та виховання дитини.
Через тривале ухилення відповідача від
участі у вихованні дитини виконком
Сумської міської ради за її зверненням
ухвалив рішення №132 від 19 березня 2013
року про участь у вихованні дитини. 08
серпня 2013 року вона зареєструвала шлюб
з громадянином Швейцарії ОСОБА_9, який
останнім часом проявляв батьківську
турботу про доньку та допомагав у її
вихованні, піклувався про її фізичний і
духовний розвиток. Вказувала, що
невдовзі вона планує переїхати жити
разом з дитиною до свого чоловіка в
Швейцарію за адресою АДРЕСА_1.
Зазначена квартира належить родині
ОСОБА_9 та їй з донькою надано право на
довічне проживання в цій квартирі.
Квартира належним чином обладнана, має
усе необхідне для життя родини,
розвитку та навчання дитини. Також
вирішено питання про навчання доньки в
Молодшій та Початковій школі м. Муатьє,
що обґрунтовувала листом школи.
Зазначала, що на час звернення до суду
має постійне місце роботи, працює
менеджером в ТОВ „Оріон-Сервіс" та має
попередню домовленість про
працевлаштування в Швейцарії. Дитина
також має бажання виїхати до Швейцарії,
вивчає французьку мову, однак батько
дитини необґрунтовано не надає дозвіл
на оформлення проїзного документу та
на виїзд неповнолітньої ОСОБА_5 за
кордон України, що на її думку
суперечить інтересам дитини.

Просила надати дозвіл на оформлення
проїзного документу та на виїзд
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
кордон України на постійне місце
проживання до Швейцарії без
нотаріально посвідченої згоди батька
та без його супроводу до досягнення
дитиною 18-ти річного віку.

Не погоджуючись із заявленим позовом, 27
вересня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
ОСОБА_3 із позовом про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною, які
обґрунтовував тим, що виконавчий
комітет Сумської міської ради прийняв
рішення № 132 від 19 березня 2013 року про
встановлення йому способу участі у
вихованні доньки ОСОБА_5 у формі
систематичних зустрічей із
малолітньою дитиною кожної суботи або
неділі щомісяця з 11:00 до 15:00 або в інший
час за спільною домовленістю батьків.
Однак зазначене відповідачка чинить
перешкоди у вихованні дитини, не
відповідає на телефонні дзвінки,
підбурює дитину уникати зустрічей з
ним, а тому, просив суд зобов'язати
відповідачку ОСОБА_3 не чинити перешкод
у його спілкуванні з донькою та
встановити порядок його участі у
вихованні доньки у формі систематичних
побачень з донькою кожної суботи або
неділі місяця з 11:00 годин до 15:00 годин.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
є батьками малолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження (а.с. 6).

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 22 листопада 2012 року позов
ОСОБА_3 задоволений. Шлюб між сторонами
розірваний та з відповідача стягнуті
аліменти (а.с. 7).

Після розлучення батьків малолітня
ОСОБА_5 залишилася і продовжує
проживати разом з матір'ю - позивачкою
ОСОБА_3.

Батько дитини проживає окремо.

Матеріали справи свідчать про те, що
донька не прив'язана до батька, її виїзд
за кордон та тимчасова розлука з
батьком не завдасть їй негативних
наслідків. Вона хоче буди разом з мамою
і бажає разом з нею виїхати до
Швейцарії, про що заявила суду, будучи
допитаною судом першої інстанції.

08 червня 2013 року позивачка
зареєструвала шлюб з громадянином
Швейцарії ОСОБА_9 та взяла його
прізвище (а.с. 10).

Позивачка має намір проживати разом з
чоловіком на території Швейцарії. З
наданих позивачкою копій документів
вбачається, що для новоствореної сім'ї
у Швейцарії наявна квартира для
проживання, можливість навчатися
доньці та працювати позивачці. (а.с. 12-19,
123-137).

З 02 вересня 2013 року ОСОБА_5 навчається
французькій мові у мовній школі Green Apple
при ТОВ «Практик», що підтверджується
довідкою ТОВ «Практик» №38-К від 23
вересня 2013 року (а.с.147).

ОСОБА_4 є співвласником житла, має
постійний дохід, позитивно
характеризується за місцем проживання
та роботи (а.с. 49 - 55).

Згідно письмового висновку
спеціаліста - психолога ОСОБА_12
малолітня ОСОБА_5 має достатній рівень
спілкування, може формулювати своє
відношення до навколишнього
середовища, інтелектуальний розвиток
відповідає віку, мати ОСОБА_5 в повній
мірі і належним чином виконує свої
батьківські обов'язки, батько ОСОБА_5 -
ОСОБА_4 не в повній мірі виконує свої
батьківські обов'язки - ігнорує дійсні
потреби дитини, не цікавиться її
проблемами, на час проведення
дослідження у ОСОБА_5 відсутній
емоційний зв'язок з батьком, ОСОБА_5
позитивно відноситься до переїзду до
Швейцарії, чекає цієї події, не боїться
змін(а.с.109-121).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини, свого
народу, своєї Батьківщини. Батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя. Батьки
зобов'язані поважати дитину. Передача
дитини на виховання іншим особам не
звільняє батьків від обов'язку
батьківського піклування щодо неї.
Забороняються будь-які види
експлуатації батьками своєї дитини.
Забороняються фізичні покарання
дитини батьками, а також застосування
ними інших видів покарань, які
принижують людську гідність дитини.

Згідно ст. 155 СК України, здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності. Батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини. Відмова батьків від дитини
суперечить моральним засадам
суспільства. Ухилення батьків від
виконання батьківських обов'язків є
підставою для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Згідно принципу 6 Міжнародної
Декларації прав дитини від 20 листопада
1959 року дитина для повного і
гармонійного розвитку її особи
потребує любові і гармонійного
розвитку. Вона повинна, якщо це можливо,
зростати під опікою і відповідальністю
своїх батьків і, в усякому разі, в
атмосфері любові і моральної та
матеріальної забезпеченості;
малолітню дитину не слід, крім
випадків, коли є виняткові обставини,
розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК фізична особа,
яка досягла шістнадцяти років, має
право на вільний самостійний виїзд за
межі України. Особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
та в їхньому супроводі або в супроводі
осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в`їзду в
Україну громадян України», за
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Проїзний
документ дитини видається органами
внутрішніх справ за місцем проживання.

З огляду на викладені норми закону,
фактичних обставин справи, з
урахуванням інтересів і батьків, і
дитини, колегія суддів знаходить, що є
вірним висновок суду про надання
дозволу позивачці на оформлення
проїзного документу та на тимчасовий
виїзд неповнолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України до
Швейцарії без нотаріально посвідченої
згоди батька та без його супроводу до
досягнення дитиною 16-ти річного віку.

ОСОБА_4 у судовому засіданні
апеляційного суду пояснив, що він не
заперечує проти виїзду дитини разом з
матірю, її проживання та здобуття
освіти у Швейцарії, але згоден давати
дозволи не на весь період, а на кожен
рік окремо, оскільки на сьогодні йому
достовірно не відомі умови, у яких буде
проживати та навчатись його донька, як
складуться сімейні відносини у
позивачки з її новим чоловіком, який
набагато старший за неї.

Відповідно до ст. 153 СК України мати,
батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Згідно ст.157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

2. Той із батьків, хто проживає окремо
від дитини, зобов'язаний брати участь у
її вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

3. Той із батьків, з ким проживає дитина,
не має права перешкоджати тому з
батьків, хто проживає окремо,
спілкуватися з дитиною та брати участь
у її вихованні, якщо таке спілкування
не перешкоджає нормальному розвиткові
дитини.

4. Батьки мають право укласти договір
щодо здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків тим з них, хто
проживає окремо від дитини. Договір
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

Той з батьків, хто проживає з дитиною, у
разі його ухилення від виконання
договору зобов'язаний відшкодувати
матеріальну та моральну шкоду, завдану
другому з батьків.

Задоволення позову ОСОБА_4 про
встановлення порядку його участі у
вихованні доньки забезпечує
передбачене Законом право на
безперешкодне спілкування батька з
донькою, на підтримку, розвиток та
налаштування їх родинних відносин.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог, оскільки суд розглянув
справу у межах заявлених позовних
вимог, частково задовольнив вимоги, у
належний спосіб захистив право
батьків за їх вимогами. Наявність
рішення виконкому Сумської міської
ради №132 від 19 березня 2013 року про
участь батька у вихованні дитини не є
перешкодою для звернення до суду з
позовом ОСОБА_4 та його вирішення по
суті судом.

Ст.30 Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність» передбачає, що
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні,

на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

На думку колегії суддів суд першої
інстанції вірно визначився з розміром
витрат на правову допомогу, надану
адвокатом ОСОБА_7, як з урахуванням
положень зазначених вище Законів, так і
виходячи з фактичних обставин,
тривалості надання допомоги,
складності справи, часткового
задоволення позову ОСОБА_3 і частково
задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
невірність застосування судом норм
матеріального чи порушення
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до невірного вирішення
справи.

Таким чином колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним і
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування не
вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ст. 88 ЦПК України та з
урахуванням відхилення апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що судові
витрати за апеляційне оскарження
рішення суду необхідно покласти на
сторони у фактично понесених розмірах.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 19 грудня 2013 року залишити без
змін.

Судові витрати за апеляційне
оскарження рішення суду покласти на
сторони у фактично понесених розмірах.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
проголошення.

Головуючий -

Судді -