Справа № 643/880/14-ц
Провадження № 22-ц/790/4284/14
Головуючий 1 ін. - Оксененко
Категорія: «трудові»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді: Бородіна М.М.,

суддів - Міненкової Н.О., Костенко Т.М.,

при секретарі - Рудь О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 30 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Видавництво
«Харків» корпоративне підприємство
Державної акціонерної компанії
«Укрвидавполіграфія» про скасування
наказів та внесення змін до наказу про
звільнення, третя особа: Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся у суд
із позовом до ПрАТ «Видавництво
«Харків» корпоративне підприємство
ДАК «Укрвидавполіграфія» про
скасування наказів та внесення змін до
наказу про звільнення, третя особа:
Управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова.

При цьому вказав, що з 14 січня 1987 р. по 24
лютого 1997 р. він працював на посаді
стереотипера у видавництві
«Соціалістична Харківщина» Державного
комітету України в справах видавництв,
поліграфії та книгорозповсюдження.
Посада, на якій він працював,
відноситься до списку № 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників, як
робота з особливо шкідливими умовами
праці та дає право на пільгову пенсію
відповідно до ст.13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Він досяг 50 років, має стаж не менше 20
років, з яких 10 років на зазначеній
роботі, але Пенсійний фонд у
призначенні йому пільгової пенсії
відмовив у зв'язку з недостатністю
пільгового стажу.

Тоді йому стало відомо, що під час
роботи за вказаному підприємстві на
зазначеній посаді у період з 20.12.1988 р. по
31.12.1988 р., з 04.05.1989 р. по 13.05.1989 р., з 01.03.1990 р.
по 30.03.1990 р., з 02.04.1990 р. по 21.05.1991 р., з
02.10.1995 р. по 24.02.1997 р. він був переведений
на легкий труд, потім на іншу посаду
«копіювальника» ( яка взагалі не дає
право на пільгову пенсію).

Проте, він не звертався до
адміністрації видавництва з заявами
про переведення на легку працю, не
надавав лікарняних листів, та з жодним
із оскаржуємих наказів ознайомлений не
був. За весь час роботи на видавництві
він займав одну посаду - стереотипера
та був звільнений саме з цієї посади, що
підтверджуєтся записами в трудовій
книжці і відповідними довідками.

Оскільки, трудова книжка не містить
записів про переведення на легку працю
чи іншу посаду, наявні накази про
переведення на легку працю, іншу посаду
та зазначення в наказі про його
звільнення 24.02.1997 р. з посади
«копіювальника» є незаконними та
такими, що підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просив суд визнати незаконними та
скасувати накази, що стосуються
безпосередньо його: №174 від 10.05.1989 р., №
500 від 23.12.1988 р.; №104 від 13.05.1990 р.; №174 від
24.04.1990 р.; №260 від 22.06.1990 р.; №15 від 11.01.1991
р.; №191 від 22.05.1991 р.; №299 від 03.10.1995 р. та
зобов'язати відповідача внести зміни
до наказу № 68 від 24.02.1997 р. про
звільнення в частині зазначення
посади, з якої звільнили, замість
«копіювальник друкованих форм 4
розряду газетного цеху» вказати
стереотипер на відливанні стереотипів
4 розряду наборного цеху».

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав і вказав суду, що ОСОБА_2 дійсно
був прийнятий на їх підприємство
наказом №20 від 19.01.1987 р. до наборного
цеху учнем стереотипера. Згідно наказу
№93 від 11.03.1987 р. йому був присвоєний 2-й
розряд, а наказом №312 від 20.08.1987 р. 4-й
розряд. 13.03.1990 р. наказом №104 позивача
було переведено на освоєння
виготовлення фотополімерних форм, а на
підставі наказу №174 від 24.04.1990 р. в тому
ж наборному цеху копіювальником
друкарських форм 4 розряду. 11.08.1995 р. у
зв'язку зі змінами в процессі
друкування поліграфічної продукції та
освоєнням нових технологічних
процесів набору, наказом №277 з 01.10.1995 р.
наборний цех був реорганізований в
наборну дільницю; штат дільниці
виготовлення фотополімерних форм
наборного цеху разом з обладнанням
підпорядкований газетному цеху;
кількість робочих, зайнятих в гарячому
наборі, залишено з односмінним
навантаженням; скасоване одне місце
стереотипера в наборному цеху та три в
газетному цеху. Отже, з 11 вересня 1995 р.
«наборного цеху» у видавництві не
існує, є тільки «газетний цех».

Просив звернути увагу суду, що
обставини, на які посилається позивач,
відбувались в радянські часи, коли
державний нагляд за додержанням
охорони праці здійснювався суворо, з
цього приводу різними органами
неодноразово проводились перевірки,
але, порушень трудових прав не
виявлено.

Представник 3-ї особи: Управління
пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова до суду
не з'явився, про день, час розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 30 квітня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та постановити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
у повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи. При цьому зазначає,
що відповідно до відомостей у його
трудовій книжці повність
підтверджується наявність пільгового
стажу на підприємстві.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції
виходи з того, що порушення власником
підприємства законодавства при
веденні трудової книжки не є підставою
для внесення змін до наказу про
звільнення та визнання ряду наказів
незаконними.

Проте погодитися із такими висновками
суду не можна.

Колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 14
січня 1987 р. по 24 лютого 1997 р. ОСОБА_2
працював на посаді стереотипера у
видавництві «Соціалістична
Харківщина» Державного комітету
України в справах видавництв,
поліграфії та книгорозповсюдження.

Посада, на якій він працював,
відноситься до списку № 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників як
робота з особливо шкідливими умовами
праці та дає право на пільгову пенсію
відповідно до ст.13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Під час роботи за вказаному
підприємстві на зазначеній посаді у
період з 20.12.1988 р. по 31.12.1988 р., з 04.05.1989 р.
по 13.05.1989 р., з 01.03.1990 р. по 30.03.1990 р., з
02.04.1990 р. по 21.05.1991 р., з 02.10.1995 р. по 24.02.1997
р. він був переведений на легкий труд,
потім на іншу посаду «копіювальника».

Відповідно до ст. 48 КЗпП України
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх
працівників, які працюють на
підприємстві, в установі, організації
або у фізичної особи понад п'ять днів.
Трудові книжки ведуться також на
позаштатних працівників при умові,
якщо вони підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню.

Працівникам, що стають на роботу
вперше, трудова книжка оформляється не
пізніше п'яти днів після прийняття на
роботу.

До трудової книжки заносяться
відомості про роботу, заохочення та
нагороди за успіхи в роботі на
підприємстві, в установі, організації;
відомості про стягнення до неї не
заносяться.

Порядок ведення трудових книжок
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Колегія суддів зазначає, що відомості
про тимчасові переведення позивача з
посади стереотипера на інші посади в
трудову книжку не внесено.

Із вищевказаними наказами ОСОБА_2 не
ознайомлювали.

Відповідно до відомостей трудової
книжки ОСОБА_2 звільнений з посади на
підставі ст. 38 КЗпП України.

Тобто чинним законодавством України в
сфері трудових відносин чітко
передбачено, що основним документом
про трудову діяльність працівника є
трудова книжка.

Саме відомостями з трудової книжки
повинні користуватися органи
Пенсійного фонду України при
визначенні трудового стажу для
нарахуванні та виплати відповідних
пільгових пенсій.

Крім того, суду не надано доказів того,
що ОСОБА_2 взагалі звертався протягом
1988 року по 1997 рік із заявами про
переведення його на інші посади або
роботу.

Відповідно до ст. 49 КзПП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний видати працівникові на
його вимогу довідку про його роботу на
даному підприємстві, в установі,
організації із зазначенням
спеціальності, кваліфікації, посади,
часу роботи і розміру заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що власник або
уповноважений ним орган не має права
встановлювати факт наявності
пільгової роботи працівників на
підприємстві, а лише зобов'язаний
видавати довідки відповідно до ст. 49
КЗпП України.

Питання щодо наявності пільгового
стажу та призначення відповідної
пенсії вирішується органами
Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної
скарги залишилась очевидна
незаконність або необґрунтованість
рішення суду першої інстанції у
справах окремого провадження,
апеляційний суд перевіряє справу в
повному обсязі.

За таких обставин рішення суду
підлягає скасуванню із постановленням
нового, про часткове задоволення
позовних вимог.

На підставі наведеного та ст. ст. 309, 314,
317 ЦПК колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 30 квітня 2014 року -
скасувати.

Постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Видавництво
«Харків» корпоративне підприємство
Державної акціонерної компанії
«Укрвидавполіграфія» про скасування
наказів та внесення змін до наказу про
звільнення, третя особа: Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова -
задовольнити частково.

Зобов'язати ПрАТ «Видавництво «Харків»
корпоративне підприємство Державної
акціонерної компанії
«Укрвидавполіграфія» видати ОСОБА_2
довідки про його роботу на даному
підприємстві, із зазначенням
спеціальності, кваліфікації, посади,
часу роботи і розміру заробітної плати
відповідно до відомостей трудової
книжки.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно, суддя