Кіровський районний суд міста Макіївки
Провадження№ 2-з/268/9/14
Справа № 268/531/14-ц
У х в а л а

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2014 року

м. Макіївка

Кіровський районний суд міста Макіївки
Донецької області у складі:

головуючий
суддя Перевєрзєв М.М.

при
секретарі Покашовій
В.Г.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову,

у с т а н о в и в:

24 лютого 2014 року ОСОБА_1
звернулась до суду із заявою про
забезпечення позову за її позовом до
ОСОБА_2 про визнання грошових коштів
спільною сумісною власністю жінки та
чоловіка, які проживали однією сім'єю,
але не перебували у шлюбі між собою, та
поділ цього майна.

Ухвалою Кіровського районного
суду м. Макіївки від 19 березня 2014 року
відкрито провадження у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
набуття ними майна за час спільного
проживання.

Відповідно до вимог частин 1 статті 151
Цивільного процесуального кодексу
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити заходи
забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову,
як вказано в частині другій цієї
статті, повинно бути зазначено: 1)
причини, у зв'язку з якими потрібно
забезпечити позов; 2) вид забезпечення
позову, який належить застосувати, з
обґрунтуванням його необхідності; 3)
інші відомості, потрібні для
забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається
на будь-якій стадії розгляду справи,
якщо невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду ( ч. 3 ст. 151 ЦПК).

На обґрунтування своїх вимог у
заяві ОСОБА_1 стверджує, що у
провадженні Кіровського районного
суду міста Макіївки знаходиться
цивільна справа за її позовом до ОСОБА_2
про визнання грошових коштів, що
знаходяться на банківському рахунку,
спільною сумісною власністю та поділ
майна, набутого під час спільного
проживання. У неї є підстави вважати, що
ОСОБА_2 може розпорядитися грошовими
коштами, які знаходяться у його
власності, що зробить неможливим
виконання рішення суду, у зв'язку з чим
її законні права належним чином не
будуть захищенні.

За таких обставин позивачка
просить суд з метою забезпечення її
позовних вимог накласти арешт на
грошові кошти ОСОБА_2 у розмірі 160000 грн.,
які знаходяться на депозитному вкладі
в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Із позовної заяви ОСОБА_1, яка
знаходиться в матеріалах цивільної
справи № 2/268/662/14, убачається, що з 1995
року до червня 2013 року вона з
відповідачем ОСОБА_2 проживали однією
сім'єю у фактичних шлюбних стосунках. У
період сумісного проживання вони разом
виїжджали на заробітки в м. Москву
Російської Федерації. Восени 2011 року
відповідач поклав на депозитний
рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк»
зароблені ними разом грошові кошти в
сумі 160000 грн. У червні 2013 року стосунки
між ними було розірвано, у зв'язку з чим
вона вважає за необхідне отримати ?
частину суми депозитного вкладу.

Таким чином, предметом позову є
матеріально-правова вимога позивача.

За приписами частини 1 статті 153
ЦПК України заява про забезпечення
позову розглядається судом, у
провадженні якого перебуває справа, в
день її надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

В пункті 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року № 9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства про розгляд заяв про
забезпечення позову» (далі - постанова
Пленуму) роз'яснено, що єдиною
підставою для забезпечення позову є
відповідне клопотання у формі
мотивованої заяви будь-якої з осіб,
котрі беруть участь у справі.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи після
відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.
151 ЦПК), якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Згідно до роз'яснень, викладених у
пункті 4 постанови Пленуму, розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Забезпечення позову згідно нормам
чинного цивільного процесуального
законодавства - це вжиття судом заходів
щодо охорони матеріально-правових
інтересів позивача проти несумлінних
дій відповідача, який може сховати
майно, продати, знищити або знецінити
його тощо. Підставою для забезпечення
позову є обґрунтоване припущення
заявника, що невжиття заходів
забезпечення може утруднити або
зробити неможливим виконання судового
рішення.

За загальними правилами частини 3
статті 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Тобто особа, яка
просить про вжиття таких заходів,
зобов'язана довести наявність підстав
та надати відповідні докази на
підтвердження необхідності вжиття
певного виду забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства про розгляд заяв про
забезпечення позову» в пункті третьому
роз'яснив, що згідно з пунктом 1 частини
1 статті 152 ЦПК України позов майнового
характеру дозволяється забезпечувати
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Звертаючись до суду із заявою про
забезпечення позову, ОСОБА_1 не
представила документів на
підтвердження права власності ОСОБА_2
на вказані грошові кошти в установі
банку відсутні, дані про номер
зазначеного розрахункового рахунку
відповідача. Клопотань про
витребування цих даних судом в порядку
цивільного процесуального закону не
заявлено. Позивачка не представила
суду доказів, що спірне майно на
теперішній час дійсно перебуває на
праві власності у відповідача.

У тексті заяви про забезпечення позову
відсутні посилання позивачки на докази
в підтвердження достатньо
обґрунтованого припущення і конкретні
обставини неправомірної поведінки
відповідача щодо належного йому майна.
На підтвердження своїх доводів про
можливість неправомірного
розпорядження відповідачем своїм
майном ОСОБА_1 до заяви не надано
будь-яких об'єктивних доказів про
наявність реальної загрози в
унеможливленні виконання рішення суду
у разі задоволення її позову.

Крім того, обрання забезпечення позову
повинно бути співмірним заявленим
позовним вимогам, а відповідно до
позову ОСОБА_1 претендує тільки на
належну їй частину депозитного рахунку
в банку, а не на усю суму грошових
коштів.

Виходячи з викладеного, змісту
наведених нормативно-правових актів,
суд не находить законних підстав для
задоволення заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти ОСОБА_2, які
знаходяться на депозитному вкладі в
ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 28 квітня 2010 року №
12-рп/2010 ухвалу суду про відмову у
забезпеченні позову може бути
оскаржено в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 10, 151, 152, 153 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивачки
ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на грошові кошти
ОСОБА_2 у розмірі 160000 грн., які
знаходяться на депозитному рахунку в
публічному акціонерному товариству
комерційний банк «ПриватБанк»,
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається
Апеляційному суду Донецької області
через Кіровський районний суд м.
Макіївки протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:
М.М.Перевєрзєв