Справа № 585/2195/14-ц
Номер провадження 4-с/585/8/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 року

м.
Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської
області

в складі: головуючого судді
Євтюшенкової В.І.,

при секретарі Зубко К. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ромни справу за скаргою
ОСОБА_1 на постанову державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
ОСОБА_2 про закінчення виконавчого
провадження,

В С Т А Н О
В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на
дії державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Сумській області ОСОБА_2 і просить
визнати неправомірною та скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-1397/2010, виданого 11
квітня 2013 року Роменським
міськрайонним судом про зобов’язання
УПФУ в м. Ромни здійснити перерахунок
та виплату пенсії згідно із Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
відповідно до ч. 4 ст. 54, ч.1 ст. 50, та
зобов’язати державного виконавця
вчинити дії з відновлення виконавчого
провадження відповідно до ст. 51 Закону
України «Про виконавче провадження».

У своїй скарзі посилаються на те, що при
винесенні постанови про закінчення
виконавчого провадження, державний
виконавець послався на те, що ним
виконано комплекс дій, спрямованих на
виконання рішення суду
зобов’язального характеру, а саме: на
боржника накладено штраф та направлено
повідомлення до правоохоронних
органів для вирішення питання по суті.
В даною постановою державного
виконавця він не погоджується.
Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
закінченню підлягає виконавче
провадження у разі неможливості
виконання рішення суду без участі
боржника. УПФУ в м. Ромнах та
Роменському районі бере участь у
виконанні рішення суду, виконало його
шляхом перерахунку його пенсії
відповідно до рішення суду, проте
виплату належних йому коштів не
здійснило, посилаючись на те, що
виплата коштів буде проведена при
надходженні коштів з Державного
бюджету. Відповідно до ч. 5 ст. 124
Конституції України судові рішення є
обов’язковими для виконання на свій
території України. Отже, фінансові
труднощі в державі не можуть і не
повинні перешкоджати виконанню
судового рішення.

Крім того, рішенням суду від 09 серпня 2010
року боржника зобов’язано не лише
здійснити перерахунок пенсії по
інвалідності у розмірі 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров’ю в розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а й зобов’язано провести
виплату пенсій. А відповідно до п. 8 ч. 1
ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
підлягає закінченню у разі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.

Тому вважає, що ст. державним
виконавцем Тумка М. В. не вжиті всі
можливі заходи, передбачені Законом
України «Про виконавче провадження»,
спрямовані на виконання рішення суду,
підстав для закінчення виконавчого
провадження не було, тому його дії є
неправомірними.

Заявник просить задовольнити вимоги
скарги із огляду на прецендентну
практику Європейського суду у питанні
невиконання судових рішень з
посиланням на неможливість їх
виконання у зв’язку з відсутністю
коштів, що є порушенням ст. 6 параграфу 1
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

В судове засідання скаржник
не з’явився, надав заяву про розгляд
справи без його участі, скаргу
підтримує і просить задовольнити (а.с.
19).

Ст. державний виконавець
примусового виконання
рішень управління ДВС Головного
управління юстиції у Сумській області
ОСОБА_2 у судове засідання не з’явився.
Від представника управління ДВС
Головного управління юстиції у
Сумській області надійшли письмові
заперечення, в якій просить відмовити в
задоволенні скарги. В запереченнях
посилається на те, що на виконанні
управління ДВС Головного управління
юстиції у Сумській області перебуває
вказане виконавче провадження. 26.03.2014
року державним виконавцем винесено
постанову про відновлення зупиненого
виконавчого провадження у зв’язку із
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження від 11.04.2013
року. Копію постанови було направлено
сторонам до відома та виконання. 24.04.2014
року надійшов лист УПФУ в м. Ромнах та
Роменському районі від 22.04.2014 року де
зазначається, що 22.08.2013 року боржником
на адресу відділу ДВС було направлено
розпорядження та протокол від 29.04.2013
року. Згідно листа боржника від 22.08.2013
року сума нарахованих коштів по
рішенню суду складає 53673,69 грн. і
виплата цих коштів буде проведена
додатковою відомістю за наявності
асигнувань на зазначені цілі.
Відомостей щодо проведення
відповідних виплат до відділу ДВС не
надходило. Відповідно до ст. 30 ч. 2
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов’язаний провести виконавчі дії з
виконання рішення немайнового
характеру у двомісячний термін з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження. Враховуючи
вимоги чинного законодавства
державним виконавцем на підставі ст.
ст. 11,89 Закону України «Про виконавче
провадження» 15.05.2014 року винесено
постанову про накладення штрафу на
боржника в розмірі 680 грн. У зв’язку з
повторним невиконанням рішення
державним виконавцем 22.05.2014 року
винесено постанову про накладення
штрафу в подвійному розмірі – 1360 грн.,
направлено повідомлення до
правоохоронних органів та винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, про що повідомлено
сторони . Тому вважають, що всі дії ст.
державним виконавцем Тумка М. В.
проведено згідно Закону України «Про
виконавче провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, а також чинного законодавства
України, що регулюють дані питання (а.с.
12-14).

Суд, дослідивши матеріали справи,
дійшов висновку про задоволення скарги
з наступних підстав.

Згідно ст. 383 ч. 1 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до вимог цього Кодексу
порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 384 ЦПК
України скарга подається до суду, який
видав виконавчий документ.

Встановлено, що рішенням Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 09.08.2010 року за позовом ОСОБА_1 було
зобов’язано УПФУ в м. Ромни Сумської
області здійснити перерахунок та
виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із
Законом України “Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” відповідно до ч.4 ст. 54, ч.1
ст. 50, встановивши основну пенсію в
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, а
також нарахувати йому щомісячну
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров’ю в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1ст. 28 Закону України
“Про загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування”, з 01.05.2010 року.

За вказаним рішенням суду по справі №
2-1397/2010 р. було видано виконавчий лист
(а.с.4).

13.06.2014 року ОСОБА_3 по пошті отримав
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
ОСОБА_2 від 22.05.2014 року про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-1397/2010 р.
(а.с. 8,9).

Відповідно до статті 49 Закону України
"Про виконавче провадження", виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі: 1.) визнання судом відмови
стягувача від примусового виконання
рішення суду; 2) визнання судом мирової
угоди між стягувачем і боржником у
процесі виконання; 3) смерті або
оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва;4) скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі кого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню; 5)
письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі; 6) закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення; 7)
визнання боржника банкрутом; 8)
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом; 9) повернення виконавчого
документа без виконання на вимогу суду
або іншого органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ; 10)
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби; 11) повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини; 13) непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону. 14)
списання згідно із Законом України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом (ч.3 ст. статті 49 Закону України
"Про виконавче провадження").

Частиною 3 статті 75 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
у разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, яке державний виконавець, і
повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 89 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що у разі виконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з наданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до п. п. 2.1.2 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому законом та
передбачені цією Інструкцією права і
обов'язки в точній відповідності до
закону, не допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
громадян і юридичних осіб, роз'яснювати
особам, які беруть участь у виконавчому
провадженні або залучаються до
проведення виконавчих дій, їх права та
обов'язки.

В порушення вказаних вимог, старшим
державним виконавцем не надано жодних
доказів про відсутність коштів
передбачених на виплату на
відповідному рахунку Державного
казначейства.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України
“Про виконавче провадження”, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Суд враховує, що реалізація особою
права, яке пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, що базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно - правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, тобто посилання
на відсутність коштів, як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

При цьому, законодавство України надає
можливість відкладення, відстрочки або
розстрочки виконання судового рішення,
встановлення чи зміна способу і
порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Таким чином, системний аналіз положень
чинного законодавства дає підстави для
висновку, що рішення суду, яке набрало
законної сили, підлягає обов'язковому
та безумовному виконанню особою, на
яку покладено такий обов'язок, яка
повинна здійснити достатні дії для
організації процесу його виконання,
незалежно від будь-яких умов, оскільки
інше суперечило б запровадженому
статтею 8 Конституції України принципу
верховенства права.

Відповідно до правової позиції
Європейського суду, (в тому числі по
справі Кечко проти України, рішення від
08.11.2005р.), якщо чинне правове положення
передбачає виплату певних надбавок і
дотримано всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти у цих виплатах, доки
відповідні положення є чинними. Тобто,
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань.

Зволікання з виконання судового
рішення може бути виправданим за
особливих обставин. Однак, зволікання
не може бути таким, що завдає шкоди суті
прав, які захищаються параграфом 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (Справа
"Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Case of
Immobiliare Saffi v. Italy, N 22774/93) .

Статтею 11 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

В оскаржуваній постанові зазначено, що
державним виконавцем проведено
комплекс дій, спрямованих на виконання
рішення суду обов’язкового характеру,
а саме: на боржника накладено штрафи та
направлено повідомлення до
правоохоронних органів для вирішення
питання по суті. Проте, вказані факти
нічим не підтверджені.

Тому суд приходить до висновку, що
старший державний виконавець Тумка
М.В. не вжив всіх можливих заходів,
передбачених Законом України “Про
виконавче провадження”, спрямованих
на виконання рішення суду, а тому
вимоги скарги слід задовольнити.

Керуючись, ст. ст. 49, 75, 85 Закону України
“Про виконавче провадження”, ст. 6
параграфу 1 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст. 17
Закону України “ Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини”, ст.
ст. 383-387 ЦПК України, суд

У Х В А
Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
ОСОБА_2 про закінчення виконавчого
провадження – задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
ОСОБА_2 від 22.05.2014 року про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-1397/2010
р., виданого 11.04.2013 року Роменським
міськрайонним судом про зобов’язання
УПФУ в м. Ромни здійснити перерахунок
та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із
Законом України “Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” відповідно до ч.4 ст. 54, ч.1
ст. 50.

Зобов’язати старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
ОСОБА_2 відповідно до ст. 51 Закону
України «Про виконавче провадження»
вчинити дії з відновлення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-1397/2010 року
виданого 11.04.2013 року Роменським
міськрайонним судом.

Ухвала може бути оскаржена
до Апеляційного суду Сумської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом п’яти днів з дня виготовлення
повного тексту, а особами, які були
відсутні в судовому засіданні -
протягом 5 днів з дня отримання цієї
ухвали.

Суддя: підпис…

Копія вірна:

Суддя Роменського міськрайонного суду

ОСОБА_4