АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6165/14 Справа № 206/422/14 Головуючий у 1 й інстанції - Поштаренко О.В. Доповідач - Михайловська С.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Михайловської С.Ю.

Суддів - Пономарь З.М., Красвітної Т.П.

При секретарі - Жидковій Г.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_2 про захист права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_2 про захист права власності, задоволені частково.

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2014 року виправлено описку в резолютивній частині рішення.

Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_7 перешкоди у вільному доступі до стіни належної їй частини будинку АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні ОСОБА_2, для її ремонту та догляду тричі на рік в період з 15 по 30 березня, з 15 по 30 липня, з 15 по 30 жовтня.

Додатковим рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2014 року вирішення питання про судовий збір.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин по справі та на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача встановив, що позивачу на праві власності на підставі договору дарування частини домоволодіння від 4 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, належить 72/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

В домоволодінні позивачу належить: в житловому будинку А-1 квартира № загальною площею 48,9 кв.м., житловою площею 35,10 кв.м.; літня кухня літ. Б, сараї літ. В, И, К, сарай (тимчасовий) вхід в погріб літ. Л, душ літ. М, убиральні літ.Ж, навіси літ. Р,С,Ш, сарай тимчасовий літ. Ч, споруди № 2,5, 8-15,1.

В житловому будинку позивачу належать приміщення: 1-6 житлова кімната площею 6,8 кв.м.; 15 - житлова кімната площею 19, 4 кв.м.; 1-4 -житлова кімната площею 8,9 кв.м.; 1 - 3 - ванна площею 4,4 кв.м.; 1-2 кладова площею 2,0 кв.м.; 1-1 кухня площею 7,4 кв.м., про що свідчить копія технічного паспорту станом на 12.01.2007 року.

Відповідачці ОСОБА_2 належить 28/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, про що остання не заперечувала у своїх запереченнях на позовну заяву.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2012 року встановлено, що домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 637 кв. яка була надана в користування для будівництва будинку рішенням № 1794 виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих від 20 жовтня 1953 року ОСОБА_9 - першому власнику.

На підставі рішення райради був складений акт відводу земельної ділянки 06.03.1954 року та видані довідка про землекористування і план земельної ділянки.

Ухвалою Самарського районного народного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 1989 року була затверджена мирова угода про поділ домоволодіння АДРЕСА_1 на 28/100 та 72/100 частин та визначений порядок користування земельною ділянкою. Власнику 28/100 частин домоволодіння була виділена земельна ділянка площею 179 кв.м. а власнику 72/100 частин - 429 кв.м. згідно доданої схеми.

Порядок користування земельною ділянкою був визначений таким чином, що були відсутні ділянки спільного користування та не було передбачено можливості співвласниками будинку доступу до своєї частини будинку.

На час розгляду справи, земельні ділянки сторонами не приватизовані та визначений лише порядок користування ними.

Суд встановив, що на момент придбання позивачем частини будинку порядок користування земельною ділянкою був встановлений так, як вказано на плані земельної ділянки в технічному паспорті, який був виготовлений станом на 12.01.2007 року.

Згідно цього порядку позивач фактично не має доступу до зовнішньої стіни свого будинку (приміщення 1-6 та 1-5), так як встановлений паркан (споруда 16), який належить ОСОБА_2.

Як встановлено рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10.10.2012 року на період придбання позивачем частини будинку, співвласником була покійна мати ОСОБА_2, яка перешкод при потребі підходу до частини будинку, позивачу ніяких не чинила.

З пояснень позивача та допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_10, було встановлено, що позивач приступила до капітального ремонту стіни зі сторони двору ОСОБА_2, про що також свідчать надані фото таблиці, однак під час виконання будівельних робіт, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 чинять перешкоди позивачці у доступі до стіни.

Ці обставини підтвердив і допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності.

Як вбачається з рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 12.03.2013 року було зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у вільному доступі до стіни належної їй частини будинку АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 для її ремонту та догляду.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Факт того, що відповідачі чинять перешкоди у доступі до стіни не заперечував і відповідач ОСОБА_4.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачі не мають права позбавити позивача, як власника частини будинку, вільного доступу до стіни будинку, яка знаходиться на земельній ділянці відповідача, при необхідності проведення ремонтних робіт, догляду за стіною та вікном, оскільки такі дії свідчать про порушення права власності позивачки на її частину будинку.

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на той факт, що відповідачі не є належними відповідачами та не можуть чинити перешкоди у користуванні позивачем своєю власністю, оскільки не є власниками спірного домоволодіння і не мають права пускати позивачку до нього, суд не прийняв до уваги, оскільки факт здійснення перешкод підтверджується матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду залишити без змін, ухвалу суду від 06 жовтня 2014 року змінити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив вищезазначені обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і, відповідно до вимог ст. 317, 319, 321 ЦК України, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Довід зазначеній в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про порушення судом норм матеріального та процесуального права, безпідставний, оскільки таких порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли потягнути скасування правильного по суті рішення, колегією суддів не встановлено.

Довід зазначений в апеляційній скарзі апелянта про неповне з'ясування судом обставин справи, необґрунтований, оскільки судом повно та всебічно вивчені всі матеріали справи та винесено законне рішення.

Таким чином, рішення суду підлягає залишенню без змін. Що стосується ухвали суду про виправлення описки, то ця ухвала підлягає зміненню, шляхом виключення з резолютивної частини ухвали посилання на період здійснення догляду тричі на рік, в період з 15 по 30 березня, з 15 по 30 липня, з 15 по 30 жовтня, оскільки зазначене питання не може бути вирішено ухвалою про виправлення описки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2014 року змінити, виключивши з резолютивної частини ухвали посилання на період здійснення догляду тричі на рік в період з 15 по 30 березня, з 15 по 30 липня, з 15 по 30 жовтня.

Додаткове рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення чинне з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.Ю.Михайловська

Судді : Т.П.Красвітна

З.М.Пономарь