Справа № 308/9745/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

судді - Ференц А.М.,

при секретарі - Пазяк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді справу за позовом ОСОБА_1 до Баранинської сільської ради з третьою стороною Реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Баранинської сільської ради з третьою стороною Реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції, мотивуючи свої позовні вимоги, тим, що вона набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в якому проживає кілька десятків років, за рішенням № 55 виконкому Баранинської сільської ради (надалі - рада) від 27.08.03 р.

Проте за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23.09.10 р. у справі № 2п-3746/10 за позовом її колишньої невістки ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 назване рішення ради скасоване, як і її свідоцтво про право власності на будинок.

30 листопада 2012 р. апеляційний суд Закарпатської області ухвалює чергове рішення на користь ОСОБА_2 та скасовує договір дарування від 03.12.2009 р., за яким вона подарувала належний їй на той час будинок своєму сину - ОСОБА_4

Далі ОСОБА_2 знову позивається до ОСОБА_1 з вимогою поділу в натурі житлового будинку. Вони укладають мирову угоду, що затверджена ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2013 р., за якою ОСОБА_2 після відшкодування ОСОБА_1 на її користь вартості 1/2 частини будинку, стверджує, що спір між ними завершений, а у неї немає, і не може бути в майбутньому жодних претензій до дворогосподарства в АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку та земельної ділянки.

Таким чином, спір між ними завершений, проте вона, як і її син - колишній власник будинку, позбавилися прав на будинок, наразі у будинку немає власника, оскільки право власності не зареєстроване за жодним власником.

В судове засідання позивач не з'явився однак надав суду заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити в повному обсязі.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явилися, однак надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Позивачка набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в якому проживає кілька десятків років, за рішенням № 55 виконкому Баранинської сільської ради (надалі - рада) від 27.08.03 р.

Проте за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23.09.10 р. у справі № 2п-3746/10 за позовом її колишньої невістки ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 назване рішення ради скасоване, як і її свідоцтво про право власності на будинок.

30 листопада 2012 р. апеляційний суд Закарпатської області ухвалює чергове рішення на користь ОСОБА_2 та скасовує договір дарування від 03.12.2009 р., за яким вона подарувала належний їй на той час будинок своєму сину - ОСОБА_4

Далі ОСОБА_2 знову позивається до ОСОБА_1 з вимогою поділу в натурі житлового будинку. Вони укладають мирову угоду, що затверджена ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2013 р., за якою ОСОБА_2 після відшкодування ОСОБА_1 на її користь вартості 1/2 частини будинку, стверджує, що спір між ними завершений, а у неї немає, і не може бути в майбутньому жодних претензій до дворогосподарства в АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку та земельної ділянки.

Оскільки в результаті вирішення судового спору, що завершився укладенням затвердженої мирової угоди, інших претендентів на будинок немає, у позивачки виникла необхідність відновити право власності на нерухоме майно, що фактично їй і належить в результаті відшкодування його вартості родичам померлого чоловіка.

Фактичним доказом, що свідчить про наявність у ОСОБА_1 незаперечного права власності на 1/2 частину будинку є рішення Ужгородського районного суду від 03.11.1986 р., за яким будинок розподілено між двома власниками в рівних частинах - моїм чоловіком ОСОБА_6 та нею.

Інша 1/2 частина будинку повинна належати їй в результаті вирішення спору та відшкодування вартості такої 1/2 частини зі спадкоємцем її колишнього чоловіка - ОСОБА_2 Таким чином, на цей момент будинок в цілому повинен належати їй на праві власності.

Серед підстав для державної реєстрації прав, встановлених ст.. 19 Закону, наведено договори про перехід права власності, свідоцтва про право власності, державні акти. Жодного з цих документів у мене немає і бути не може. Проте п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону передбачає реєстрацію права власності на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Пункт 1 частини 2 ст. 16 ЦК України визначає одним із способів захисту цивільних прав визнання права. Ст.. 392 ЦК України передбачає визнання права власності у випадку, якщо таке право оспорюється та у разі втрати документа, що засвідчує право власності.

Керуючись ст. ст. 334 ЦК України, ст. ст. ст. 4, 5, 14, 60, 208, 209, 212-214, 218, 294 ЦПК України, суд,-

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1- задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок площею 73,3 кв.м. з господарськими спорудами та сараєм, що розташований по АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Ференц А.М.