Номер провадження № 22-ц/785/2239/14
Головуючий у першій інстанції Чебан
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи
які не заявляють самостійних вимог:
Татарбунарська районна державна
адміністрація, інспекція державного
архітектурного-будівельного контролю
в Одеській області, Татарбунарська
міська рада про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 10.02.2013 року -

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
вказуючи, що є власником земельної
ділянки площею 0,3 га, розташованої в
АДРЕСА_1. ОСОБА_3 є власником
житлового будинку, НОМЕР_1 та
нежитлового приміщення НОМЕР_2,
розташованих в АДРЕСА_1. В
обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_2 зазначив, що відповідач в
порушення законодавства про
регулювання містобудівної
діяльності, здійснив незаконне
будівництво помосту та під'їзду до
своїх будівель, перетнувши червоні
лінії, чим встановив йому перешкоди
у користуванні та розпорядженні його
майном, а саме вищезазначеною
земельною ділянкою. Згідно опорного
плану забудови м.Татарбунари, червона
лінія проходить приблизно на 0,5 м.
праворуч від лінії електромережі.
Конструкція помосту та під'їзду
біля будівель НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1 значно виходить та межі
червоної лінії та лінії
електромережі, закриваючи проїжджу
частину вул. 23 Серпня. Зважаючи
на вищевикладене, позивач просив
зобовязати відповідача за власний
рахунок демонтувати конструкції та
будівлі, розташовані в АДРЕСА_1, НОМЕР_1
та НОМЕР_2, що розміщенні з перетинанням
червоної лінії.
Рішенням Татарбунарського
районного суду Одеської області від
10.02.2013 року у задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі.
В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судом норм процесуального та
матеріального права.

Сторони в судове засідання не
з'явились. Про час та місце розгляду
справи в апеляційному судді
повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи не перешкоджає розглядові
справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 посилалася
на те, що ОСОБА_3 здійснив
незаконне будівництво помосту та
підїзду до своїх будівель,
перетнувши червоні лінії, чим
встановив йому перешкоди у
користуванні та розпорядженні його
майном, тому просив зобовязати
відповідача за власний рахунок
демонтувати конструкції та будівлі,
розташовані в АДРЕСА_1, НОМЕР_1 та
НОМЕР_2, що розміщенні з перетинанням
червоної лінії.
Відповідно до
роз'яснень, викладених в п. 5
Постанови № 6 Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України» відповідно до вимог статті 376
ЦК право на звернення до суду з
позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають як органи державної
влади, так і органи місцевого
самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 та стаття
391 ЦК). Ухвалюючи
рішення суд першої інстанції виходив
з того, що позивач не довів факту
створення йому перешкод у користуванні
та розпорядженні своєю земельною
ділянкою з боку ОСОБА_3, а тому дійшов
до правильного висновку, відмовивши в
позові. Доводи
апеляційної скарги про те, що
представник ОСОБА_3 в судовому
засіданні визнав, що будівництво
здійснено із перетинанням червоної
лінії, частково споруди на момент
розгляду справи демонтовано, та те що
жодних дозволів і погоджень на
будівництво до моменту винесення
рішення відповідачем не отримував, а
тому позивачеві вже не було
необхідності доводити факт порушення
містобудівних норм з боку ОСОБА_3, не
можуть бути підставою для задоволення
апеляційної скарги, оскільки позивач
повинен був довести не тільки
порушення ОСОБА_3 містобудівних норм, а
й наявність порушеня його права (ст. 391
ЦК України).
Судова колегія
вважає, що посилання в апеляційній
скарзі на фото проїзної частини, є
неналежним доказом порушення прав
позивача.

Таким чином позивачем в порушення
вимог ст.. 60 ЦПК України, як в суді
першої так і апеляційної інстанції, не
доведено тих обставин, на які він
посилається як на підставу своїх вимог,
тобто не доведено факт створення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своєю
земельною ділянкою з боку ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів За таких обставин,
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, не
обґрунтовані та задоволенню не
підлягають.
Таким чином, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову. Вказаний висновок
суду відповідає зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.
Докази та обставини, на які посилаються
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Ураховуючи встановлене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
розглянув справу відповідно до ст.11 ЦПК
України: за зверненням фізичних осіб, в
межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих ними доказів, доводи
апеляційних скарг не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314,
315, 319, ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.
Рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 10.02.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Ю.І.Кравець

Судді

К.П.Мартинова

О.В.Оверіна