Справа №477/3623/13-ц 03.07.2014 03.07.2014 03.07.2014
Провадження № 22-ц/784/1871/14
інстанції: Семенова Л.М.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 липня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Лівінського І.В.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Яценко Л.В.

за участі відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства

«Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 14 травня 2014
року за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

18 грудня 2013 р. публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - Банк)
звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що відповідно до
укладеного 12 лютого 2007 р. договору
№ 12АК/2007 (далі - Договір) відповідачка
ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 15000
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом на строк до 05
лютого 2008 р.

Крім того, в забезпечення
виконання позичальником зобов'язань
щодо повернення кредиту було укладено
три окремі договори поруки з ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Посилаючись на вказані
обставини, а також на те, що
відповідачка виконує свої зобов'язання
за Договором щодо повернення кредитних
коштів неналежним чином, внаслідок
чого заборгованість за договором
станом на 03 грудня 2013 р. складає 31198 грн.
13 коп., з яких 6977 грн. 01 коп. -
заборгованість за кредитом, 11348 грн. 74
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 12872 грн. 38 коп. -
пеня, позивач просив суд стягнути з
відповідачів солідарно вказану суму
заборгованості та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 14 травня 2014
р. позов до ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з відповідачки на користь
позивача 8574 грн. 45 коп. заборгованості
за договором кредиту від 12 лютого 2007 р.,
що утворилась з 18 грудня 2010 р. по 18
грудня 2013 р. та 87 грн. судового збору.

В позові до ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості за кредитом та пені та в
позові до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
Банка вказує на невідповідність
висновків суду вимогам закону в
частині зменшення стягнутої
заборгованості і відмови у стягненні
заборгованості з поручителів і просить
рішення суду змінити в частині відмови
у стягненні заборгованості з
поручителів та зменшенні стягнутої
заборгованості скасувати та
задовольнити вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення відповідачів, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково із таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 12 лютого 2007 р. між
закритим акціонерним товариством
«Комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «ПриватБанк», та ОСОБА_3
(позичальник) укладено кредитний
договір № 12АК/2007, за умовами якого Банк
передав позичальнику кредитні кошти у
розмірі 15000 грн. за умови сплати
відсотків за користування кредитом у
розмірі 23 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом (при
порушенні позичальником зобов'язань з
погашення кредиту позичальник сплачу
Банку відсотки за користування
кредитом в розмірі 40% річних),
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту в розмірі 600
грн. та в розмірі 4% від суми кредиту за
розрахунково-касове обслуговування на
строк до 05 лютого 2008 р.

Також 12 лютого 2007 р. між Банком та
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в забезпечення
виконання позичальником зобов'язань
щодо повернення кредиту було укладено
три окремі договори поруки, за якими
позичальники відповідають перед
кредитором в тому ж розмірі, що і
боржник за виконання обов'язків за
кредитом.

Звертаючись з позовом, Банк
наполягав на стягненні заборгованості
за договором станом на 03 грудня 2013 р.,
яка становить 31198 грн. 13 коп., з яких 6977
грн. 01 коп. - заборгованість за кредитом,
11348 грн. 74 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом, 12872
грн. 38 коп. - пеня.

Між тим, згідно заочного рішення
Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 04 серпня 2008
р., з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було
стягнуто на користь ЗАТ «Комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором, який є предметом
по даній справі, станом на 27 травня 2008 р.
в розмірі 13735 грн. 02 коп., яка
складається з: 7637 грн. 20 коп. -
заборгованість за кредитом, 1693 грн. 14
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, та 4404 грн. 68 коп.
- пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором.

З матеріалів даної цивільної
справи, цивільної справи № 2-184/08,
клопотання представника позивача до
суду апеляційної інстанції, доданих до
нього матеріалів (уточненого
розрахунку заборгованості, витягів з
особового рахунку) вбачається, що до
первісного розрахунку заборгованості
в сумі 31198 грн. 13 коп. (розрахунок
здійснено за період з 12 лютого 2007 р. по 03
грудня 2013 р.) по даній справі увійшла
сума заборгованості, яка було стягнута
заочним рішенням суду від 04 серпня 2008
р.: за тілом кредиту та відсотками
станом на 27 травня 2008 р.

За даними особового рахунку
позичальника ОСОБА_3 та уточненого
розрахунку представника позивача, з
урахуванням здійснених після
ухвалення заочного рішення оплат сума
стягнутої, але не поверненої суми
кредиту за цим рішенням становить 6977
грн. 01 коп. та 704 грн. 77 коп. по відсоткам.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 03 липня 2014 р.
рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 14 травня 2014
р. в частині стягнення заборгованості
за кредитом в сумі 6977 грн. 01 коп. та
відсоткам за користування кредитом за
період з 12 лютого 2007 року по 27 травня 208
року в сумі 704 грн. 47 коп. скасовано,
провадження по справі за позовом в цій
частині закрито.

Таким чином, розмір нестягнутої
заборгованості, яка утворилась за
Договором станом на 03 грудня 2013 р.
становить: по відсоткам - 10644 грн. 27 коп.
Також згідно уточненого розрахунку
позивачем нараховано 12557 грн. 44 коп.
пені, яка розрахована, починаючи з 28
травня 2008 р. на всю суму простроченої
заборгованості.

Частково задовольняючи позовні
вимоги про стягнення заборгованості за
відсотками, суд вважав, що є підстави
для стягнення цієї заборгованості за
період з 18 грудня 2010 р. по 18 грудня 2013 р. -
в межах трирічного строку позовної
давності у зв'язку з заявою
відповідачки про застосування
наслідків пропуску позовної давності.

Між тим, такий висновок суду є
хибним.

Згідно із умовами Договору погашення
кредиту і сплата процентів за
користування кредитом мало
здійснюватися позичальником частинами
- щомісячними платежами у розмірах та у
строки, передбачені Договором,
останній з яких відповідачка повинна
була здійснити до 05 лютого 2008 р.

Крім того, сторони передбачили у
кредитному договорі (п. 6)
відповідальність позичальника за
порушення зобов'язань у формі пені за
порушення строків сплати кредиту
та/або процентів за користування
кредитом в розмірі 0,2% від суми
простроченого платежу, але не більше
подвійної ставки НБУ за кожний день
прострочки платежу.

Згідно наданих Банком розрахунків та
витягів з особових рахунків ОСОБА_3
свої зобов'язання з повернення кредиту
та сплати відсотків виконувала не в
повному обсязі та невчасно: останній
платіж за тілом було здійснено нею 12
березня 2009 р. в сумі 200 грн., а з липня 2011
р. по 20 лютого 2013 р. в погашення
заборгованості за відсотками та пені
надходило в порядку примусового
виконання заочного рішення суду від 04
серпня 2008 р.

Відповідачкою ОСОБА_3 подано до суду
заяву про сплив позовної давності та
застосування наслідків такого спливу.

В силу ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Як зазначено вище, згідно умов
кредитного договору сторонами
встановлено строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів, останній з яких у
визначеній сумі підлягав виконанню в
строк не пізніше 05 лютого 2008 р.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

ОСОБА_3 припинила у добровільному
порядку виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту та
сплати інших платежів за Договором з 12
березня 2009 р., а з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом,
процентами за користування кредитом та
пені позивач звернувся 18 грудня 2013 р.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч.ч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Також, ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено,
що за домовленістю сторін позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Як передбачено п. 6.7 кредитного
договору, позовна давність по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки (пені, штрафу) за даним
Договором встановлена сторонами
тривалістю у 5 років.

Суд в порушення наведених вимог закону
щодо обов'язковості договору та
положень Договору не взяв до уваги
збільшену за домовленістю сторін
позовну давність та виходив з її
тривалості відповідно до ст. 257 ЦК
України, тоді як сторони у
встановленому законом порядку
узгодили її тривалість у 5 років.

Крім того, судом не враховано, що,
періодично здійснюючи платежі на
погашення заборгованості за кредитом
(останній, з яких відбувся 12 березня 2009
р.), ОСОБА_3 тим самим вчиняла дії,
що свідчить про визнання нею свого
боргу, що потягло переривання перебігу
позовної давності, після цього його
відлік починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264
ЦК України).

З урахуванням викладених вимог закону
та обставин справи, дати звернення з
даним позовом, визначеної сторонами у
Договорі позовної давності, позивач
має право вимагати стягнення
прострочених щомісячних платежів з
процентів, які мав сплатити відповідач
за умовами Договору, за весь період з 28
травня 2008 р., що становить 10644 грн. 27 коп.
та нарахованої пені.

Відмовляючи у стягненні пені з
відповідачки, суд вважав, що такі
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки заочним рішенням суду від 04
серпня 2008 р. вже було вирішено питання
про стягнення пені і подальше її
стягнення потягне подвійну
відповідальність за одне і те саме
порушення.

Однак, такий висновок суду суперечить
вимога закону та умовам кредитного
договору.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Як роз'яснено в пункті 17 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України х розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012 р.
№ 5 «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК). Такі
підстави, зокрема, зазначені у статтях
599- 601, 604- 609 ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

За такого, є передбачені законом
підстави для стягнення пені за інший
період заборгованості порівняно з
попереднім рішенням суду.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

З огляду на наданий позивачем
розрахунок платежів за Договором
розмір заборгованості за платежами,
які мали були внесені відповідачкою з
травня 2008 р., дати звернення з позовом,
позивач має право вимагати стягнення
пені за період з 18 грудня 2008 р.

Решта платежів з погашення пені,
які мали бути сплачені до 18 грудня 2008 р.
не підлягають стягненню у зв'язку з
пропуском позовної давності в силу ст.
267 ЦК України.

Таким чином, розмір пені, розрахований
в межах позовної давності становить -
11174 грн. 28 коп.

Не можна погодитись з висновком суду й
щодо припинення поруки в силу положень
ч. 4 ст. 559 ЦК України та відмови у
зв'язку з цим в позові до поручителів.

В силу ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання
(пункт 24 зазначеної вище постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ).

З матеріалів цивільної справи № 2-184/08
вбачається, що 18 грудня 2007 р.
позичальнику та поручителям було
направлено листи Банку, відповідно до
яких на підставі п. 2.3.3 кредитного
договору змінено термін повернення
кредиту - до 28 грудня 2007 р., а 14 січня 2008
р., тобто в межах визначеного ч. 4 ст. 559
ЦК України строку, Банк звернувся до
суду з позовом про стягнення
заборгованості за кредитом.

Законом не передбачено після
пред'явлення першої вимоги,
необхідність знову звертатися до
поручителя в порядку ч. 4 ст. 559 ЦК
України, отже висновок суду про
припинення поруки є помилковим, а тому
є підстави для солідарного стягнення
заборгованості як з позичальника, так і
з кожного поручителя.

За такого в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України рішення суду в частині
вирішення позовних вимог до ОСОБА_3
необхідно змінити, а в частині позовних
вимог до решти відповідачів скасувати,
ухваливши нове рішення про часткове
задоволення позову та відповідно з
урахуванням положень ст. 88 ЦПК України
про стягнення судового збору в рівних
частинах з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного
суду Миколаївської області від 14
травня 2014 року в частині вирішення
позову до ОСОБА_3 та розподілу судових
витрат змінити, рішення суду в частині
позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 скасувати, ухвалити нове
рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задовольнити
частково.

Сягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
21818 грн. (двадцять одна тисяча вісімсот
вісімнадцять) грн. 55 коп.
заборгованості за кредитним
договором № 12AК/2007, укладеним 12 лютого
2007 року між закритим акціонерним
товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_3,
яка складається з 10644 грн. 27 коп.
заборгованості за відсотками за
користування кредитом та 11174 грн. 28 коп.
пені.

Сягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 на користь публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
21818 грн. (двадцять одна тисяча вісімсот
вісімнадцять) грн. 55 коп.
заборгованості за кредитним
договором № 12AК/2007, укладеним 12 лютого
2007 року між закритим акціонерним
товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_3,
яка складається з 10644 грн. 27 коп.
заборгованості за відсотками за
користування кредитом та 11174 грн. 28 коп.
пені.

Сягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 на користь публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
21818 грн. (двадцять одна тисяча вісімсот
вісімнадцять) грн. 55 коп.
заборгованості за кредитним
договором № 12AК/2007, укладеним 12 лютого
2007 року між закритим акціонерним
товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_3,
яка складається з 10644 грн. 27 коп.
заборгованості за відсотками за
користування кредитом та 11174 грн. 28 коп.
пені.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» по 72 грн. 73 коп.
судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: