Справа № 1309/2-602/11
Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/783/184/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Крайник Н.П.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
представника Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
- Зварича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 12 липня 2013 року у справі за позовом
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_1, з
участю третьої особи - ЛКП "Сріблястий"
про демонтаж самочинного будівництва,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2010 року Залізнична районна
адміністрація Львівської міської ради
(далі - Залізнична РДА ЛМР) звернулася
до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1,
посилаючись на те, що відповідач,
здійснивши самочинну прибудову та
надбудову до належних йому приміщень в
будинку АДРЕСА_1, не здійснив їх
демонтаж, незважаючи на те, що
розпорядження голови Залізничної РДА
ЛМР від 8 травня 2009 року № 342 "Про
затвердження висновку міжвідомчої
комісії гр. ОСОБА_1" втратило чинність
відповідно до п. 3 розпорядження голови
Залізничної РДА ЛМР від 23 грудня 2009
року № 1003. Про необхідність демонтажу
відповідач неодноразово попереджався
ЛКП "Сріблястий", однак, цього
добровільно не зробив. Залізнична РДА
ЛМР просила суд постановити рішення,
яким зобов'язати ОСОБА_1 демонтувати
самочинно здійснену прибудову та
надбудову до належних йому приміщень в
будинку АДРЕСА_1

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 12 липня 2013 року позов
задоволено та зобов'язано ОСОБА_1
демонтувати самочинно здійснену
прибудову та надбудову до належних
йому приміщень в будинку АДРЕСА_1 Судом
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт
стверджує, що від дати, коли дійсно мали
місце спірні правовідносини (2009 рік) і
до дати, коли суд почав вперше дійсний
розгляд спору з приводу цих
правовідносин (12.07.2013 року) минуло майже
чотири роки, за які відбулись суттєві
зміни, внаслідок яких предмет спору, що
мав місце у 2009 році станом на 2013 рік
відсутній взагалі.

Апелянт зазначає, що для правильного
вирішення спору у справі застосуванню
підлягали нормативні акти, діючі в
сфері містобудівного законодавства
станом на 2011-2013 роки.

Апелянт посилається на те, що
реконструкцію частини житлового
будинку на АДРЕСА_1 проведено у повній
відповідності до чинного станом на 2011
рік містобудівного законодавства
України, а отже, судом постановлено
незаконне і неправильне судове
рішення, обґрунтоване неналежними
(недіючими у 2011-2013 роках) нормами права.

Апелянт просить скасувати рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 12 липня 2013 року та ухвалити нове,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника
Залізничної РДА ЛМР - Зварича В.В.,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, виходячи з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, районний суд виходив з того, що
прибудова та добудова до будинку
АДРЕСА_1 зведена без належного дозволу
органу місцевого самоврядування, без
розробленої і погодженої у
встановленому порядку проектної
документації, без дозволу інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю, без представлення
правовстановлюючих документів. Також,
суду не надано доказів, що
розпорядження Залізничної районної
адміністрації № 1003 від 23 грудня 2009 року
"Про визнання таким, що втратило
чинність розпорядження голови
Залізничної районної адміністрації
від 8 травня 2009 року "Про затвердження
висновку міжвідомчої комісії гр.
ОСОБА_1" визнано незаконним.

Проте, з такими висновками суду
погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил

Частиною 7 цієї статті Кодексу
передбачено, що у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Як роз'яснено в п. 22 постанови пленуму
ВССУ № 6 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)", знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування про зобов'язання особи,
яка, маючи дозвіл на будівництво
нерухомого майна, допустила при цьому
істотне відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, чи істотне
порушення будівельних норм і правил,
провести відповідну перебудову можуть
бути заявлені як у разі, коли ці
відхилення були допущені при
будівництві нерухомості, так і
внаслідок перебудови під час її
експлуатації (частина сьома статті 376
ЦК).

Під істотним порушенням будівельних
норм і правил слід розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність.

Як вбачається з матеріалів справи, та
безспірно встановлено в ході розгляду
справи, відповідач 17 жовтня 2012
зареєстрував в Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області Декларацію про
початок виконання будівельних робіт
(а.с. 72-73), а 3 грудня 2012 року отримав
Декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації (а.с. 79-81). Згідно з
вказаними дозвільними документами,
об'єкт знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

26 вересня 2013 року Обласним комунальним
підприємством Львівської обласної
ради "Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки" складено висновок
про визначення реальних часток в
будинку між співвласниками, за яким
визначено ідеальні частки між
співвласниками будинку АДРЕСА_1, а саме
між відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Відповідно до
згаданого висновку, відповідачу ОСОБА_1
належить 9/20 ідеальних часток.

7 березня 2014 року державним
реєстратором Реєстраційної служби
Львівського міського управління
юстиції Колієвич А.І. видано ОСОБА_1
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, а саме - на 9/20 частки в
житловому будинку АДРЕСА_1.

Як встановлено в ході апеляційного
розгляду, прибудова та надбудова в
будинку АДРЕСА_1, про знесення
(демонтаж) яких було пред'явлено позов
Залізничною РДА ЛМР, не мають статусу
самочинного будівництва, увійшли до
складу належного відповідачу
нерухомого майна, речове право на яке
зареєстровано за ОСОБА_1 у
встановленому законом порядку та не
оспорено.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що в районного суду
були відсутні законні підстави для
задоволення позову, а відтак, рішення
районного суду належить скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 12 липня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в позові
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
Апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.