Номер провадження 22-ц/775/2048/2014
Головуючий в 1 інстанції:
Доповідач: Космачевська Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецька апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Донецькобленерго» на
заочне рішення Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 21 січня 2014 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Донецькобленерго» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
надані житлово-комунальні послуги з
електропостачання, -

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 21 січня 2014 року у
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги з
електропостачання - відмовлено.

З вказаним заочним рішенням суду не
погодилося Публічне акціонерне
товариство «ДТЕК Донецькобленерго» та
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
стягнути з відповідача на його користь
вартість спожитої електричної енергії
у розмірі 316,24 грн.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
а саме зазначає, що відповідно до ст. 68
ЖК України відповідач мав протягом
всього часу нести обов'язок
своєчасного внесення щомісяця плату за
комунальні послуги до відчуження
квартири. Про зміну місця реєстрації
споживач не повідомляв ПАТ
«Донецькобленерго», а отже, позивач
надав суду інформацію про останнє
відоме йому місце проживання
відповідача. Можливості надати іншу
інформацію ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» не має можливості,
оскільки, на запити про надання довідки
про осіб, які є власниками або
зареєстрованими за адресою боржників,
жодна з організацій не видають.

Представник позивача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутністю
відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та
це вбачається з матеріалів справи, що
згідно з розрахунком позивача, за
відповідачем є заборгованість за
послуги з електропостачання у квартирі
за адресою: АДРЕСА_1, за період з 13 липня
2009 року по 31 березня 2013 року у сумі 297,76
гривень. (а.с. 6).

Позивачем на ім'я ОСОБА_1 відкрито
особовий рахунок НОМЕР_1 за адресою:
АДРЕСА_1, з якого вбачається
вищевказана заборгованість за наданя
послуг з електропостачання (а.с.7-9).

Проте, згідно довідки №2933 від 17.12.2013
року КП «Горлівське БТІ» (а.с. 17) та
договорів купівлі-продажу (а.с. 18-21)
право власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, у період з 13.11.2001 року по 29.01.2010
року належало ОСОБА_2, з 29.01.2010 року
право власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3

Відповідач зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2, з 13 липня 1983 року до
теперішнього часу і це підтверджується
довідкою адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС УДМС України у
Донецькій області (а.с. 13).

Суд, відмовляючи у задоволенні позову,
виходив з того, що позивачем у судовому
засіданні не доведено, що відповідач
ОСОБА_1 на час нарахування
заборгованості за надання послуг з
електропостачання у період з 13 липня 2009
року по 31 березня 2013 року був
споживачем електричної енергії за
адресою: АДРЕСА_1, та користувався
правами та обов'язками споживача
електричної енергії, а тому на нього не
може бути покладений обов'язок по
сплаті суми заборгованості з оплати
послуг за електропостачання.

Апеляційний суд вважає висновки суду
першої інстанції вірними та
обґрунтованими виходячи з наступного.

Розглядаючи справу, суд обґрунтовано
виходив з того, що правові відносини,
які виникли між сторонами регулюються
Житловим кодексом України, ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги».

Згідно визначень ст. 1 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач - фізична чи юридична особа,
яка отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
комунальні платежі.

За загальними положеннями «Правил
користування електричною енергією для
населення», затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України, об'єктом
споживача - є житловий будинок, гараж,
майстерня або інша електрифікована
споруда, що належить споживачу на
правах власності або користування.
Тобто, споживачем електричної енергії
в розумінні зазначених Правил є
власник, або користувач житлового
будинку (квартири), тощо.

За змістом п. 42 Правил користування
електричною енергією для населення,
затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999
року №1357 (далі Правила) споживач
електричної енергії зобов'язаний
оплачувати спожиту електричну енергію
здійснюючи перерахування оплати
виключно на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
енергопостачальника в установі банку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
електроенергетику» споживачі енергії
- суб'єкти господарської діяльності та
фізичні особи, що використовують
енергію для власних потреб на підставі
договору про її продаж та купівлю.

Договір про постачання електричної
енергії до будинку за адресою: АДРЕСА_1,
між ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» та
ОСОБА_1 не укладався.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_1 з 13.07.1983 року
зареєстрований за іншою адресою, а тому
його не можна вважати споживачем
електричної енергії за місцем
виникнення заборгованості.

Посилання представника позивача в
судовому засіданні апеляційного суду
на те, що ОСОБА_1 є належним
відповідачем, є безпідставними,
оскільки відповідно до статті 1 Закону
України «Про електроенергетику»
споживачем енергії є фізичні особи які
використовують енергію для власних
потреб.

Доказів використання ОСОБА_1
електричної енергії за місцем
виявлення порушення, позивачем,
всупереч вимогам ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60
ЦПК України, суду не надано.

Не надано таких доказів і апеляційному
суду.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку та
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи.

Згідно із статтею 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачу не надають відомостей щодо
боржників, а тому він не має можливості
надати інформацію щодо відповідача, є
безпідставними та не приймаються до
уваги.

За таких обставин рішення суду
відповідає встановленим обставинам,
нормам матеріального права, підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» - відхилити.

Заочне рішення Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 21 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: