Справа №487/4442/13-ц 18.03.2014 18.03.2014 18.03.2014
Провадження № 22-ц/748/637/14
інстанції: Щербина С.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 березня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Орельській Н.М.,

за участі: прокурора Добрікової І.В.,
представників відповідачів:
Миколаївської міської ради -
Татарінова В.П., ОСОБА_5 - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5 -

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 24 грудня 2013 року за
позовом Миколаївського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері до
Миколаївської міської ради, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання незаконним та
скасування рішення міської ради,
визнання недійсним державного акту на
право власності на змелю та договору
купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 р. Миколаївський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері звернувся з
позовом до Миколаївської міської ради,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним
та скасування рішення міської ради,
визнання недійсним державного акту на
право власності на землю та повернення
земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор зазначав, що рішенням
Миколаївської міської ради № 33/37 від 30
січня 2009 р. ТОВ «Миколаївбудпроект»
було надано дозвіл на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки орієнтовною площею
23502 кв.м з метою надання її в оренду для
обслуговування придбаного майна по
вул. Спортивній 25 в м. Миколаєві. В
подальшому, рішенням Миколаївської
міської ради № 35/51 від 19 червня 2009 р.
був затверджений проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 22156 кв.м. за рахунок земель міста,
ненаданих у власність або
користування, з відведенням її до
земель комерційного використання, для
обслуговування придбаного майна по
вул. Спортивній, 25. Проектом
передбачено, що земельна ділянка на
північному заході межує із землями
водного фонду річки Південний Буг.

Незважаючи на відсутність
договору оренди земельної ділянки з
ТОВ «Миколаївбудпроект», рішенням
міської ради № 36/61 від 4 вересня 2009 р.
були затверджені проекти землеустрою
щодо відведення 19 громадянам
земельних ділянок орієнтовною площею
1000 кв.м. за рахунок земель ТОВ
«Миколаївбудпроект», з віднесенням їх
до земель житлової забудови, для
будівництва житлових будинків по пров.
Авіаційному у м. Миколаєві, в тому числі
- відповідачці ОСОБА_5 було відведено
земельну ділянку площею 977 кв.м. по
АДРЕСА_1, а в подальшому відповідачці
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку. 02 квітня
2011 р. ОСОБА_5 продала вказану земельну
ділянку ОСОБА_6

Прокурор вказував, що відведені під
забудову земельні ділянки знаходяться
в прибережній захисній смузі: перша
лінія - на відстані 9 метрів від урізу
води ріки Південний Буг, друга - на
відстані 60 м від урізу води, що є
порушенням вимог ст. ст. 58, 60, 61 ЗК
України, надання ОСОБА_5 земельної
ділянки у власність для здійснення
будівництва є порушенням вимог ч. 3 ст. 83
ЗК України, внаслідок чого укладений з
ОСОБА_6 договір купівлі-продажу
земельної ділянки є недійсним в силу
вимог ч. 1 ст. 251 ЦК України.

Посилаючись на те, що станом на 4
вересня 2009 р. ТОВ «Миколаївбудпроект»
не мало законних підстав
розпоряджатися спірною земельною
ділянкою, в проекті землеустрою наявне
недійсне погодження ТОВ
«Миколаївбудпроект» на передачу
громадянам земельної ділянки, а також
на те, що міська рада розпорядилась
земельною ділянкою в порушення вимог
ст. ст. 58, 60, 61 ЗК України, прокурор
просив визнати незаконним та скасувати
рішення Миколаївської міської ради №
36/61 від 4 вересня 2009 р. в частині
надання ОСОБА_5 у власність земельної
ділянки площею 977 кв.м. про АДРЕСА_1.
Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 140139,
виданий ОСОБА_6, скасувати його
державну реєстрацію та повернути
земельну ділянку площею 977 кв.м.,
розташовану по АДРЕСА_1 (кадастровий
номер: :12:001:00026:3:02), грошовою
оцінкою 202041,47 грн., до комунальної
власності.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 24 грудня 2013 р.
позов задоволено частково.

Постановлено визнати незаконним
п.42 рішення Миколаївської міської ради
№ 36/61 від 4 вересня 2009 р. в частині
надання ОСОБА_5 у власність земельної
ділянки площею 977 кв.м. про АДРЕСА_1,
визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 02
квітня 2011 р., державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 140139, виданий ОСОБА_5 27 листопада 2009 р.
У задоволенні решти вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь
держави 114 грн. 70 коп. судового збору.

Додатковим рішенням того ж суду
від 10 лютого 2014 р. на користь держави
стягнуто: з Миколаївської міської ради
- 788 грн. 17 коп., з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - по 673
грн. 74 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність
висновків суду щодо доведеності факту
знаходження спірної земельної ділянки
в межах прибережної захисної смуги
нормам матеріального права та
недійсності оспорюваного договору,
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову у позові.

У запереченні на апеляційну
скаргу прокурор вказує на
безпідставність її доводів й просить
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що рішенням
Миколаївської міської ради № 35/51 від 19
червня 2009 р. затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 22156 кв.м., у тому числі 55
кв.м. під капітальною забудовою, 99 кв.м.
під спорудами, 1 766 кв.м. під проходами,
проїздами та площадками, 20236 кв.м. під
зеленими насадженнями за рахунок
земель міста, ненаданих у власність або
користування, з відведенням її до
земель комерційного використання, для
обслуговування придбаного майна по
вул. Спортивній, 25.

Пунктом 54.1 вказаного рішення
зазначену земельну ділянку передано в
оренду ТОВ «Миколаївбудпроект»
строком на 10 років для обслуговування
придбаного майна по вул. Спортивній, 25
та зобов'язано землекористувача
укласти договір оренди земельної
ділянки.

10 серпня 2009 року ТОВ
«Миколаївбудпроект», в особі директора
Врядника О.В., надано заяву, яка
посвідчена приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, до компетентних органів,
або до усіх кого це стосується,
відповідно до якої ТОВ
«Миколаївбудпроект» надало згоду,
керуючись протоколом №6 від 25 червня 2009
року загальних зборів засновників
товариства, на вилучення земельних
ділянок орієнтованою площею до 1000 кв.м
для будівництва індивідуальних
житлових будинків по пров. Авіаційному
в м. Миколаєві 19 громадянам, за рахунок
земельної ділянки площею 22156 кв.м, яка
надана рішенням Миколаївської міської
ради за №35/5 від 19 червня 2009 року для
обслуговування придбаного майна.

Рішенням Миколаївської міської ради
від 4 вересня 2009 р. № 36/61 (п. 38 - 56)
затверджені проекти землеустрою щодо
відведення 19 громадянам земельних
ділянок орієнтовною площею 1000 кв.м., за
рахунок земель ТОВ
«Миколаївбудпроект» з віднесенням їх
до земель житлової забудови, для
будівництва житлових будинків по пров.
Авіаційному у м. Миколаєві, в тому числі
відповідачці ОСОБА_5 площею 977 кв.м. по
АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення
відповідачці 27 листопада 2009 р. видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 140139,
зареєстрований Державним земельним
кадастром 29 жовтня 2009 р.

В подальшому ОСОБА_5 за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
від 04 квітня 2011 р. продала, а ОСОБА_6
купив спірну земельну ділянку.

Задовольняючи позов, суд виходив
з доведеності того, що спірна земельна
ділянка розташована у прибережній
захисній смузі і відноситься до земель
водного фонду та виділення її у
власність ОСОБА_5 для будівництва та
обслуговування житлового будинку
суперечить вимогам земельного
законодавства.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Частково задовольняючи позов
прокурора, суд послався на норми
ст.ст.58, 60, 61 ЗК України, ст.ст.87, 88, 91 ВК
України та дійшов висновку, що спірна
земельна ділянка перебуває у
прибережній захисній смузі, оскільки
знаходиться від річки Південний Буг на
відстані від 15 до 58 метрів.

Разом з тим, судом не враховане
наступне.

За змістом статей 60, 61 ЗК України та
статей 88, 89 ВК України прибережні
захисні смуги встановлюються з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення й засмічення та
збереження їх водності. На цих смугах,
як природоохоронних територіях, з
вищезазначеною метою встановлюється
режим обмеженої господарської
діяльності із забороною: а)
розорювання земель (крім підготовки
ґрунту для залуження і залісення), а
також садівництва та городництва; б)
зберігання та застосування пестицидів
і добрив; в) влаштування літніх таборів
для худоби; г) будівництва будь-яких
споруд (крім гідротехнічних,
гідрометричних та лінійних), у тому
числі баз відпочинку, дач, гаражів та
стоянок автомобілів; ґ) влаштування
звалищ сміття, гноєсховищ,
накопичувачів рідких і твердих
відходів виробництва, кладовищ,
скотомогильників, полів фільтрації
тощо; д) миття та обслуговування
транспортних засобів і техніки.

Згідно ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України
в редакції, яка була чинна на час
надання відповідачці земельної
ділянки, прибережні захисні смуги
встановлюються по обидва береги річок
та навколо водойм уздовж урізу води ( у
меженний період) шириною:

- для малих річок, струмків і
потічків, а також ставків площею менше

3 гектарів - 25 метрів;

- для середніх річок, водосховищ на
них, водойм, а також ставків

площею понад 3 гектарів - 50 метрів;

- для великих річок, водосховищ на
них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три
градуси, мішальна ширина

прибережної захисної смуги
подвоюється.

З матеріалів справи вбачається, що
річка Південний Буг, відповідно до
класифікації, належить до великих
річок.

Відповідно до ч. 5 ст. 87 ВК
України зовнішні межі водоохоронних
зон визначаються за спеціально
розробленими проектами.

Порядок визначення розмірів і
меж водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них
встановлюються Кабінетом Міністрів
України (ч. 6 ст. 87 ВК України).

Згідно з п. п. 1,5 Порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 травня 1996 року
№ 486 (у редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
(далі - Порядок), розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації.
Проекти цих зон розробляються на
замовлення фізичних та юридичних осіб,
узгоджуються з власниками землі,
землекористувачами, Мінприроди,
Держводагентством та територіальними
органами Держземагентства, а на
території Автономної Республіки Крим -
з органами виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань екології та
природних ресурсів, водного
господарства та земельних ресурсів і
затверджуються відповідними місцевими
органами виконавчої влади або
виконавчими комітетами рад.

За змістом пунктів 4, 5 Порядку
проекти водоохоронних зон
розробляються на замовлення органів
водного господарства та інших
спеціально уповноважених органів,
узгоджуються з органами
Мінекоресурсів, Держводгоспу,
Держкомзему, власниками землі,
землекористувачами і затверджуються
відповідними місцевими органами
державної виконавчої влади та
виконавчими комітетами Рад.

Пунктом 10 Порядку передбачено,
що на землях міст і селищ міського типу
розмір водоохоронної зони, як і
прибережної захисної смуги,
встановлюється відповідно до існуючих
на час встановлення водоохоронної зони
конкретних умов забудови.

Виконавчі комітети місцевих
Рад зобов'язані доводити до відома
населення, всіх заінтересованих
організацій рішення щодо меж
водоохоронних зон і прибережних
захисних смуг, а також водоохоронного
режиму, який діє на цих територіях (ч. 7
ст. 87 ВК України).

В порушення вищезазначених
вимог закону, судом не враховано, що
фактичні розміри і межі прибережних
захисних смуг, зокрема в існуючих
населених пунктах, існують не в силу їх
законодавчого закріплення, а для
визначення, встановлення та
закріплення меж прибережної захисної
смуги, та як наслідок віднесення цієї
території до земель водного фонду.
Законодавством України передбачений
відповідний порядок, який полягає у
розробці відповідного проекту та
виділення на його підставі земель
водоохоронних зон та прибережних
захисних смуг.

Віднесення спірних земельних
ділянок до земель прибережної захисної
смуги та категорії земель водного
фонду, без відповідних доказів, що
підтверджували б існування таких
обставин, є порушенням ст. 60 ЦПК
України.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного суду України у
цивільній справі №6-25цс13, яка є
обов'язковою для усіх судів України.

Як вбачається з матеріалів
справи, прокурор не надав належних
доказів на підтвердження того, що
спірна земельна ділянка належить до
земель водного фонду відповідно до
вищезазначеного Порядку.

Більш того, згідно наданих до суду
апеляційної інстанції Миколаївською
міською радою доказів рішенням ради
від 18 червня 2009 р. № 35/18 затверджено
Генеральний план міста Миколаїв та
затверджено містобудівну
документацію. Відповідно до висновку
начальника управління-головного
архітектора міста Бондаря О.В. земельні
ділянки по пров. Авіаційному 1-17, 19, 21
відповідно до генерального плану міста
Миколаєва відносяться до території
садибної житлової забудови та
території зелених насаджень і не
входять до території, яка передбачена
для збереження озеленення схемою
генерального плану розміщення
основних планувальних зон території
мкр. «Леваневці» м. Миколаїв. Крім того,
рішенням Миколаївської міської ради
від 31 травня 2012 р. № 17/4 затверджено
робочій проект «Встановлення
водоохоронних зон та прибережних
захисних смуг річок Інгул, Південний
Буг і Бузького лиману на території
землекористування м. Миколаєва». Як
вбачається із ситуаційного плану,
земельна ділянка №? 5 по пров.
Авіаційному в м. Миколаєві
розташована поза межами визначеної
робочим проектом водозахисної зони.

Отже надані міською радою
документи свідчать про те, що спірна
земельна ділянка належить до земель
житлової забудови та знаходиться за
межами водозахисної смуги.

Вказані рішення міської ради не
оскаржені і є чинними на час вирішення
спору.

Також суд помилково вважав
доведеними та обґрунтованими позовні
вимоги про визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, виходячи з наступного.

Даний позов заявлено не стороною
даної угоди і не в інтересах такої
сторони.

Як роз'яснено в пункті 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 р. «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», Норма частини
першої статті 216 ЦК не може
застосовуватись як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі. Не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК.

Відповідно до частини п'ятої статті 12
ЦК добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Виходячи з такої правової позиції
прокурором обраний неналежний спосіб
захисту щодо повернення спірної
земельної ділянки.

З урахуванням цього висновок
суду першої інстанції щодо доведеності
та обґрунтованості заявлених вимог є
помилковим, оскільки ґрунтується на
неправильному застосуванні положень
матеріального закону, що регулює
спірні правовідносини та неповному
встановленню обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

З урахуванням викладеного та
положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
рішення суду необхідно скасувати,
ухвалити нове про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 24 грудня 2013 року та
додаткове рішення того ж суду від 10
лютого 2014 року скасувати, ухвалити
нове рішення.

В позові Миколаївського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері до
Миколаївської міської ради, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання незаконним та
скасування рішення міської ради,
визнання недійсним державного акту на
право власності на змелю та договору
купівлі-продажу відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: