Справа № 460/4822/13
Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/4476/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Яворівського районного суду м.Львова
від 5 травня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про звільнення від
сплати заборгованості по аліментах на
утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
з позовом до ОСОБА_4 про звільнення від
сплати заборгованості по аліментах на
утримання неповнолітньої дитини,
посилаючись на те, що рішенням суду від
20.05.2004 року з нього стягнуто аліменти на
доньку ОСОБА_6, яке набрало законної
сили 21.06.2004 року, однак лише 09.09.2013 року
відповідачка отримала виконавчий лист
та подала заяву про примусове
виконання рішення суду. Зазначав, що
державним виконавцем 01.11.2013 року за
заявою стягувача здійснено розрахунок
боргу щодо сплати аліментів за період з
21.10.2010 року по 21.10.2013 року, сума якого
складає 19 874 грн. 28 коп. Вважає, що
сплата зазначеної суми боргу не
повинна покладатися на нього, оскільки
виконавчий лист відповідачкою не
пред»являвся до виконання без поважних
причин.

Оскаржуваним рішенням в
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 В апеляційній скарзі
стверджує про порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що
рішенням від 20.05.2004 року задоволено
позов та стягнуто ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_4 аліменти на доньку ОСОБА_6 в
розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку. Стверджує, що вказане
рішення суду вступило в законну силу
ще 21.06.2004 року, однак відповідачка не
зверталась до суду про видачу
виконавчого листа та не звертала
рішення до виконання. Посилається на
те, що між сторонами існувала
домовленість, що його довіритель
залишає в рахунок сплати аліментів
відповідачці приміщення кіосків для
здійснення підприємницької
діяльності. Зазначає, що відповідачка
була присутня в судовому засіданні під
час розгляду справи про стягнення
аліментів, надавала суду пояснення, що
стверджується протоколом судового
засідання. Вважає, що відповідачка не
надала жодних доказів того, що
непред»явлення нею виконавчого листа
до виконання було викликане будь-якими
поважними причинами. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким звільнити його
довірителя від сплати заборгованості
по аліментах.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на підтримання апеляційної скарги,
пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5
про заперечення доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак вказаним вимогам закону рішення
суду першої інстанції не відповідає.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач не подав жодних доказів про
надання матеріальної допомоги на
утримання дитини після розлучення з
відповідачкою, та, що судом не
встановлено виникнення заборгованості
внаслідок непред»явлення
відповідачкою виконавчого листа до
виконання без поважних причин.

Однак колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції, оскільки він не відповідає
встановленим обставинам, і такого суд
дійшов з порушенням норм матеріального
права.

Матеріалами справи встановлено,
що сторони по справі є батьками ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.5)

Рішенням Яворівського районного
суду Львівської області від 20 травня 2004
року задоволено позов ОСОБА_4, та з
ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_4 на
утримання дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
1/4 частину всіх видів заробітку
(доходів), але не менше як одного
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян на кожну дитину, щомісячно,
починаючи з 6 травня 2004 року до її
повноліття. (а.с.6-7)

Вказане рішення суду набрало
законної сили.

9 вересня 2013 року відповідачці по
справі видано виконавчий лист №2-3157/2004.
(а.с.16)

21 жовтня 2013 року державним
виконавцем ВДВС Яворівського РУЮ ЛМУЮ
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження про примусове
виконання виконавчого листа №2-3157/2004,
виданого 09.09.2013 року. (а.с.17)

Згідно з розрахунком боргу щодо
сплати аліментів від 01.11.2013 року,
здійсненого державним виконавцем ВДВС
Яворівського РУЮ, розмір такого за
період з 21.10.2010 року по 01.11.2013 року
складає 19 874,28 грн. (а.с.18)

Відповідно до ч.3 ст.197 СК України
суд може звільнити платника аліментів
від сплати заборгованості, якщо буде
вставлено, що вона виникла внаслідок
непред»явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Як на поважну причину
непред»явлення виконавчого листа до
виконання представник відповідачки
вказував в суді як першої, так і
апеляційної інстанції те, що його
довірительці не було відомо про
існування рішення суду, яким
задоволено її позов про стягнення
аліментів, та що остання вважала, що її
позов залишено без розгляду.

Однак, як безспірно вбачається з
рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 20 травня 2004 року
ОСОБА_4 брала участь в судовому
засіданні, в якому ухвалювалось
рішення. (а.с.6-7)

Крім цього, зазначена обставина
стверджується також протоколом
судового засідання від 20 травня 2004
року. (а.с.10-11)

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України,
є будь - які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Однак жодних належних та допустимих
доказів на спростування доводів
позивача про те, що відповідачці було
відомо про існування рішення про
задоволення її позову про стягнення
аліментів і непред»явлення
виконавчого листа до виконання не
зумовлено поважними причинами,
остання не подала.

Колегією суддів не приймається до
уваги факт подання ОСОБА_4 1.10.2012 року
позову до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів (а.с.48), оскільки в заяві
позивачка вказувала на те, що не
порушувала питання про стягнення
аліментів після розірвання шлюбу, що
спростовується даними рішення
Яворівського районного суду
Львівської області від 20 травня 2004
року. (а.с.6-7)

А відтак, оскільки про рішення суду
про стягнення аліментів відповідачці
було відомо ще 20 травня 2004 року, однак
така за видачею виконавчого листа до 9
вересня 2013 року не зверталась, за
виконавчиим листом виконавче
провадження відкрито лише 21.10.2013 року,
поважних причин у зв»язку з якими нею
не були вчинені вказані дії немає, то
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про звільнення від сплати
заборгованості по аліментах на
утримання неповнолітньої дитини.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 та п.4 ч.1 ст.309,
ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду
м.Львова від 5 травня 2014 року
скасувати. Ухвалити нове рішення. Позов
ОСОБА_2 задовольнити. Звільнити ОСОБА_2
від сплати заборгованості по аліментах
в користь ОСОБА_4 на утримання
неповнолітньої ОСОБА_6 в сумі 19 874 грн. 28
коп. згідно виконавчого листа №2-3157/2004,
нарахованої станом на 1 листопада 2013
року.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.