АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/2980/2014
Головуючий у 1 інстанції - Вовк Є.І.
Доповідач - Іванченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М.,
Желепа О.В.

при секретарі: Онищенко О.С.

за участю:

позивач: ОСОБА_2

представник позивача: ОСОБА_3

Відповідач: ОСОБА_4

Представник відповідача: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
про визнання недійсним договору
довічного утримання та визнання права
власності на майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 23 грудня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 23 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа - приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про визнання недійсним
договору довічного утримання та
визнання права власності на майно -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 23 грудня 2013 року та ухвалити
нове, яким задовольнити позов в повному
обсязі.

Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Так, позивач
зазначає, що судом першої інстанції не
звернув увагу на те, що в договорі
довічного утримання в порушення закону
«Про нотаріат» не зазначено про місце
посвідчення оскаржуваного договору.
Також, зазначає, що відповідач не
надавала допомоги по утриманню ОСОБА_7

Позивач зазначає, що ОСОБА_7 мала
хворобу зору, тому вона не мала змоги
прочитати договір довічного утримання.
Крім того, зазначив, що судом не
призначено судово-медичну експертизу.

Позивач та його представник в суді
апеляційної інстанції підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити.

Відповідач та її представник у
судовому засіданні заперечували проти
задоволення апеляційної скарги.

Третя особа у судове засідання не
з'явилась, про день та час розгляду
справи повідомлялась належним чином,
причини своєї неявки суду не
повідомила.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 27 червня 1996 року.
Квартира АДРЕСА_1 належить на праві
приватної спільної часткової
власності ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_4 у рівних долях.

06 жовтня 2012 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_4 укладено договір довічного
утримання, який посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, та
зареєстровано в реєстрі за № 9957.

Відповідно до договору
довічного утримання передбачено, що
ОСОБА_7 передає у власність, а ОСОБА_4
приймає у власність 2/5 частини
квартини АДРЕСА_1 того ОСОБА_4
зобов'язувалась довічно повністю
утримувати ОСОБА_7 забезпечувати
харчуванням, одягом, ліками, необхідною
допомогою.

Відповідно до свідоцтва про смерть
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
спірний договір укладено за вільним
волевиявленням ОСОБА_7 та те, що позивач
не довів обставини на які він посилався
у своєму позові.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 745 ЦК України
договір довічного утримання (догляду)
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 755 ЦК України визначено,
що Договір довічного утримання
(догляду) може бути розірваний за
рішенням суду:

1) на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини;

2) на вимогу набувача.

Згідно зі ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочину недійсним» № 9 від 06
листопада 2009 року Судам необхідно
враховувати, що згідно із статтями 4, 10
та 203 ЦК зміст правочину не може
суперечити ЦК, іншим законам України,
які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.

Доводи апелянта щодо того, що у
договорі довічного утримання в
порушення закону не зазначено про
місце посвідчення оскаржуваного
договору спростовується наявною,
належним чином посвідченою копією
договору довічного утримання від 06
жовтня 2012 року, в якому зазначено, що у
зв'язку з хворобою ОСОБА_7 договір
підписано на дому за адресою: АДРЕСА_1.

Колегією суддів не приймаються
доводи апелянта щодо того, що
відповідач не надавала допомоги по
утриманню ОСОБА_7, оскільки апелянтом
не надано всупереч ст.60 ЦПК України,
доказів на підтвердження даних
обставин.

Крім того, апелянт не надав
докази того, що у зв'язку з хворобою
зору ОСОБА_7 не мала змоги прочитати
договір довічного утримання.

Також, колегія суддів не погоджується з
твердженням апелянта, що судом не
призначено судово-медичну експертизу.
Оскільки згідно з ч.1 ст.143 ЦПК України
суд призначає експертизу за заявою
осіб, які беруть участь у справі. Проте
сторонами у судовому засіданні у суді
першої інстанції та в суді апеляційної
інстанції не заявлялись клопотання чи
будь-які заяви про призначення
судово-медичної експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, і на законність
оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
внаслідок чого підстав для його
скасування з мотивів викладених в
апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314,
315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х ВА Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 23 грудня 2013 року -залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: