Провадження №2/761/650/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді:
Гриньковської Н.Ю.

при секретарі: Булах
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного територіального-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця», третя особа на стороні
відповідача без самостійних вимог -
начальник відокремленого підрозділу
вагона дільниця ст.Київ - пасажирський
ОСОБА_2, про визнання незаконним наказ
про звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2013р. до Шевченківського
районного суду м. Києва звернулася
позивач з позовною заявою, в якій
поставлено питання про визнання
протиправними дії посадових осіб ДТГО
«Південно-Західна залізниця»: старшого
майстра провідників ВЧ-1 ОСОБА_3 щодо
тиску, погроз та примушування до
підписання заяви про звільнення за
угодою сторін; начальника
відокремленого підрозділу Вагонна
дільниця ст. Київ-пасажирський ОСОБА_2
стосовно видачі наказу від 30.08.2013 року
№2132/ос про припинення трудового
договору (контракту), за яким позивача
звільнено з роботи з 30.08.2013 року за ст. 36
п.1 КЗпП України. Також позивач просила:
визнати незаконним та скасувати наказ
начальника відокремленого підрозділу
Вагонна дільниця ст. Київ-пасажирський
від 30.08.2013 року №2132/ос про припинення
трудового договору (контракту) за
угодою сторін; поновити її на посаді
провідника пасажирського вагона ДТГО
«Південно-Західна залізниця» з 30.08.2013
року; стягнути з відповідача
середньомісячний заробіток за весь час
вимушеного прогулу, починаючи з
наступного дня після звільнення її з
роботи по день постановлення рішення
суду; в стягнути з відповідача 3000,00 грн.
моральної шкоди.

Обгрунтовуючи вимоги позивач
вказувала, що у серпні 2013 р. під час
виконання своєї роботи провідника
штабного вагону у пасажирському потязі
№41/42 в рейсі сполученням «Київ-Москва»,
за наказом начальника потягу ОСОБА_4
пасажирами до службового купе
провідника та третього купе вагону,
всупереч її зауваженням, було
завантажено декілька коробок з
художньою літературою. При цьому,
нчальник потягу їй, як провіднику
штабного вагону, та її напарниці
провіднику ОСОБА_5 наказним порядком
повідомив, що особисто ним перевірено
вантаж та відповідні документи на його
перевезення і це його особиста
вказівка, щоб вантаж розмістили саме в
службовому купе провідника. На шляху
прямування потягу, під час проходження
українського митного контролю
працівниками митниці після проведення
перевірки у рейсовому журналі потягу
було зроблено запис про затримку
потягу з вини начальника потягу.
Працівниками митниці було виявлено в
службовому купе провідника штабного
вагона та третьому купе вагону
зазначений вище вантаж, про що у
рейсовому журналі пасажирського
потягу митниками було зроблено
відповідний запис. Після прибуття
потягу до м.Києва, начальника потягу, та
позивача з напарницею викликали до
майстра провідників для надання усних
та письмових пояснень з приводу
затримки поїзда. В подальшому, їх
викликав до себе старший майстер
провідників ОСОБА_3, який під час
співбесіди з ними, з погрозами про
звільнення з роботи по статті, вимагав
від позивача та ОСОБА_5 негайно
написати письмові заяви про звільнення
з роботи за угодою сторін. Позивач
стверджувала, що вони під погрозами
написали такі заяви і протягом
п'ятнадцяти хвилин їм під розписку
надали накази про звільнення з роботи
за угодою сторін і трудові книжки.
Позивач вважає вказаний наказ про
звільнення її з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП
України незаконним та
необґрунтованим, що підлягає
скасуванню з огляду на те, що
здійснення з боку безпосереднього
керівництва тиску і погроз
застосованих до неї, протиправно
примусили її написати заяву на
звільнення з роботи за угодою сторін
без її на те згоди, позбавивши її
можливості заробляти собі на життя,
заподіяли її моральну шкоду, яка
полягає в тому, що було знеславлене її
добре ім'я та репутація. В зв'язку з цими
обставинами вона перенесла важку
моральну травму, в неї погіршився стан
її здоров'я, підвищився тиск, порушився
сон, частково втратилися життєві
зв'язки, на їх відновлення потрібні
додаткові зусилля. З врахуванням
глибини її душевних страждань та вимог
розумності і справедливості позивач
оцінює завдану її моральну шкоду в сумі
3000,00 грн., які просить стягнути з
відповідача.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
позовні вимоги в повному обсязі з
підстав, викладених у позові.

Представник відповідача проти
задоволення позовної заяви
заперечував з посиланням на те, що
ОСОБА_1 сама добровільно написала
письмову заяву про звільнення з роботи
за угодою сторін, вказала дату з якої її
звільнити, при цьому психологічний
тиск на позивача при написанні заяви не
підтверджується будь-якими доказаи,
крім пояснень позивача та її напарниці,
що прямо зацікавлена, оскільки вона
також писала заяву про звільнення, а
потім оскаржила своє звільнення до
суду. Оскільки позивач сама писала
заяву на звільнення, то це було її
волевиявлення. Доводи позивача про
застосований до неї тиск, погрози
звільнення за статтею за порушення
трудової дисципліни з посиланням на
обставини щодо виявлення порушень
митного огляду, є безпідставними,
оскільки за порушення трудової
дисципліни, а саме за ненележне
виконання посадових обов'язків
провіднику пасажирських вагонів
ОСОБА_1 було оголошено догану,
відповідно до наказу №553 від 30.08.2013 р.
На підставі зазначеного, представник
відповідача просив відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Третя особа на стороні відповідача без
самостійних вимог - начальник
відокремленого підрозділу Вагонна
дільниця ст. Київ - пасажирський ОСОБА_2
в судові засідання не з'явився, про
місце дату і час судового розгляду
справи повідомлявся належним чином.
Крім того, від ОСОБА_2 надійшла письмова
заява, в якій він просить слухати
справу у його відсутність. Щодо
клопотання сторони позивача про виклик
ОСОБА_2 в судове засідання для допиту в
якості свідка, то у відповідності до
ст.62 ЦПК України, листом від 03.02.2014 р.,
ОСОБА_2 не надав згоди на його допит в
якості свідка.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, покази
свідка, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи убачається, що
позивач ОСОБА_1 уклала з Вагонною
дільницею ст. Київ-пасажирський ДТГО
«Південно-Західна залізниця» контракт
№118 від 03.07.2000 р. та додаткову угоду до
вказаного контракту №2857 від 14.05.2004 р.,
згідно яких визначено обов'язкі сторін,
підстави припинення трудових
правовідносин, строк дії контракту до
2025 р. та інше. Зокрема, згідно ст.17
вказаного контракту, контракт може
бути припиненим за угодою сторін (а.с.
4-10).

Відповідно до записів у трудовій
книжці позивача, наказом від 02.07.1989 р.
№125/ос позивач ОСОБА_1 була прийнята на
посаду провідника пасажирських
вагонів після закінчення КТШ ст.Боярка
(а.с.13).

Судом встановлено, що позивача було
звільнено з роботи 30.08.2013 року з посади
провідника пасажирських вагонів
відокремленого підрозділу Вагонної
дільниці ст. Київ-пасажирський, що
підтверджується копією наказу №2132/ос
від 30.08.2013 р. на підставі п.1 ст.36 КЗпП
України (за угодою сторін), в цей же день
позивачка була ознайомлена з даним
наказом, про що свідчить її підпис на
наказі. (а.с. 26).

Підставою для припинення трудових
правовідносин між позивачем та
відповідачем слугувала заява позивача
від 30.08.2013 р. на ім'я ОСОБА_2, якою позивач
просила звільнити її з роботи за угодою
сторін.

У позові позивач оспорює своє
звільнення як незаконне та просить
поновити її на роботі, посилаючись на
ті обставини, що заява про звільнення
написана нею під психологічним
примусом, в силу погроз звільнення її
по статті за порушення трудового
законодавства.

Обставини можливого психологічного
тиску з боку адміністрації на позивача
при написанні заяви про звільнення за
угодою сторін не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні,
оскільки крім показів самої позивачки,
підтверджуються лише показами її
напарниці - свідка ОСОБА_5 та
розцінюються судом, як спроби знайти
формальні порушення з боку
адміністрації установи при звільненні
з роботи для поновлення на роботі,
після того, як позивач змінила своє
бажання звільнитися, тобто такі
твердження позивача та свідка не
узгоджуються з сукупністю інших
доказів, які були досліджені судом.

Таким чином, доводи позивача про те, що
їй погрожував звільненням з роботи по
статті старший майстер провідників
ОСОБА_3 і вона змушена була написати
заяву за угодою сторін, розцінюється
судом критично, оскільки вказані
обставини спростовуються тим, що за
порушення трудової дисципліни
позивачка ОСОБА_1 була притягнута до
дисциплінарної відповідальності
відповідно до наказу №553 від 30.08.2013 року
і їй оголошено догану (а.с. 51) за
результатами оперативної наради від
30.08.2013 р. (а.а.50), а за одне порушення не
може бути накладено два види стягнення:
догана та звільнення з роботи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України, підставами припинення
трудового договору є угода сторін.

Пунктом 8 Постанови Пленуму ВСУ №9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» роз'яснено, що
в разі домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП
(угода сторін), договір припиняється в
строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника.

Обов'язковою умовою для припинення
трудового договору за угодою сторін є
наявність взаємного волевиявлення і
працівника і роботодавця, яке
спрямоване на припинення трудових
відносин. З огляду на це, працівник не
може бути звільнений за п.1 ст. 36 КЗпП
України, якщо одна зі сторін трудового
договору не дає згоди на його
припинення за вказаною правовою
нормою, або ж якщо між працівником та
роботодавцем не досягнуто
домовленості про дату звільнення.

В судовому засіданні установлено, що
заяву про своє звільнення позивач
написала власноручно 30.08.2013 р., на заяві
містяться резолюції: старшого майстра
провідників ВЧ-1 ОСОБА_3 та начальника
відокремленого підрозділу Вагонна
дільниця ст. Київ - пасажирський ОСОБА_2
про відсутність заперечень.

Крім того, в судовому засіданні
установлено, що звернення позивача зі
скаргою до Генеральної прокуратури
України та Укрзалізниці зі скаргою на
тиск та погрози з боку роботодавця, не
стало наслідком відкриття
кримінального провадження, тобто не
знайшли свого підтвердження у
встановленому законом порядку.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 КПК
України.

За таких обставин, оскільки обставини
написання позивачкою заяви про
звільнення за угодою сторін під
психологічним тиском роботодавця не
доведені в судовому засіданні, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог, обґрунтування яких не
спростовують доводів відповідача про
правомірність звільнення позивача
згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Керуючись ст. ст. 36 КЗпП України, ст.ст.
8, 10, 11, 57, 59, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 367 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державного територіального-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» про визнання незаконним
наказ про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя