Номер провадження 2/259/409/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2014 р.
м. Донецьк

Куйбишевський районний суд міста
Донецька в складі:

головуючого - судді:
Добнєва С.С.,

при секретарі:
Юркіній Ю.Є.,

за участю представника позивача:
ОСОБА_1,

представника відповідача:
Максименко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області,
про відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И В :

10 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаною позовною заявою до
відповідача в якій просить стягнути на
свою користь 30000грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди за
втрату працездатності внаслідок
професійного захворювання.

Свої вимоги мотивує тим, що він із
загального стажу - 27 років 8 місяців
пропрацював на роботах зі шкідливими
умовами праці. За час важкої праці
отримав звання «Ветеран праці». У
зв'язку з роботою в шкідливих умовах
праці у нього виникло професійне
захворювання - хронічний обструктивний
бронхіт пилової етіології в фазі
помірного загострення; емфізема
легенів; легенева недостатність
першого-другого ступеня. 23.05.2003 на
орендному підприємстві «Шахта ім.
А.Ф.Засядько» був складений акт № 108
розслідування хронічного професійного
захворювання, який підтвердив, що
захворювання виникло на виробництві та
є наслідком роботи у шкідливих умовах
праці. 11.06.2003 висновком МСЕК № 3
позивачу була встановлена втрата
працездатності у розмірі 40% та ІІІ
група інвалідності безстроково. В
наслідок чого позивачу була спричинена
моральна та матеріальна шкода. На даний
час позивач отримує лише матеріальну
шкоду, що для нього не є повною
компенсацією. В наслідок того, що
позивач став інвалідом він зазнає не
тільки фізичного але й морального болю.
Протягом тривалого часу він відчуває
фізичне нездужання: постійний головний
біль та слабкість, біль у м'язах,
постійну задишку, запаморочення,
нестаток кисню у організмі, що робить
обмеження у пересуванні. Через поганий
стан здоров'я позивач позбавлений
можливості звичайно вести свій побут,
вимушений постійно вживати лікарські
препарати, звертатися за допомогою до
лікарів, проходити стаціонарне та
амбулаторне лікування, що завдає йому
незручностей та додаткових витрат.
Отже, моральну шкоду за втрату
працездатності позивач оцінює у 30000грн.
виходячи з того, що він має 40% втрати
працездатності та кожен відсоток
втрати працездатності оцінює у 750грн.
Вважає, що вказана сума повністю
відповідає тим моральним стражданням,
які він відчуває у зв'язку з
професійним захворюванням, а також
враховує той факт, що втрата
працездатності є безстроковою, у
зв'язку з чим вимушений звернутися до
суду за захистом свої прав.

Позивач до судового засідання не
з'явився, надав до суду заяву в якій
просив розглянути справу за її
відсутності в присутності його
представника ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримує у повному обсязі, просить їх
задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє
на підставі договору про надання
правової допомоги, позовні вимоги
підтримав, наполягав на їх задоволенні
посилаючись на обставини викладенні у
позовній заяві.

Представник відповідача Максименко
С.В., який діє на підставі довіреності,
позов не визнав, у повному обсязі,
посилаючись на те, що жодних доказів
факту спричинення моральної позивачем
не надано. Зазначив, що довідка МСЕК та
акт за формою П-4 є документами, що
підтверджують факт професійного
захворювання і встановлення у зв'язку з
цим втрати працездатності та ніяким
чином не можуть бути єдиним доказом
заподіяння моральної шкоди. Також
зазначив, що відшкодування моральної
шкоди, заподіяної умовами виробництва,
повинно відшкодовуватися особою, яка
її заподіяла - Фонд не є виною особою у
заподіянні позивачеві моральної шкоди,
у зв'язку з чим у задоволенні позову
просив відмовити у повному обсязі.
Надав до суду письмові заперечення на
позовну заяву, які долучено до
матеріалів справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини 1 ст.9 Закону України
«Про охорону праці» від 14.10.1992 року (з
наступними змінами) відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
у разі смерті працівника, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Згідно з п. п. «є» п.1 ч.1 ст.21 та ч.3 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі настання
страхового випадку Фонду соціального
страхування у встановленому
законодавством порядку зобов'язаний
виплатити потерпілому грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені
норми не містять будь - яких інших
додаткових умов щодо відшкодування
моральної шкоди.

Положення ст.ст. 21,28,34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», що діяли до прийняття
Закону України «Про державний бюджет
на 2006 рік», який набрав чинності з 01.01.2006
року, а також Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.02.2007 року, який
набрав чинності з 20.03.2007 року,
передбачали обов'язок Фонду провести
потерпілому виплату за моральну шкоду
за наявності факту заподіяння йому
такої шкоди.

За змістом положень ст.ст.21,28,30,34,35
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» право на отримання
потерпілим страхових виплат у разі
стійкої втрати працездатності, у тому
числі виплати за моральну шкоду
виникає у особи в разі встановлення їй
такої стійкої втрати працездатності
висновком МСЕК.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди» під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних та фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній або юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я.

Крім того, рішенням Конституційного
суду України від 27.01.2004 визначено, що
ФССНВВ зобов'язаний відшкодувати
моральну шкоду, заподіяну на
виробництві всім потерпілим, в тому
числі у випадку встановлення
тимчасової стійкої часткової
працездатності або повної втрати
професійної працездатності.

Судом встановлено, що з 1974 року позивач
перебував у трудових відносинах з
різними вугледобувними підприємствами
Донецької області.

Відповідно до висновку № 943 від 16.05.2003
виданого Донецькою обласною клінічною
лікарнею профзахворювань позивачу
поставлений діагноз: «Хронічний
обструктивний бронхіт пилової
етіології в фазі помірного
загострення; емфізема легенів;
легенева недостатність
першого-другого ступеня». Захворювання
професійне.

Актом розслідування професійних
захворювань № 108 від 23.05.2003 вказане
захворювання визнано професійним.

Відповідно до довідки МСЕК від 11.06.2003
позивачеві встановлено третю групу
інвалідності безстроково з втратою 40%
працездатності.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, проти чого не заперечував
і відповідач, що позивач перебуває на
обліку у Відділенні виконавчої
Дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі м. Донецька та відділення Фонду
призначило виплати, в наслідок
відшкодування матеріальної шкоди.

Разом з тим, внаслідок ушкодження
здоров'я, викликаного стійким
захворюванням, позивач зазнав
моральних страждань, пов'язаних з
тривалим лікуванням, фізичним болем,
погіршенням життєвих умов, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач відмовляється відшкодувати
моральну шкоду, завдану ушкодженням
здоров'я, посилаючись на недоведеність
факту заподіяння моральної шкоди,
необґрунтованість розміру такої шкоди
та відсутність правових підстав для
відшкодування моральної шкоди і
стягнення таких сум з Фонду.

Однак, доводи відповідача про те, що
факт заподіяння моральної шкоди не
встановлений МСЕК - безпідставні і не
ґрунтуються на законі, який не
передбачає обов'язковість висновків
МСЕК в даному випадку. Вже сам факт
ушкодження здоров'я і втрата ним
працездатності свідчить про
заподіяння моральної шкоди позивачеві.

Враховуючи викладене, та з огляду на те,
що позивачу безстроково була
встановлена стійка втрата професійної
працездатності (40%), виходячи з положень
ст.21 та ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», суд дійшов висновку
про наявність факту заподіяння
позивачеві моральної шкоди у зв'язку з
професійним захворюванням, що є
підставою для відшкодування йому
моральної шкоди саме цим відповідачем.

Відповідно до ст. 23 ЦК України та п. 3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом,
залежно від характеру заподіяних
фізичних та душевних страждань, їх
глибини та погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення
можливості їх реалізації, а також інших
негативних наслідків, з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення, при визначення розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності та справедливості

Таким чином, приймаючи до уваги
вищевказане та враховуючи глибину
моральних страждань позивача з приводу
ушкодження його здоров'я, ступінь
втрати ним професійної працездатності,
суттєвість змін укладу його життя, який
ніколи не відновиться до нормального
стану, виходячи з принципу розумності
та справедливості, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача необхідно
задовольнити частково, стягнувши з
відповідача 10000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 212 - 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі м. Донецька Донецької області,
про відшкодування моральної шкоди,
завданої в наслідок професійного
захворювання - задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Куйбишевському
районі м. Донецька на користь ОСОБА_3
моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч)
гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -