РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2014 року
м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Греховій Г.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні у залі суду у м.
Хмельницькому цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання його такою особою,
що втратила право на користування
житловим приміщенням, посилаючись на
те, що вона та її донька - ОСОБА_3, її онук
- ОСОБА_4 є співвласниками квартири
АДРЕСА_1.

У даній квартирі крім позивача та інших
співвласників зареєстрований ОСОБА_2

У 2010 році ОСОБА_2 переїхав на постійне
місце проживання в Російську
Федерацію. З того часу ОСОБА_2 не
проживав та не виконував обов'язків по
утриманню означеної квартири. У
квартирі відсутні особисті речі ОСОБА_2

В 2012 році ОСОБА_2 отримав громадянство
РФ і став постійно проживати та
зареєструвався в Російській Федерації
за адресою: АДРЕСА_2. Дані обставини
підтверджуються довідкою ЖЕК від 13.08.2014
р. та паспортом гром. РФ на ім'я ОСОБА_2

Відповідач не має наміру проживати в
Україні за вище вказаною адресою,
згідний знятися з реєстрації, проте не
має змоги у добровільному порядку
знятись з реєстрації за вказаною
адресою.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 у
зазначеній квартирі не проживає більше
року, не сплачує кошти за комунальні
послуги, не несе інших витрат по
утриманню квартири та не приймає
участь у спільному побуті, він
вважається таким, що втратив право
користування ним.

ОСОБА_2 особисто не бажає знятися з
реєстрації, а органи реєстрації осіб не
можуть зняти особу без його звернення,
вона вимушена звернутися до суду за
захистом своїх прав та інтересів.

Позивач просить визнати ОСОБА_2 таким,
що втратив право на користування
квартирою АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала, просила визнати
відповідача такою особою, що втратив
право на користування житлом.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав,
звернувшись із заявою про те, що
погоджується на зняття його з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу
України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.

Частина 2 ст. 405 Цивільного кодексу
України передбачено, що член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

У ст. 41 Конституції України закріплено
принцип непорушності права призваної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу, у разі
припинення сімейних відносин з
власником житлового будинку колишні
члени його сім'ї не втрачають права
користування займаним ними жилим
приміщенням. Та обставина, що особа є
власником жилого приміщення, а отже,
має охоронюване законом право
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
сама по собі не може бути підставою для
виселення інших осіб, які там
правомірно проживають.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та її
донька - ОСОБА_3, її онук - ОСОБА_4 є
співвласниками квартири АДРЕСА_1, що
свідоцтвом про право власності на
житло.

У даній квартирі крім позивача та інших
співвласників зареєстрований ОСОБА_2

У 2010 році ОСОБА_2 переїхав на постійне
місце проживання в Російську
Федерацію. З того часу ОСОБА_2 не
проживав та не виконував обов'язків по
утриманню означеної квартири. У
квартирі відсутні особисті речі ОСОБА_2

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що у 2012 році ОСОБА_2
отримав громадянство Російської
Федерації, зареєструвався в Російській
Федерації за адресою: АДРЕСА_2, де
постійно проживає. Дані обставини
підтверджуються довідкою ЖЕК від 13.08.2014
р. та паспортом громадянина РФ на ім'я
ОСОБА_2

При таких обставинах суд приходить до
висновку, що підстави для визнання
позовних вимог щодо визнання
відповідача такою особою, що втратила
право користування житлом наявні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213-215 Цивільного
процесуального кодексу України, ст.ст.
383, 405 Цивільного кодексу України, ст. 9
Житлового кодексу суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою особою, що втратив
право на користування житлом у
квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

На рішення через суд першої інстанції,
який його ухвалив, може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Хмельницької області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а
особою, без участі якої проголошено
рішення - протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Логінова С.М.