Справа №668/1099/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2014 р. Суворовський
районний суд м.Херсона в складі:

головуючого - судді Головко О.В.,

при секретарі Дровосєкової
В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м.Херсоні
справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом посилаючись на те, що між
позивачем та відповідачем було
укладеного кредитний договір № Б/Н ВІД
28.08.2006 року та позивач надав кредит в
сумі 4000грн. на платіжну картку зі
сплатою відсотків з користування
кредитному розмірі 48% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Позивачем позов також обґрунтовується
наступним: Підписання даного Договору
є прямою і безумовною згодою
Позичальника щодо прийняття будь-якого
розміру Кредитного ліміту,
встановленого Банком, відповідно до п.
3.3 Умов та Правил надання банківських
послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та Банком Договір,
підтверджується підписом у заяві.
Копії Умов та правил надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою
додаються до позовної заяви.

При укладанні Договору сторони
керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно
цієї статті ЦК договором приєднання є
договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Договором передбачено порядок та умови
погашення кредиту, погашення
заборгованості по кредиту, сплата
нарахованих за період користування
кредитом відсотків, комісії за
користування кредитом та інших витрат.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання
за Договором та угодою виконав в
повному обсязі, а саме надав
Відповідачу кредит у розмірі,
встановленому Договором.

Відповідно до п.6.5 Умов надання
банківських послуг, - позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за Кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
Договором.

Згідно п.6.6 Умов надання банківських
послуг, - У разі невиконання зобов'язань
за Договором, на вимогу Банку виконати
зобов'язання з повернення Кредиту (у
тому числі простроченого кредиту та
Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Відповідно до п.8.6 Умов надання
банківських послуг, - при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш ніж
на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. +
5% від суми позову.

Відповідач не надавав своєчасно Банку
грошові кошти для погашення
заборгованості за Кредитом,
відсотками, а також іншими витратами
відповідно до умов Договору, що має
відображення у Розрахунку
заборгованості за договором Таким
чином, у порушення умов кредитного
договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК
України, Відповідач зобов'язання за
вказаним договором не виконав

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань по
поверненню кредиту та сплати відсотків
за користування кредитними коштами у
нього станом на 13.01.2014року виникла
заборгованість в сумі 24472,17грн.

Вказану заборгованість яка
складається з 3194.02грн. заборгованість
за кредитом, 19636,62грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом, а
також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та
правил надання банківських послуг в
сумі 500грн. штраф (фіксована частина) та
1141,53грн. штраф (процента складова).

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
підтвердив викладені в заяві
обставини.

Представник відповідача не визнала
позовних вимог та заперечуючи проти
позову зауважила, що позивач пропустив
строк позовної давності для звернення
до суду з цим позовом та надала
письмові заперечення.

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали справи
суд приходить до висновку що в
задоволенні позову слід відмовити за
спливом строку позовної давності
виходячи з наступного.

Суд вважає, що на момент пред'явлення
позову позивачем дійсно було пропущено
строк позовної давності.

Так, відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг, на які
посилається позивач, договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання, однак якщо протягом цього
строку жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про завершення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий самий строк.

Суд погоджується із запереченнями
представника відповідача щодо того, що
при цьому, необхідно відзначити, що п.
9.12 умов передбачає автоматичне
пролонгування не терміну дії
кредитного ліміту, який відповідає
строку дії карти визначеного у заяві, а
лише дії умов щодо надання банківських
послуг, які регулюють відносини між
банком та клієнтом щодо відкриття та
обслуговування карткового рахунку
клієнта, а також інших банківських
послуг. Дана позиція висловлена
зокрема в ухвалі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20.11.2013 р. у справі № 6-41188св13.

Позивачем зазначено, що кінцевий
термін повернення кредиту відповідає
строку дії картки.

Однак, при цьому ані в заяві ОСОБА_1 від
28.08.2006 р., ані в Умовах та правилах
надання банківських послуг, на які
посилається позивач, не зазначено
відомості щодо строку дії кредитної
картки.

Як видно із розрахунку заборгованості,
наданого позивачем, слідує, що
заборгованість у боржника виникла ще у
березні 2007 р. тобто з вказаного часу
слід вважати початок перебігу строку
позовної давності.

Верховний Суд України в своїй
постанові від 06.11.2013 р. також зазначив,
що у зобов'язаннях, в яких строк
виконання не встановлено або визначено
моментом вимоги кредитора, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому перебіг позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
З а змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої особи права
на позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Відповідно до матеріалів справи та
відповідно до умов та правил надання
банківських послуг додатковий строк
позовної давності сторонами не
визначався. Строк дії договору також не
визначався, при цьому строк дії
кредитного ліміту (розмір грошових
коштів наданих банком клієнту на строк,
визначений договором, на умовах
платності та поверненості), співпадає
зі строком дії картки.

Таким чином право на позов у позивача
виникло ще в березні 2007 р. (момент
виникнення простроченої
заборгованості), однак позивач не
скористався даним правом у межах
трирічного строку позовної давності, в
той час як п. 6.9 Умов та правил надання
банківських послуг передбачає, що
клієнт зобов'язаний погасити
заборгованість на протязі 30 днів з
моменту її виникнення, в тому числі і в
інших випадках її виникнення.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Крім того, з позову слідує, що
відповідно до укладеного договору №
б/н від 28.08.2006 р. відповідач ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 4000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну карту зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. При цьому,
28.08.2006 р. ОСОБА_1 була підписана лише
заява, згідно якої були обумовлені
умови укладання договору та імітування
банком платіжної карти №699912 з
сумою кредитного ліміту 4 000 грн.

Суд вважає, що, саме безпосереднє
складення заяви не може вважатися
укладенням договору в належні формі, а
лише свідчить про те, що відповідач
ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами
отримання кредиту, що є обов'язковою
умовою для подальшого укладення
безпосередньо самого договору, з
врахуванням вимог ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», проте
самого кредитного договору укладено не
було.

Окрім того, у даній заяві від 28.08.2006 р.
лише вказуються відомості про кредитну
карту, та не зазначено жодних умов
надання кредиту. Тобто, вказане
свідчить, що це заява на видачу
кредитної карти. Саме ж кредитування не
є банківською послугою, оскільки це
основний вид діяльності банку. Видача
кредиту - це банківська операція,
пов'язана з виключною діяльністю банку,
а послугою є видача кредитної картки.
Отже, така заява на видачу кредитної
картки може мати наслідком лише
виготовлення банком такої карти, як
платіжного засобу, але жодним чином не
породжує кредитних правовідносин.
Видача платіжної карти, відповідно до
положень ст.15 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» породжує правовідносини
тільки у користуванні та
обслуговуванні банком виготовленої
ним платіжної картки та здійснення
власником картки будь-якої операції, що
використовується для ініціювання
переказу коштів з рахунка платника або
з відповідного рахунка банку з метою
плати вартості товарів та послуг,
перерахування коштів зі своїх рахунків
на рахунки інших осіб, отримання коштів
у готівковій формі в касах банків,
через банківські автомати.

Таким чином, дана заява могла
передбачати лише видачу кредитної
картки, а не виникнення кредитних
правовідносин. Тобто, фактично
відповідачем ОСОБА_1 була подана заява
про надання банківських послуг, а саме -
імітування кредитної карти.

Крім того, суд вважає твердження
позивача, що відповідач ОСОБА_1
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком Договір не
можна брати до уваги, оскільки
зазначене застереження не містить
ніяких даних щодо того, які саме Умови
та правила надання банківських послуг
були надані відповідачу для
ознайомлення та чи відповідають вони
тим Умовам, які надані позивачем суду
як доказ.

Надані позивачем Умови та правила
надання банківських послуг підписані
головою правління банку, але не мають
підпису позичальника, його реквізитів,
відсутня і дата їх складання або
підпису сторонами, а також немає жодної
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від Заяви позичальника.
Крім того, у Заяві не зазначено, що
неврегульовані у ній питання
регулюються відповідно до Умов надання
споживчого кредиту фізичним особа.

Таким чином, стороною позивача не
доведено, що саме з наданими позивачем
у якості доказу по справі Умовами та
правилами надання банківських послуг
був ознайомлений позичальник ОСОБА_1,
та що банком отримана згода
позичальника ОСОБА_1 на укладення
кредитного договору з урахуванням саме
вказаних Умов, на які посилається ПАТ
КБ «ПриватБанк».

Крім того, ПАТ «Приватбанк» не було
дотримано письмової форми укладення
кредитного договору, передбаченого
чинним законодавством.

Так, згідно ст. 1055 ЦК України кредитний
договір між фізичною та юридичною
особою, укладається в письмовій формі.
Ці ж вимоги передбачені п.2 ч.1 ст. 208 ЦК
України, та ч. 4 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його сторонами.

Тобто, відносно правочину, який
укладається між юридичною та фізичною
особою закон вимагає двостороннього
підписання договору, у даному випадку
як з боку позичальника, так і з боку
кредитора, при цьому позичальником
ОСОБА_1 була підписана лише заява про
видачу кредиту. А як вже було вказано
вище, надані позивачем Умови та правила
надання банківських послуг підписані
лише головою правління банку, але не
мають підпису позичальника.

Крім того, п.3.1. Умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що
датою укладення Договору є дата
відкриття рахунку, вказана у розділі
«Відмітки Банку» Заяви. Однак в заяві
ОСОБА_1 від 28.08.2006 р. не зазначена дата
відкриття рахунку. Таким чином,
неможливо встановити дату укладення
так званого кредитного договору між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1

Крім того, умови, передбачені в заяві,
підписаній ОСОБА_1, не відповідають
Умовам та правилам надання банківських
послуг, наданим позивачем.

Так, зокрема, в заяві передбачено, що
договір нібито складається з 3-х
складових, а саме: даної заяви, Умов та
правил надання банківських послуг, та
Тарифів, однак, п.п. 6 п.2 Умов
передбачено, що договір складається з
4-х складових: заяви, Пам'ятки клієнта,
Умов та правил надання банківських
послуг та Тарифів. Однак, стороною
позивача не доведено, що пам'ятка
клієнта, або Тарифи банку були надані
ОСОБА_1 для ознайомлення.

За таких обставин позовні вимоги не
підлягають задоволенню за спливом
строку позовної давності, про
поновлення якого стороною позивача не
було заявлено.

Керуючись ст.ст. . 10, 57, 60, 212 ЦПК України,
ст.ст.257, 261, 266 ЦК України, ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості у розмірі
24472,17грн. за кредитним договором №б/н
від 28.08.2006року та судових витрат
відмовити за спливом строку позовної
давності.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через суд
першої інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

СуддяО. В. Головко