Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Наумчука М.І.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4,
до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4,
на ухвалу Нововолинського міського
суду Волинської області від 2 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 12 лютого 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду в інтересах неповнолітньої
дочки ОСОБА_4 із позовом до ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди, завданої смертю
потерпілого.

Ухвалою Нововолинського міського суду
Волинської області від 2 грудня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 12 лютого 2014 року, відмовлено ОСОБА_3
у відкритті провадження у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 4
січня 2007 року ОСОБА_5, керуючи
автомобілем марки ВАЗ-2106, р/н НОМЕР_1,
скоїв наїзд на ОСОБА_6 та його доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, які рухалися на
велосипеді у попутному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_6 помер, а ОСОБА_4 було
завдано тілесні ушкодження середньої
тяжкості.

Вироком Нововолинського міського суду
Волинської області від 29 травня 2007 року
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 3
ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України (а. с. 16).

25 травня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5
було укладено мирову угоду, за змістом
якої відповідач зобов'язався
відшкодувати завдану внаслідок ДТП
шкоду у розмірі 20 000 доларів США, що в
еквіваленті становить 101 000 грн, тобто
ринкову вартість однокімнатної
квартири у м.
Нововолинську, або надати однокімнатну
квартиру з усіма комунальними
зручностями у власність ОСОБА_3 чи
гроші в сумі, рівній вартості
однокімнатної квартири з усіма
комунальними зручностями на момент
розрахунку.

Також відповідач зобов'язався
виплачувати щомісячно на утримання
дитини потерпілого до досягнення нею
повноліття кошти у розмірі 300 грн, але
не менше 30 % прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку та
відшкодувати витрати на лікування від
хвороб внаслідок ДТП (а. с. 17).

У липні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_5 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої злочином, у якому
просила визнати дійсною мирову угоду
від 25 травня 2007 року у частині
стягнення 20 000 доларів США та
зобов'язання щодо виплати до
досягнення повноліття доньки - ОСОБА_4
грошових коштів на її утримання у
розмірі 300 грн щомісяця, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, та відшкодування
витрат на лікування. Вимоги
обґрунтовувала тим, що відповідач
ухиляється від виконання умов мирової
угоди.

Рішенням Нововолинського міського
суду Волинської області від 9 грудня 2009
року указаний позов задоволено
частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 101 000 грн на відшкодування
моральної та майнової шкоди, завданої
злочином. Ухвалено стягувати щомісячно
із ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 300 грн
на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
досягнення нею повноліття.

У серпні 2012 року в інтересах ОСОБА_3, яка
діє в інтересах ОСОБА_4, до
суду звернувся прокурор із позовом до
ОСОБА_5 про збільшення розміру
відшкодування шкоди, завданої смертю
потерпілого, посилаючись на те, що
починаючи із 2007 року збільшився розмір
середньомісячної заробітної плати
машиніста гірничих виїмкових машин 6
розряду (на такій посаді працював
потерпілий ОСОБА_6.), яка станом на
серпень 2012 року становить 9 446,
19 грн. Просив збільшити розмір
відшкодування із 300 грн до 3 148, 73
грн щомісяця.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 28 лютого 2013 року у
задоволенні позову відмовлено з тих
підстав, що рішенням суду від 9 грудня
2009 року розмір відшкодування не
пов'язувався із розміром мінімальної
заробітної плати, тому не може бути
збільшений із цих підстав відповідно
до ч. 2 ст. 1208 ЦК України.

У листопаді 2013 року у справі, що
розглядається, ОСОБА_3 звернулася до
суду в інтересах неповнолітньої дочки
ОСОБА_4 із позовом до ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди, завданої смертю
потерпілого. На обґрунтування вимог
посилалася на те, що рішенням суду від 9
грудня 2009 року було визначено розмір
щомісячного відшкодування у сумі 300 грн
на підставі мирової угоди, укладеної
між нею та відповідачем. Разом з тим,
такий розмір є недостатнім для
утримання дитини, у його збільшенні
було відмовлено рішенням апеляційного
суду Волинської області від 28 лютого
2013 року з тих підстав, що його визначено
добровільно сторонами у мировій угоді,
а не виходячи із мінімальної
заробітної плати.

Посилаючись на те, що у 2009 році вона
заявляла та суд вирішив її позов про
відшкодування майнової шкоди, завданої
злочином, а не смертю потерпілого,
ОСОБА_3 просила визначити розмір
щомісячного відшкодування шкоди,
завданої смертю потерпілого, виходячи
із середнього місячного заробітку
ОСОБА_6, який він отримував до смерті,
відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України. У
зв'язку з цим на підставі нових
розрахунків позивач просила
перерахувати розмір сум, які підлягали
до виплати щомісяця у період із 1 січня
2007 року по 1 листопада 2013 року, т а
стягнути їх із відповідача у
розмірі

159 872,53 грн; щомісячно стягувати із
відповідача на утримання дитини
потерпілого до досягнення нею
повноліття кошти у розмірі 1/3 частини
середньомісячного заробітку ОСОБА_6

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, що розглядається, на підставі п.
2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд першої
інстанції, із висновками якого
погодився апеляційний суд, посилаючись
на вищенаведені обставини, виходив із
того, що рішенням Нововолинського
міського суду Волинської області
від

9 грудня 2009 року, яке набрало законної
сили, між сторонами вирішено спір про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Такий висновок судів попередніх
інстанцій є правильним. Фактично, суть
заявлених в листопаді 2013 року позовних
вимог ОСОБА_3 зводиться до зміни
способу визначення розміру
щомісячного відшкодування шкоди, який
був визначений рішенням
Нововолинського міського суду
Волинської області від

9 грудня 2009 року.

Ухвалюючи рішення 9 грудня 2009
року щодо стягнення щомісячних
платежів на утримання
неповнолітньої доньки загиблого
ОСОБА_6 -

ОСОБА_4, суд керувався ст.ст.1200, 1202 ЦК
України, які регулюють питання
відшкодування шкоди, завданої смертю
потерпілого, та порядок відшкодування
шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після
набрання рішенням суду законної сили
сторони та треті особи із самостійними
вимогами, а також їх правонаступники не
можуть знову заявляти в суді ту саму
позовну вимогу з тих самих підстав, а
також оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини.

За п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, якщо є таке,
що набрало законної сили рішення суду
або ухвала суду про закриття
провадження у справі у зв'язку з
відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав,
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі.

Враховуючи викладене, підстав для
скасування оскаржуваних ухвал суду
першої та апеляційної інстанцій немає.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4,
відхилити.

Ухвалу Нововолинського міського суду
Волинської області від 2 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 12 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Мартинюк

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

М.І. Наумчук

В.О. Савченко