УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В., Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 14 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 26 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_6
отримав у позивача кредит у розмірі 5000
грн у вигляді встановленого ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки та зобов'язався виконати
кредитні зобов'язання відповідно до
умов кредитного договору. Внаслідок
порушення графіку сплати коштів станом
на 31 липня 2013 року за відповідачем
наявна заборгованість за кредитними
зобов'язаннями у розмірі 24 404,46 грн.

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 14 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 26 листопада 2013 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 24 404,46 грн та судові витрати у
розмірі 244 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і закрити провадження у
справі.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимог не відповідають з огляду на
наступне.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та у порядку, що
встановлені договором.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 цього ж
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Судами встановлено, що на підставі
письмової заяви ОСОБА_6 від 24
березня 2006 року позивач надав
відповідачу кредит у розмірі 5000 грн у
вигляді встановленого ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки та зобов'язався виконати
кредитні зобов'язання відповідно до
умов кредитного договору.

Сторонами погоджено, що договір
складається з заяви позичальника, Умов
надання банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою і
тарифів. На виконання договору
позивачем на ім'я відповідача був
відкритий картковий рахунок.

Заперечуючи проти заявлених вимог,
відповідач, зокрема, посилалася на те,
що позивач пропустив строк позовної
давності і просив відмовити у
задоволенні позовних вимог з цих
підстав (а.с. 26-27).

Заперечення відповідача щодо
закінчення строків позовної давності
судами належним чином не перевірені.

Відповідно до пункту 3.1 Умов і правил
надання банківських послуг для надання
послуг Банк відкриває клієнту
Картрахунки, видає клієнту Картки. Їх
вид і строк дії визначений у заяві і в
Пам'ятці клієнта. Датою укладення
договору є дата відкриття рахунку,
указаного в розділі «Відмітки банку»
заяви. Відповідно до пункту 9.12 цих же
Умов, договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку не одна із сторін не
попередить другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично поновлюється на такий же
строк.

Зазначені положення Умов і правил
надання банківських послуг свідчать
про те, що строк дії договору
визначається не тільки цими правилами,
а й положеннями, вказаними у Пам'ятці
клієнта та строком дії кредитної
картки.

Між тим Пам'ятка клієнта судом не
досліджувалася і до справи не
прикладена, а питання щодо строку дії
кредитної картки судом не
з'ясовувалося.

З огляду на ці обставини суд мав
враховувати не тільки положення пункту
9.12 Умов і правил надання банківських
послуг про автоматичне продовження дії
договору в разі неподання заяви про
припинення, а й строки, встановлені у
Пам'ятці клієнта.

Без встановлення зазначених обставини
висновок суду про автоматичне
продовження договору є передчасним.

Крім того, у правовій позиції
Верховного Суду України, викладеній в
постанові від 06 листопада 2013 року в
справі № 6-116цс13 зазначено, що
відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів (п. 6.9 Умов і правил
надання банківських послуг).

У разі встановлення у договорі різних
видів цивільно-правової
відповідальності за різні порушення
його умов, одночасне застосування
таких заходів відповідальності не
свідчить про недотримання положень,
закріплених у ст. 61 Конституції України
щодо заборони подвійної
цивільно-правової відповідальності за
одне і те саме порушення.

Вирішуючи спір апеляційний суд не
перевіряв коли у кредитора виникло
право на звернення до суду та чи в межах
строку позовної давності позивач
звернувся до суду із заявленими
вимогами.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені апеляційним судом, то
оскаржувані судові рішення на підставі
ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статями 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 14 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 26 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді: А.О.
Леванчук А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Т.О. Писана