Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового
засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Уніка», третя
особа: моторне (транспортне) страхове
бюро України, про стягнення коштів за
договором страхування та моральної
шкоди

за апеляційною скаргою приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Уніка»

на заочне рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 12 червня
2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ
СК «Уніка»). Остаточно просила визнати
незаконною відмову відповідача у
виплаті страхового відшкодування,
стягнути на її користь 66 991,76 грн.
страхового відшкодування та 2 000 грн.
моральної шкоди (а.с.61-63). Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що 11 березня 2013
року уклала з ПрАТ СК «Уніка» договір
добровільного страхування належного
їй автомобіля марки Ford Fiesta 1,25 МТ,
реєстраційний номер НОМЕР_1. Внаслідок
ДТП, яка сталася 22 серпня 2013 року, її
автомобіль отримав пошкодження. Однак,
відповідач відмовив їй у виплаті
страхового відшкодування з мотивів
повідомлення нею неправдивої
інформації. Оскільки, відповідач не
виконав свої зобов'язання по виплаті
страхового відшкодування, їй
спричинено моральну шкоду.

Заочним рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 12 червня
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ СК «Уніка» 66 991,76 грн.
страхового відшкодування. У
задоволенні решти вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ПрАТ СК «Уніка»
подало апеляційну скаргу. Просить
рішення скасувати в частині стягнення
страхового відшкодування та ухвалити
нове, яким у задоволенні позову
відмовити в повному обсязі. Вважає, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що суд
не прийняв до уваги того, що рішення про
відмову у виплаті страхового
відшкодування було прийняте у зв'язку з
повідомленням позивачкою
недостовірної інформації стосовно
особи, яка в момент ДТП керувала
застрахованим транспортним засобом, що
позбавило ПрАТ СК «Уніка» можливості
встановити дійсні причини та обставини
настання заявленого випадку з метою
кваліфікації його страховим або
нестраховим.

Розглянувши справу, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Апеляційна скарга подана на
рішення щодо частини вирішених вимог,
тобто щодо стягнення з страхової
компанії на користь позивача
страхового відшкодування у розмірі 66 991
грн. 76 коп. Суд апеляційної станції
відповідно до принципу
диспозитивності не робить висновків
щодо неоскарженої частини, тобто щодо
відмови у стягненні моральної шкоди.

Страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів (ст.1
Закону України «Про страхування»).

Один із видів добровільного
страхування - страхування наземного
транспорту (крім залізничного) (ст.6
Закону України «Про страхування»).

Страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася, і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі
(ч.2 ст.8 Закону України «Про
страхування»).

Відповідно до ст.979 ЦК України, ст.
16 Закону України «Про страхування» за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Із матеріалів справи вбачається
та судом установлено, що між Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «УНІКА»(страховик) та ОСОБА_1
(страхувальник)11 березня 2013 року
укладений договір добровільного
страхування наземного транспорту
(а.с.2-5).

Строк дії договору: з 14 березня 2013 року
до 13 березня 2014 року; застрахований
транспортний засіб - автомобіль марки
Ford Fiesta 1,25 МТ, реєстраційний номер
НОМЕР_1; страхові ризики, у тому числі,
ДТП.

Дорожньо-транспортна пригода - це
подія, що відбулася внаслідок
зіткнення застрахованого
транспортного засобу з рухомим та (або)
нерухомим об'єктом (об'єктами), наїзд на
них (у тому числі на споруди, тварин,
перепони), падіння, перевертання
застрахованого транспортного засобу,
биття скла (крім випадків протиправних
дій третіх осіб), напад тварин на
застрахований транспортний засіб;
самовільне падіння предмета на
застрахований транспортний засіб,
провал під лід, та в результаті
настання такої події спричинено
матеріальний збиток (п.2.2 розділу 2
вищеназваного договору).

Постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою (
ч.4 ст.61 ЦПК України).

Із постанови судді Богунського
районного суду м. Житомира вбачається,
що ОСОБА_1 22 серпня 2013 року на Західному
шосе Житомирського району, керуючи
автомобілем марки Ford Fiesta 1,25 МТ,
реєстраційний номер НОМЕР_1, не вибрала
безпечної швидкості руху, не врахувала
дорожню обстановку, не впоралася з
керуванням та здійснила перекидання
автомобіля, внаслідок чого автомобіль
отримав механічні пошкодження (а.с.80).

ОСОБА_1 визнано винною у вчинені
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП.

Відповідно до п.п.6.3.4, 6.3.5 п.6.3 розділу 6
договору добровільного страхування
наземного транспорту страховик має
право:

- самостійно з'ясовувати причини,
обставини страхового випадку і розмір
збитків, направляти запити до
компетентних органів з метою отримання
відповідних висновків, призначити або
уповноважувати осіб (експертів,
аварійних комісарів та ін.) для
визначення причин, обставин та розміру
збитків;

- в разі сумніву в обґрунтованості
(законності) вимоги про здійснення
страхового відшкодування відстрочити
його до отримання підтвердження причин
настання страхового випадку
компетентними органами.

Відповідно до п.п.6.4.5,6.4.6 п.6.4 розділу 6
договору добровільного страхування
наземного транспорту страхувальник
зобов'язаний:

- повідомити страховка про настання
страхового випадку у строк,
передбачений договором;

- при настанні страхового випадку
виконувати дії, передбачені договором,
а також слідувати інструкціям
страховика або його уповноважених
представників та надавати повну
інформацію про причини, обставини
страхового випадку, забезпечувати
можливість страховику (його
уповноваженому представнику)
здійснювати огляд та експертизу
транспортного засобу та/або ДО для
визначення обставин, наслідків
страхового випадку та розміру
заподіяних збитків.

Окрім того, сторони також домовилися,
що у разі настання події, що має ознаки
страхового випадку, страхувальник
повинен негайно сповістити страховика
про страховий випадок за телефонами,
зазначеними в графі «Страховик» на
першій сторінці цього договору, та
протягом 2 (двох) робочих днів надати
письмове повідомлення про подію (пункт
7.1 розділу 7 договору добровільного
страхування наземного транспорту).
Страхувальник повинен повідомити
страховику: номер договору; обставини
настання страхового випадку;
інформацію про пошкодження, заподіяні
ТЗ та/або ДО; місце події і місце
знаходження ТЗ; іншу інформацію на
вимогу страховика. Перевищення
зазначеного у даному пункті терміну
повідомлення можливе тільки у випадку,
коли страхувальник (його довірена
особа) не мав фізичної можливості
своєчасно зробити повідомлення, що
повинно бути документально
підтверджено.

Листом від 17 вересня 2013 року №5193
відповідач відмовив позивачу у
виплаті страхового відшкодування за
вищевказаним страховим випадком,
посилаючись на те, що за телефонним
повідомленням застрахованим
автомобілем керував ОСОБА_2, а за
протоколом про адміністративне
правопорушення - ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.991 ЦК України, п.3
ч.1 ст.26 Закону України «Про
страхування», п.п.11.1.3 п.11.1 розділу 11
договору добровільного страхування
наземного транспорту страховик має
право відмовитися від здійснення
страхової виплати у разі подання
страхувальником завідомо неправдивих
відомостей про об'єкт страхування або
про факт настання страхового випадку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила,
що керувала застрахованим автомобілем
особисто. Після ДТП перебувала у стані
стресу (розгубилася). Автоматично по
телефону покликала на допомогу ОСОБА_2,
який приїхав на місце пригоди та
допоміг їй справитися із собою.
Оскільки вона від пережитого страху
трусилася, нечітко мислила та не могла
зв'язано говорити, то, як її довірена
особа, ОСОБА_2 телефонував у страхову
компанію, щоб повідомити про ДТП, яка
сталася із нею.

У заяві про виплату страхового
відшкодування від 28 серпня 2013 року
ОСОБА_1 вказала, що сама керувала
застрахованим автомобілем (а.с.111).

Керування застрахованим автомобілем
ОСОБА_1 підтверджується також
протоколом про адміністративне
правопорушення від 22 серпня 2013 року
(а.с.77).

Заперечення відповідача ґрунтуються
лише на листі від 17 вересня 2013 року №5193,
у змісті якого посилання на базу даних
Контакт-Центр СК «УНІКА» (а.с.7).

Такий доказ є опосередкованим.
Висновки суду не можуть ґрунтуватися
на припущеннях.

У пункті 19 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних справ від 01 березня
2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» судам роз'яснено, що з
урахуванням змісту статті 979 ЦК
України та статті 16 Закону України «Про
страхування» у разі настання
страхового випадку страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору
страхування є підставою для відмови у
виплаті лише в тому разі, якщо таке
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатись, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватися
судом у кожному конкретному випадку.

Оцінюючи у сукупності надані сторонами
на засадах змагальності докази,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
ОСОБА_1, як страхувальник, не надавала
страховій компанії неправдивих
відомостей про водія застраховаого
транспортного засобу та відповідач не
надав суду доказів, які б свідчили про
існування обставин, які б перешкоджали
йому переконатись, що ДПТ є страховим
випадком.

Таким чином, страховий випадок настав,
а тому страховик зобов'язаний
виплатити позивачу страхове
відшкодування, оскільки зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору (ст.526 ЦК
України).

Вартість відновлювального ремонту
застрахованого автомобіля у розмірі 66
991 грн. 76 коп. підтверджується висновком
судової автотоварознавчої експертизи
№3711 (а.с.50-52).

З огляду на наведене вище, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Однак, під час розгляду справи
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права. Так, у
мотивувальній частині свого рішення
суд першої інстанції посилається на
Закон України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у тому числі на
статтю 22 цього Закону. Цей Закон
регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, а між сторонами у справі
укладався договір добровільного
страхування наземного транспорту.
Оскільки на спірні правовідносини, які
виникли із договору добровільного
страхування, не поширюється дія Закону
про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності,
має місце порушення норм матеріального
права, а тому колегія суддів згідно
ст.309 ЦПК України змінює заочне рішення
суду першої інстанції, виключаючи із
його мотивувальної частини посилання
на Закон України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у тому числі на
статтю 22 цього Закону.

У решті заочне рішення
залишається без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Уніка» задовольнити
частково.

Заочне рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 12 червня
2014 року змінити.

Виключити із мотивувальної
частини рішення суду посилання на
Закон України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у тому числі на
статтю 22 цього Закону.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: