Придніпровський районний суд
номер справи 2314/5554/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року Придніпровський
районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді
Демчика Р.В.

при секретарі
Гладун В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання майна особистою
приватною власністю, зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
визнання договору дарування недійсним,
розподіл майна подружжя та визнання
права власності на частину майна,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про визнання майна особистою
приватною власністю.

Під час розгляду справи відповідач
змінила прізвище на «ОСОБА_2».

Свій позов обґрунтовує тим, що 29 серпня
1998 року він зареєстрував шлюб з
відповідачкою.

В період шлюбу, 4 листопада 2011 року за
договором купівлі-продажу ними була
придбана квартира АДРЕСА_1. Квартира
була придбана за 50000 грн.

Незважаючи на те, що квартира АДРЕСА_1
була придбана в шлюбі з відповідачем,
вважає, що квартира є його особистою
власністю виходячи з наступного.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 12 червня 2008 року за
ним було визнано право власності в
порядку спадкування на квартиру
АДРЕСА_2. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК
України майно, набуте одним із подружжя
за час шлюбу в порядку спадкування є
особистою приватною власністю
чоловіка. Таким чином квартира АДРЕСА_2
була його особистою приватною
власністю.

З метою покращення житлових умов, 4
листопада 2011 року за договором
купівлі-продажу він продав квартиру
АДРЕСА_2 за 62800 грн., та одночасно
придбав квартиру АДРЕСА_1.

Кошти, які він отримав від продажу
квартири АДРЕСА_2 були витрачені на
придбання спірної квартири АДРЕСА_1.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України
передбачено, що особистою приватною
власністю чоловіка є майно, набуте ним
за час шлюбу, але за кошти, які належали
йому особисто.

Просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1
його особистою приватною власністю,
визнати за ним право на квартиру
АДРЕСА_1 та стягнути на його користь
судові витрати.

Відповідач звернулася до суду з
зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
визнання договору дарування недійсним,
розподіл майна подружжя та визнання
права власності на частину майна.

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що 29
серпня 1998 року вона зареєструвала шлюб
з позивачем. Від шлюбу мають
неповнолітню дитину - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішення Драбове - Барятинської
сільської ради Драбівського району
Черкаської області №14-16 від 21 грудня 2004
року, відповідачу для потреб сім'ї
безкоштовно передано земельну ділянку,
площею 0,41 га., для ведення особистого
селянського господарства та виданий
державний акт на право власності на
землю ЯА №472067, яка розташована по
АДРЕСА_3.

На вказаній земельній ділянці вони з
позивачем за спільні кошти збудували
садибу, яка складається з житлового
будинку та надвірних споруд. Садиба
була зареєстрована на позивача та йому
були видані правовстановлюючі
документи.

25 березня 2009 року, садиба, яка є
сумісною власністю подружжя була
подарована позивачем його матері -
ОСОБА_6

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина
та чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя за взаємною згодою,
але згоди на відчуження спільної
садиби вона не надавала.

Крім того, за час перебування в шлюбі,
ними було придбане спільне майно:
морозильну камеру «Беко», вартістю 2000
грн., телевізор «Філіпс», вартістю 6700
грн., праску «Філіпс» вартістю 500 грн.,
вентилятор «Ханза», вартістю 150 грн.,
пилосос «Самсунг», вартістю 250 грн.,
м'ясорубку «Браун», вартістю 450 грн.,
соковижималку «Мулінекс», вартістю 400
грн., пароварку «Тефаль», вартістю 450
грн., холодильник, вартістю 1300 грн.,
комп'ютер, вартістю 6000 грн., газову
плиту «Кайзер», вартістю 7000 грн.,
пральну машину «Бош», вартістю 3500 грн.,
електрошвейну машину «Дженон»,
вартістю 2600 грн., диван, вартістю 2900
грн., стіл комп'ютерний, вартістю, 600
грн., стіл кухонний та чотири
табуретки, вартістю 450 грн.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 12 червня 2008 року за
позивачем було визнано право власності
в порядку спадкування на квартиру
АДРЕСА_2, яку він 4 листопада 2011 року
продав.

Використовуючи кошти, отримані за
продаж вказаної квартири, а також
спільні кошти, вони придбали
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Придбана квартира більша, за квартиру,
яка належала на праві особистої
власності позивачу як по вартості так і
по площі. Крім того, вони за сумісні
кошти зробили капітальний ремонт
квартири.

Просила суд визнати договір дарування
садиби АДРЕСА_3, укладений 25 березня 2009
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 недійсним,
визнати садибу АДРЕСА_3 спільною
сумісною власністю подружжя, визнати
за нею право власності на ? частину
садиби АДРЕСА_3, визнати за нею право
власності на праску «Філіпс» вартістю
500 грн., вентилятор «Ханза», вартістю 150
грн., пилосос «Самсунг», вартістю 250
грн., м'ясорубку «Браун», вартістю 450
грн., соковижималку «Мулінекс»,
вартістю 400 грн., пароварку «Тефаль»,
вартістю 450 грн., холодильник, вартістю
1300 грн., газову плиту «Кайзер», вартістю
7000 грн., пральну машину «Бош», вартістю
3500 грн., електрошвейну машину «Дженон»,
вартістю 2600 грн., стіл кухонний та
чотири табуретки, вартістю 450 грн.,
визнати за нею право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні відповідач
збільшила позовні вимоги, просила суд
визнати договір дарування садиби
АДРЕСА_3, укладений 25 березня 2009 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 недійсним, визнати
садибу АДРЕСА_3 спільною сумісною
власністю подружжя, визнати за нею
право власності на ? частину садиби
АДРЕСА_3, визнати за нею право власності
на праску «Філіпс» вартістю 500 грн.,
вентилятор «Ханза», вартістю 150 грн.,
пилосос «Самсунг», вартістю 250 грн.,
м'ясорубку «Браун», вартістю 450 грн.,
соковижималку «Мулінекс», вартістю 400
грн., пароварку «Тефаль», вартістю 450
грн., холодильник, вартістю 1300 грн.,
газову плиту «Кайзер», вартістю 7000 грн.,
пральну машину «Бош», вартістю 3500 грн.,
електрошвейну машину «Дженон»,
вартістю 2600 грн., стіл кухонний та
чотири табуретки, вартістю 450 грн.,
визнати за нею право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, визнати
автомобілі «Кіа Ріо» та «Шевролет
Лачеті» спільною сумісною власністю
подружжя та визнати за нею право
власності на ? частину вартості
автомобіля «Кіа Ріо» в сумі 38300 грн.,
визнати за нею право власності на ?
частину вартості автомобіля «Шевролет
Лачеті» в сумі 40130 грн.

Збільшені позовні вимоги обґрунтовує
тим, що під час шлюбу з позивачем, ними,
за спільні кошти було придбано
автомобіль «Кіа Ріо». Вказаний
автомобіль був зареєстрований в МРЕО 11
липня 2007 року. 5 жовтня 2010 року позивач,
таємно від неї зняв з обліку автомобіль
та без її згоди здійснив відчуження.
Ринкова вартість автомобіля «Кіа Ріо»
складає 76600 грн., а тому на її користь з
позивача необхідно стягнути
компенсацію ? частину вартості
автомобіля в сумі 38300 грн.

Крім того під час шлюбу, за сумісні
кошти, таємно від неї, позивач 3 березня
2010 року придбав автомобіль «Шевролет
Лачеті», який 6 липня 2012 року без її
відома та згоди відчужив на користь
іншої особи. Кошти від реалізації
автомобіля їй не віддав та на потреби
сім'ї не витратив. Ринкова вартість
автомобіля «Шевролет Лачеті» складає
80260 грн., а тому на її користь з позивача
необхідно стягнути компенсацію ?
частину вартості автомобіля в сумі 40130
грн.

Про те, що позивач купував та
відчужував вказані автомобілі вона
дізналася в 2012 році.

ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та
відповідно довіреності в інтересах
ОСОБА_3 свій позов до ОСОБА_2 підтримав,
проти задоволення зустрічного позову
до нього та ОСОБА_3 про визнання
договору дарування недійсним, розподіл
майна подружжя та визнання права
власності на частину майна
заперечував.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти
задоволення позову ОСОБА_1 до неї про
визнання майна особистою приватною
власністю заперечувала, зустрічний
позов просила задовольнити в повному
обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання майна особистою приватною
власністю, та зустрічний позов ОСОБА_2
до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору
дарування недійсним, розподіл майна
подружжя та визнання права власності
на частину майна підлягають до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

Як вбачається з свідоцтва про
одруження, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися
29 серпня 1998 року. Після одруження
ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2.

Заочним рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 3 вересня
2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
розірвано.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 12 червня 2008 року за
ОСОБА_1 визнане право власності на
спадкове майно - квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування.

Оскільки квартира АДРЕСА_2 набута
ОСОБА_1 в порядку спадкування, вона є
його особистою приватною власністю.

4 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8
було укладено договір купівлі-продажу
квартири.

Відповідно до п. 1 договору, ОСОБА_1
передає у власність, а ОСОБА_8 приймає у
власність квартиру АДРЕСА_2,
зобов'язується оплатити її вартість за
ціною та на умовах, встановлених у
цьому договорі.

Відповідно до п.3 договору, квартира що
відчужується, належить ОСОБА_1 на
підставі рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 12 червня
2008 року та зареєстрованого в КП
«ЧООБТІ»: книга 3, номер запису 127.

Відповідно до п.5 договору, продаж
вчинено за погоджену сторонами суму:
62800 грн. Сторони свідчать, що вони
обізнані стосовно рівня ринкових цін
на аналогічні квартири; за їх розсудом
визначена у цьому договорі вартість
саме цієї квартири є справедливою і
відповідає її дійсній вартості.

Вказаний договір підписано сторонами,
та посвідчений приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 4 листопада 2011 року,
реєстр № 2576.

4 листопада 2011 року між ОСОБА_10 та
ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу квартири.

Відповідно до п. 1 договору, ОСОБА_10
передає у власність, а ОСОБА_2 приймає у
власність квартиру АДРЕСА_1,
зобов'язується оплатити її вартість за
ціною та на умовах, встановлених у
цьому договорі.

Відповідно до п.5 договору, продаж
вчинено за погоджену сторонами суму:
50000 грн. Сторони свідчать, що вони
обізнані стосовно рівня ринкових цін
на аналогічні квартири; за їх розсудом
визначена у цьому договорі вартість
саме цієї квартири є справедливою і
відповідає її дійсній вартості.

Відповідно до п.6 договору, придбання
квартири за цим договором вчиняється
за письмовою згодою чоловіка покупця -
ОСОБА_1, викладеною у вигляді заяви,
справжність підпису на якій засвідчено
приватним нотаріусом Черкаського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 4
листопада 2011 року, за № 2580, що
призначена для зберігання у справах
нотаріуса.

Вказаний договір підписано сторонами,
та посвідчений приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 4 листопада 2011 року,
реєстр № 2581.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
набувачем вказаної квартири є ОСОБА_2, а
ОСОБА_1 лише надавав письмову згоду на
придбання вказаної квартири.

Те, що квартира АДРЕСА_1 є власністю
відповідача підтверджується й витягом
про державну реєстрацію прав.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

В судовому засіданні позивачем не
надано доказів того, що під час шлюбу з
відповідачкою він набув право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з цим суд вважає, що ОСОБА_1 не
набув право власності на квартиру
АДРЕСА_1, а лише надавав згоду на
придбання вказаної квартири а тому
його посилання на те, що вказане майно
набуте ним за час шлюбу за його кошти
(п.3 ч.1 ст. 57 СК України) є помилковим.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (частина 1 статті 70 СК
України).

За таких обставин суд приходить до
висновку, що квартира АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю подружжя -
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка в подальшому
змінила прізвище на ОСОБА_2, а тому за
ОСОБА_1 слід визнати право власності на
? частину квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з квитанції від 5 липня 2012
року, позивачем за подачу позовної
заяви до суду сплачено 500 грн.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України на
користь позивача з відповідача слід
стягнути судові витрати пропорційно до
задоволеної частини позовних вимог у
сумі 250 грн.

Згідно з пунктами 23, 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року N 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (частина 4
статті 65 СК України).

Судом встановлено, що під час шлюбу
сторони придбали рухомі речі, які
складаються із предметів побутової
техніки, меблів та інших речей а саме:
морозильну камеру «Беко», вартістю 2000
грн., телевізор «Філіпс», вартістю 6700
грн., праску «Філіпс» вартістю 500 грн.,
вентилятор «Ханза», вартістю 150 грн.,
пилосос «Самсунг», вартістю 250 грн.,
м'ясорубку «Браун», вартістю 450 грн.,
соковижималку «Мулінекс», вартістю 400
грн., пароварку «Тефаль», вартістю 450
грн., холодильник, вартістю 1300 грн.,
комп'ютер, вартістю 6000 грн., газову
плиту «Кайзер», вартістю 7000 грн.,
пральну машину «Бош», вартістю 3500 грн.,
електрошвейну машину «Дженон»,
вартістю 2600 грн., диван, вартістю 2900
грн., стіл комп'ютерний, вартістю, 600
грн., стіл кухонний та чотири
табуретки, вартістю 450 грн.

Вирішуючи питання про те, які саме речі
слід виділити позивачці, а які
відповідачу, суд враховує їх
призначення, ступінь необхідності
кожному із подружжя, а також те, що
позивач погодився на варіант поділу
майна, запропонований відповідачко.

У зв'язку з цим суд вважає, що ОСОБА_2 із
спільного майна подружжя слід виділити
слідуюче майно: праску «Філіпс»
вартістю 500 грн., вентилятор «Ханза»,
вартістю 150 грн., пилосос «Самсунг»,
вартістю 250 грн., м'ясорубку «Браун»,
вартістю 450 грн., соковижималку
«Мулінекс», вартістю 400 грн., пароварку
«Тефаль», вартістю 450 грн., холодильник,
вартістю 1300 грн., газову плиту «Кайзер»,
вартістю 7000 грн., пральну машину «Бош»,
вартістю 3500 грн., електрошвейну машину
«Дженон», вартістю 2600 грн., стіл
кухонний та чотири табуретки, вартістю
450 грн.

ОСОБА_1 із спільного майна подружжя
слід виділити слідуюче майно:
морозильну камеру «Беко», вартістю 2000
грн., телевізор «Філіпс», вартістю 6700
грн., комп'ютер, вартістю 6000 грн., диван,
вартістю 2900 грн., стіл комп'ютерний,
вартістю, 600 грн.

Крім того, як вбачається з рішення
виконавчого комітету
Драбове-Барятинської сільської ради
Драбівського району Черкаської
області №69 від 16 червня 1995 року ОСОБА_1
було наділено земельною ділянкою
розміром 0,40 га., з них 0,25 га для
обслуговування жилого будинку.

Рішенням Драбівського районного суду
Черкаської області від 13 березня 2009
року за ОСОБА_1 визнано право власності
на житловий будинок з господарськими
спорудами по АДРЕСА_3.

Як вбачається з договору дарування
будинку від 25 березня 2009 року, ОСОБА_1
подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар
житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3.

Як вбачається з довідки Черкаського
відділу РЕР від 21 листопада 2012 року,
автомобіль «Кіа Ріо» д.н.з. НОМЕР_3
зареєстрований 11 липня 2007 року та
знятий з обліку 5 жовтня 2010 року.
Автомобіль «Шевролет Лачеті», д.н.з.
НОМЕР_2, зареєстрований 3 березня 2010
року та знятий з обліку 6 липня 2012 року.

Відповідно до ч.2 ст. 65 СК України, при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Відповідачем в судовому засіданні не
надано доказів того, що договір
купівлі-продажу житлового будинку
укладався без її згоди, у зв'язку з чим
він може бути визнаний судом недійсним.
Не надано відповідачем й доказі того,
що позивач без її відома, таємно,
здійснив відчуження автомобілів «Кіа
Ріо» д.н.з. НОМЕР_3 та «Шевролет Лачеті»,
д.н.з. НОМЕР_2

У зав'язку з цим, суд не вбачає підстав
для задоволення вимог за зустрічним
позовом про визнання договору
дарування садиби АДРЕСА_3, укладеного 25
березня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_3
недійсним, визнання садиби АДРЕСА_3
спільною сумісною власністю подружжя
та стягнення з позивача на користь
відповідача компенсацію ? частину
вартості автомобілів в «Кіа Ріо» д.н.з.
НОМЕР_3 та «Шевролет Лачеті», д.н.з.
НОМЕР_2.

Не може бути задоволена вимога
відповідача про визнання за нею права
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, оскільки як вбачається з
витягу про державну реєстрацію прав,
відповідач вже є власником квартири
АДРЕСА_1. Крім того, при визнанні за
позивачем право власності на ? частини
квартири АДРЕСА_1, інша ? частина
квартири залишається в володінні
користуванні та розпорядженні
відповідача.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України на
користь відповідача з позивача слід
стягнути судові витрати пропорційно до
задоволеної частини позовних вимог за
зустрічним позовом у сумі 250 грн.

На підставі наведеного, ст.ст. 57, 65,69,70 СК
України, керуючись ст.ст. 10, 14, 212, 213, ЦПК
України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
майна особистою приватною власністю
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 250
грн. судового збору

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про визнання договору дарування
недійсним, розподіл майна подружжя та
визнання права власності на частину
майна задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_2 із спільного майна
подружжя слідуюче майно: праску
«Філіпс» вартістю 500 грн., вентилятор
«Ханза», вартістю 150 грн., пилосос
«Самсунг», вартістю 250 грн., м'ясорубку
«Браун», вартістю 450 грн., соковижималку
«Мулінекс», вартістю 400 грн., пароварку
«Тефаль», вартістю 450 грн., холодильник,
вартістю 1300 грн., газову плиту «Кайзер»,
вартістю 7000 грн., пральну машину «Бош»,
вартістю 3500 грн., електрошвейну машину
«Дженон», вартістю 2600 грн., стіл
кухонний та чотири табуретки, вартістю
450 грн.

Виділити ОСОБА_1 із спільного майна
подружжя слідуюче майно: морозильну
камеру «Беко», вартістю 2000 грн.,
телевізор «Філіпс», вартістю 6700 грн.,
комп'ютер, вартістю 6000 грн., диван,
вартістю 2900 грн., стіл комп'ютерний,
вартістю, 600 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 170
грн. судового збору.

В задоволені решти вимог за зустрічним
позовом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Черкаської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Повний текст рішення суду
виготовлено 21 березня 2014 року.

Головуючий Р. В. Демчик