АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/5173/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Ромазан В.В. Провадження №
22-ц/789/1275/14 Доповідач - Шевчук
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач З. Є.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю сторін - апелянта - ОСОБА_1

її представника - ОСОБА_2

позивачки ОСОБА_3 та її представника -

ОСОБА_4

позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника Настасівської сільської
ради

- Котик В.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 1 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_8,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, Настасівської
сільської ради, третя особа
Тернопільська районна державна
нотаріальна контора про скасування
рішення Настасівської сільської ради,
свідоцтва про право власності та
визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 1 жовтня 2014
року позов ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_1, Настасівської
сільської ради, третя особа
Тернопільська районна державна
нотаріальна контора про скасування
рішення Настасівської сільської ради,
свідоцтва про право власності та
визнання права власності задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано
рішення виконавчого комітету
Настасівської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області №4 від 21 січня 2000 року «Про
оформлення права власності на житловий
будинок з надвірними будівлями,
спорудами», що знаходиться в АДРЕСА_1 за
померлим ОСОБА_10.

Скасовано свідоцтво про право
особистої власності на житловий
будинок виданого ОСОБА_10 виконавчим
комітетом Настасівської сільської
ради народних депутатів
Тернопільської області 13 березня 2000
року на житловий будинок з належними до
нього будівлями та спорудами, який
розташований у с.Настасів по
вул.Загребля за №347.

Скасовано свідоцтво про право
власності, видане ОСОБА_10 Олександрі
Теодорівні Тернопільською районної
державною нотаріальною конторою 12
квітня 2000 року на 1/2 (одну другу) частину
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель та споруд
АДРЕСА_1, яке належало померлому
ОСОБА_10.

Скасовано свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане ОСОБА_1
державним нотаріусом Тернопільської
державної нотаріальної контори 18
лютого 2008 року на 1/12 частину спадкового
майна.

Скасовано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, видане ОСОБА_3
державним нотаріусом Тернопільської
державної нотаріальної контори 29 липня
2013 року на 5/12 часток житлового будинку
з надвірними спорудами №347 по вулиці
Загребля в селі Настасів
Тернопільського району Тернопільської
області, який належав померлому
ОСОБА_10.

Визначено, що частка померлого 03
червня 1997 року ОСОБА_10 в праві спільної
власності у житловому будинку АДРЕСА_1
становила - 1/6.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_1 право власності на 1/6
частку, кожному, у праві власності на
житловий будинок АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 1 жовтня 2014
року скасувати, та постановити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

В обгрунтування вимог посилається на
те, що суд неповно з'ясував обставини
справи, а саме, те, що відповідно до
постанови ПВСУ №20 "Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності", до колгоспного
двору відносяться господарства, в яких
хоча б один з його жителів працуював у
колгоспі та був його членом. З усіх
жителів домогосподарства по АДРЕСА_1,
які там проживали станом на 01.01.1991 року
в колгоспі раніше працювали тільки
вона та її чоловік ОСОБА_10 Вона
протягом 1956 року, чоловік з 1951 по 1986 рік.
Тому спірне господарство не мало
статус колгоспного двору, як на це
посилався суд першої інстанції.

У судовому засіданні апелянт
апеляційну скаргу підтримала,
зіславшись на доводи, викладені в ній.

Позивачі апеляційну скаргу
заперечили, рішення суду вважають
законним.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи,
зазначені в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні
вимоги в частині скасування рішення
Настасівської сільської ради,
свідоцтва про право власності та
визнаючи право власності на майно, суд
виходив з того, що будинок по АДРЕСА_1
мав статус колгоспного двору та його
членами були сторони по справі, а тому
особи, які були членами цього двору,
мають право на частку в праві сумісної
власності на підставі статей 120, 123 ЦК
Української РСР.

Колегія суддів з такими
висновками суду погоджується .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
помер ОСОБА_10, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

Відповідно до заповіту від 13
травня 1997 року, посвідченого
секретарем виконавчого комітету
Настасівської сільської ради
Тернопільського району, ОСОБА_10
заповів позивачці, котра йому
доводилась онукою, "належний йому на
праві особистої власності житловий
будинок з надвірними будівлями по
вул.Загребля у с.Настасові та належний
йому на праві особистої власності на
належну частку поля земельний
сертифікат серія ТР №051691".

Згідно рішення №4 виконавчого
комітету Настасівської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області від 21 січня 2000 року «Про
оформлення права власності на житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами», житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами, за
адресою в АДРЕСА_1 належав померлому
ОСОБА_10

На підставі даного рішення,
виконавчим комітетом Настасівської
сільської ради народних депутатів
Тернопільської області 13 березня 2000
року видане свідоцтво на право
особистої власності на житловий
будинок, відповідно до якого, цілий
житловий будинок з належними до нього
будівлями та спорудами, який
розташований в АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_10

Тернопільською районною
державною нотаріальною конторою від 2
квітня 2000 року, на підставі ст.22
Кодексу про шлюб і сім'ю України,
ОСОБА_1, як дружині ОСОБА_10, видане
свідоцтво про право власності на 1/2
частину житлового будинку з
надвірними з надвірними будівлями і
спорудами АДРЕСА_1, яке належало ОСОБА_10
на підставі свідоцтва про право
власності, виданого Настасівською
сільською радою 13.03.2000 року.

Державним нотаріусом
Тернопільської районної державної
нотаріальної контори 18 лютого 2008 року,
ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на
спадщину за законом, відповідно до
якого їй належить 1/12 частина
спадкового майна, яке складається із
1/2 частки житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
побудов і споруд АДРЕСА_1, яке належало
померлому ОСОБА_10 на підставі
свідоцтва про право власності на
житловий будинок від 13 березня 2000 про
року.

29 липня 2013 року державним
нотаріусом Тернопільської державної
нотаріальної контори ОСОБА_3 видане
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на 5/12 часток житлового
будинку з надвірними будівлями і
спорудами АДРЕСА_1, який належав
померлому ОСОБА_10 на підставі
свідоцтва про право власності від 13
березня 2000 року.

Відповідно до довідки, виданої
виконавчим комітетом Настасівської
сільської ради №1166 від 03 вересня 2013
року, будинковолодіння, яке
знаходиться в АДРЕСА_1 рахується за
ОСОБА_10, станом на 01.01.1991 року
колгоспний двір, членами двору були:
голова двору ОСОБА_10, дружина ОСОБА_1,
син - ОСОБА_5, невістка - ОСОБА_6, внучка
ОСОБА_3, внучка ОСОБА_11

Колегія суддів не приймає до
уваги доводи апелянта про те, що спірне
будинковолодіння не є колгоспним
двором, оскільки вони не грунтуються на
законі та спростовуються матеріалами
справи.

Порядок ведення погосподарського
обліку в сільських радах визначався
Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів (далі -
Вказівки), затвердженими постановою
Державного комітету статистики СРСР
(далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985
року № 5-24/26, а згодом - Вказівками,
затвердженими постановою Держкомстату
СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

З погосподарських книг
Настасівської сільської ради за період
1980-1982 роки, оглянутих у суді першої
інстанції за 1983-1985 роки, 1986-1990 роки,
1991-1995 роки вбачається, що господарство
ОСОБА_10 належить до суспільної групи
господарства - колгоспний двір, головою
якого був ОСОБА_10 Членами зазначеного
двору станом на 01.01.1990 року були дружина
- ОСОБА_12, син-ОСОБА_5., невістка ОСОБА_6,
онуки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до архівної довідки
від 23.01.2014 року №29/01-31, виданої архівним
відділом Тернопільської державної
адміністрації, в документах архівного
фонду №53 зазначено, що ОСОБА_1 з 1956 року
працювала у місцевому господарстві.
Роботу голови двору ОСОБА_10 у
зазначеному господарстві - колгоспі
«Колос» підтверджено витягами про
нарахування останньому з 1951 року
трудоднів та виплату заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається,
що померлому ОСОБА_1 належала земельна
частка (пай) у землі, яка перебуває у
колективній власності колгоспу
«Колос» с.Настасів Тернопільського
р-ну, Тернопільської області, розміром
2,33 в умовних кадастрових гектарах без
визначення меж цієї частки в натурі (на
місцевості), на підставі сертифікату
на право на земельну частку (пай) серії
ТР №051691.

Відповідно до ст.120 ЦК Української
РСР (чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності (стаття 112
цього Кодексу).

Згідно із ч.2 ст.123 ЦК Української
РСР розмір частки члена двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15
квітня 1991 року, коли відповідно до
постанови Верховної Ради Української
РСР від 26 березня 1991 року № 885-XII був
введений в дію Закон України «Про
власність».

Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963
року у випадку смерті члена
колгоспного двору спадкування в майні
двору не відкривається, а спадкується
лише особисте майно членів колгоспного
двору. Якщо після смерті члена
колгоспного двору інших членів двору
не залишилося, майно двору спадкується
на загальних підставах.

Відповідно до п.6 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 1995 року №20 «Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності», спори щодо майна
колгоспного двору, яке було придбане до
15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за
нормами, що регулювали власність цього
двору, а саме, право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили
це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд
до цієї дати не брали участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба).

Враховуючи наведене суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
спірний будинок відносився до
суспільної групи господарств -
колгоспний двір, про це свідчать витяг
із погосподарської книги , позивачі
були членами колгоспного двору, тому
мають право на частку майна
колгоспного двору.

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України,
правовий акт органу державної влади,
органу влади АРК або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника визнається судом
незаконним та скасовується.

На підставі наведеного суд першої
інстанції вірно визнав за ОСОБА_13,
ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_14, як за
членами колгоспного двору за кожним,
право на 1/6 частку, у праві спільної
сумісної власності, на житловий
будинок АДРЕСА_1 та підставно скасував
оскаржувані рішення Настасівської
сільської ради, свідоцтва про право
власності, які порушують права
позивачів.

Суд першої інстанції вірно
прийшов до висновку, що позивачі не
пропустили строку позовної давності,
оскільки про спірні свідоцтва вони
дізнались після звернення позивача
ОСОБА_13 у червні 2013 року до
Тернопільської районної державної
контори та видачі їй свідоцтва про
право власності за заповітом після
померлого ОСОБА_10

Належних та допустимих доказів
для спростування вказаної обставини
стороною відповідачки суду не надано. А
тому, її доводи про необхідність
застосування до зазначених позовних
вимог наслідків спливу строку позовної
давності не можуть бути прийняті
колегією суддів.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Зважаючи на наведене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції постановлене з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права, а доводи, викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319,324; 325
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 1 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

з оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.М. Шевчук