Справа № 383/1199/14-ц
Провадження №2/383/524/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року Бобринецький районний
суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді - Бондаренко В.В.,

за участю:

секретаря - Могиленко В.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі засідань м. Бобринець
Кіровоградської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Управління
Державної міграційної служби України в
Кіровоградській області, про визнання
особи такою, що втаратила право
користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_3 з вимогою про визнання
відповідача таким, що втратив право
користування житловим приміщенням,
розташованим в АДРЕСА_1 з тих підстав,
що позивач є власником будинку,
відповідач вселився в будинок як член
сім'ї свого батька ОСОБА_5 - колишнього
власника будинку, оскільки право
відповідача на користування будинком є
похідним від права власності ОСОБА_5 на
будинок, яке припинено, відтак
відповідач також втратив право
користування житловим приміщенням і
підлягає зняттю з реєстраційного
обліку. Відповідач з 2010 року за місцем
реєстрації не проживає, та не
користується житловим приміщенням як
житлом, однак відмовляється знятися з
реєстрації, не відноситься до членів
сім'ї власника будинку відповідно
положень ч.4 ст. 156, ч.2 ст.64 ЖК України та
не набув самостійного права на
користування будинком позивача з інших
правових підстав. Реєстрація м'ясця
проживання відповідача в будинку
позивача перешкоджає останній
реалізувати право власності на
будинок, обмежує її у здійсненні права
користування та розпорядження
будинком (а.с.48-50).

В судовому засіданні позивач та його
представник вимоги підтримали з
підстав наведених в позові. Позивач
додатково пояснила, що між нею та
відповідачем існують неприязні
стосунки. Відповідач з 2010 року за
зареєстрованим місцем проживання не
проживає, оскільки виселився та
проживає за іншою адресою.

Представник позивача позовні
підтримала в повному обсязі
посилаючись на обставини вказані в
уточненій позовній заяві.

Відповідач позов не визнав пояснивши,
що з 2010 року виселився з житлового
будинку де він зареєстрований. На даний
час фактично проживає за адресою:
АДРЕСА_2. За місцем його фактичного
проживання власник домоволодіння
відмовляється реєструвати його місце
проживання, а тому йому ніде
зареєструвати своє місце проживання.
Підтвердив, що має неприязні стосунки з
позивачем.

Представник відповідача позов не
визнав та просив відмовити в його
задоволенні, оскільки між сторонами є
неприязні стосунки, а відповідач не
зможе ніде зареєструватися, оскільки
немає власного житла.

Суд, заслухавши сторони та їх
представників, свідків, вивчивши
матеріали справи, оцінивши докази
надані в їх сукупності приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

ОСОБА_3 з 26.05.1993 року має зареєстроване
місце проживання за адресою АДРЕСА_1, що
підтверджується записом в паспорті
відповідача (а.с.38) та записом в домовій
книзі (а.с.6-10) та користувався до 2010 року
вказаним житловим приміщенням як член
сім'ї його батька - ОСОБА_5.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 суду
пояснили, що відповідач до 2010 року
проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом із
батьками, після чого переїхав зі своєю
співмешканкою проживати за іншою
адресою в м. Бобринець.

Відповідач ОСОБА_3 за зареєстрованим
місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1,
з 2010 року фактично не проживає, що
визнається сторонами та в силу ч.1 ст. 60
ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно договору дарування від 28.05.2013
року ОСОБА_5 подарував своїй дочці, а
ОСОБА_1 прийняла у дар житловий будинок
з господарсько-побутовими будівлями,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1 та
набула право власності на вказаний
житловий будинок (а.с.4, 70).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Право власності позивача на набуте нею
нерухоме майно є непорушним, а власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном (ст.ст. 321 та 391 ЦК України).

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що
виникнення права членів сім'ї власника
будинку на користування цим будинком
та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а відтак -
припинення права власності особи на
будинок припиняє право членів її сім'ї
на користування цим будинком.

Таким чином, права членів сім'ї
власника будинку на об'єкт власності є
похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, закон не передбачив при цьому
перехід прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом
(житлового сервітуту) членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку (квартири) (на відміну
від договору найму (оренди) житла - ст.
ст. 810, 814 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України до членів
сім'ї власника будинку (квартири)
належать особи, зазначені в частині
другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Відповідач не належить до членів сім'ї
позивача - власника будинку в розумінні
ст.ст. 64, 156 ЖК України.

Отже, частина 4 статті 156 ЖК України
передбачає збереження такого права
користування житлом лише для членів
сім'ї, які припинили сімейні відносини
з власником будинку, при умові
збереження права власності на будинок
цього ж власника, тобто при незмінності
власника майна.

Таким чином з моменту припинення права
власності на вказаний будинок, як
попередній власник, так і всі члени
сімей попереднього власника втратили
право користування обумовленим
майном.

Оскільки з припиненням права власності
ОСОБА_5 на жиле приміщення, член його
сім'ї - відповідач ОСОБА_3 також утратив
право користування цим приміщенням,
власником житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1 є позивач,
відповідач не належить до членів сім'ї
позивача, відповідач з 2010 року за
адресою місця своєї реєстрації: по
АДРЕСА_1, не проживає, та не набув
самостійного права на користування
вищевказаним будинком з інших правових
підстав, суд приходить до висновку, що
вимоги позову є обґрунтованим та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Посилання позивача та його
представника на те, що відповідачу ніде
зареєструвати своє місце проживання,
оскільки за місцем його фактичного
проживання наймач відмовляється
реєструвати його місце проживання суд
вважає безпідставними та
необґрунтованими, та до уваги не
приймає, оскільки реалізація права
позивача на реєстрацію його місця
проживання не може бути підставою для
порушення чи обмеження права власності
позивача на вказане майно.

А наявність між позивачем та
відповідачем неприязних стосунків не
впливає на припинення у відповідача
права користування житловим будинком
як члена сім'ї колишнього власника, яке
є похідним від права власності на даний
житловий будинок колишнього власника,
яке також припинено.

З огляду на перераховані обставини,
керуючись ст.ст. 60, 213-215, 218, 223 ЦПК
України, ст.ст.321, 379, 382, 383, 391, 405 ЦК
України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Управління Державної
міграційної служби України в
Кіровоградській області, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим будинком,
розташованим по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Кіровоградської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Бобринецький районний суд
Кіровоградської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.В.Бондаренко