Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2296/14
Головуючий у 1-й інстанції: Геєць Ю.В.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 27 березня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ПАТ «Платинум Банк»
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, в ході розгляду справи позивач
зменшив розмір позовних вимог.

В обґрунтування позову Банк зазначав,
що 26.09.2008 року між Закритим акціонерним
товариством „Міжнародний Іпотечний
Банк", правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Платинум Банк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було
укладено Договір про іпотечний кредит
№ 1.68, відповідно до якого
відповідачам були надані грошові кошти
в сумі 136 800 доларів США на строк
користування 240 місяців, а позичальники
зобов'язалися повернути наданий
кредит, сплатити проценти за його
користування в розмірі 11,99 % річних,
виходячи з 360 календарних днів у році та
30 днів у місяці, здійснити всі інші
платежі за кредитом у встановлених
даним договором розмірах і виконати
свої зобов'язання за даним договором в
повному обсязі.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та Банком було укладено
іпотечний договір № 1.68 від 26.09.2008
року. Предметом договору іпотеки є
нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1.

16.01.2012 року на перших прилюдних торгах
було реалізовано квартиру АДРЕСА_1, за
442 500 грн., яка належала відповідачам та
була реалізована ВДВС Дарницького РУЮ
м. Києва у зв'язку із невиконанням
ОСОБА_3, ОСОБА_4 своїх зобов'язань за
договором про іпотечний кредит
№1.68 від 26.09.2008 року. На рахунок
Банку було перераховано грошову суму у
розмірі 384 902,50 грн. згідно виконавчого
напису.

За рахунок перерахованих коштів,
розмір заборгованості відповідачів
перед Банком за кредитним договором
було зменшено.

Станом на 18.05.2013 року заборгованість
відповідачів перед ПАТ «Платинум Банк»
становить 1 320 005 грн. 21 коп., з яких: сума
заборгованості за кредитом - 105 231
доларів США 22 центи, по курсу НБУ станом
на 18.05.2013 року (100 дол. США - 799,30 грн.)
становить 841 113 грн. 14 коп., сума
заборгованості за відсотками - 7 697
доларів США 40 центів, по курсу НБУ
станом на 18.05.2013 року (100 дол. США - 799,30
грн.) становить 61 525 грн. 32 коп., пеня за
несвоєчасне погашення кредиту та
відсотків за період з 19.05.2012 року по
18.05.2013 року - 417 366 грн. 75 коп.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути солідарно
з відповідачів на свою користь
заборгованість за договором про
іпотечний кредит № 1.68 від 26.09.2008
року у розмірі 1 320 005 грн. 21 коп. та
судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 27
березня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Платинум Банк»
заборгованість за договором про
іпотечний кредит № 1.68 від 26.09.2008
року у розмірі 964 163,78 грн., з них:
заборгованість за кредитом - 105 231
доларів США 22 центи (що еквівалентно 841
113 грн. 14 коп.), заборгованість по
відсоткам - 7 697 доларів США 40 центів (що
еквівалентно 61 525,32 грн.), пеня за
простроченими платежами - 7 697 доларів
США 40 центів (що еквівалентно 61 525, 32
грн.).

У задоволені позову в частині
стягнення пені у визначеному позивачем
розмірі відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Платинум Банк» судовий збір у
розмірі 1720 грн. 50 коп. з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

За положеннями ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

За змістом ст.ст. 1054 ч. 1, 1050 ч. 2 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу. У разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в
укладені договору та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 26.09.2008 року між
Закритим акціонерним товариством
„Міжнародний Іпотечний Банк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство „Платинум Банк"
та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір
про іпотечний кредит № 1.68.

Відповідно до п. 1.1 договору про
іпотечний кредит відповідачам було
надано грошові кошти в сумі 136 800
доларів США на строк користування 240
місяців, а солідарні позичальники
зобов'язалися повернути наданий
кредит, сплатити проценти за його
користування в розмірі 11,99 % річних,
виходячи з 360 календарних днів у році та
30 днів у місяці, здійснити всі інші
платежі за кредитом у встановлених
даним договором розмірах і виконати
свої зобов'язання за даним договором в
повному обсязі.

Згідно п. 7.1. договору у разі
прострочення сплати процентів за
користування кредитом та/або частини
суми Кредиту, солідарні позичальники
зобов'язані сплатити кредитору пеню в
розмірі 1 % від простроченої суми
нарахованих процентів та/або
несплаченої частини суми кредиту за
кожний день прострочення (а.с. 7-11, 118).

Для забезпечення виконання зобов'язань
за договором про іпотечний кредит між
сторонами було укладено Іпотечний
договір № 1.68 від 26.09.2008 року, за
умовами якого предметом іпотеки є
квартира АДРЕСА_1 (а.с. 12).

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_3,
ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором
про іпотечний кредит вказана квартира,
що належала відповідачам, була
реалізована на прилюдних торгах
16.01.2012р. за 442 500 грн. (а.с. 13, 115).

Внаслідок перерахуванням коштів за
реалізацію квартири станом на 30.01.2012р.
відповідачі не мали простроченої
заборгованості за кредитним договором,
що вбачається з наданого Банком
розрахунку заборгованості за
договором № 1.68 від 26.09.2008 року (а.с.
85-91).

Проте, у зв'язку невиконанням
зобов'язань за кредитним договором
після 30.01.2012р., станом на 18.05.2013 року
заборгованість відповідачів перед ПАТ
„Платинум Банк" за Договором про
іпотечний кредит № 1.68 від 26.09.2008
року становить 1 320 005 грн. 21 коп., з них:
сума заборгованості за кредитом - 105 231
доларів США 22 центи, по курсу НБУ станом
на 18.05.2013 року (100 дол. США - 799,30 грн.)
становить 841 113 грн. 14 коп., сума
заборгованості за відсотками - 7 697
доларів США 40 центів, по курсу НБУ
станом на 18.05.2013 року (100 дол. США - 799,30
грн.) становить 61 525 грн. 32 коп., пеня за
несвоєчасне погашення кредиту та
відсотків за період з 19.05.2012 року по
18.05.2013 року - 417 366 грн. 75 коп. (а.с. 85-91).

Висновок суду про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відповідає матеріалам справи та
вимогам норм матеріального права,
зокрема, встановленим ст. 526 ЦК України
загальним умовам виконання
зобов'язання та передбаченому ст. 629 ЦК
України принципу обов'язковості
договору.

Задовольняючи позов частково, суд на
підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив
розмір неустойки до 7 697 доларів США 40
центів (гривневий еквівалент 7 697,40 х 7,993
= 61 525,32 грн.). У зв'язку зі зменшенням
розміру неустойки суд зменшив і
загальний розмір суми заборгованості,
яка становить 964 163,78 грн.

В частині зменшення розміру неустойки
на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України рішення
суду першої інстанції Банком не
оскаржене, а тому, у відповідності до ч.
1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку"
апеляційним судом не переглядалось.

Як вбачається з матеріалів справи, до
винесення судом рішення представник
відповідачів ОСОБА_6 надав суду
письмову заяву про застосування строку
позовної давності (а.с. 147-149).

Відмовляючи у застосування до спірних
правовідносин позовної давності, суд
першої інстанції виходив із того, що
строк дії кредитного договору не
закінчився, даний договір не розірвано,
зобов'язання зі сплати кредиту не
виконано.

Проте, повністю погодитися з таким
висновком суду не можна.

Установлено, що строк дії кредитного
договору становить 240 місяців, тобто з
26.09.2008 року до 26.09.2028 року (а.с. 7-11).

Позивач звернувся до суду 29.10.2013р., що
вбачається зі штемпеля на поштовому
конверті (а.с. 24).

Як зазначалося вище, станом на 30.01.2012р.
відповідачі не мали простроченої
заборгованості за кредитним договором,
після вказаної дати платежі за
кредитним договором ОСОБА_3, ОСОБА_4 не
сплачувалися (а.с. 85-91).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Судом установлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальники
зобов'язані здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) у розмірі та в строки,
визначені договором, і щомісяця
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також сплатити пеню за
порушення строків повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржників
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржниками строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
договору погашення кредиту та
процентів повинно здійснюватись
позичальниками частинами 21 числа
кожного місяця, то початок перебігу
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальниками кожного із цих
зобов'язань.

Враховуючи, що кредитний договір діє до
26.09.2028 року, станом на 30.01.2012р.
відповідачі не мали простроченої
заборгованості за кредитним договором,
а вимоги про стягнення заборгованості
були заявлені позивачем 29.10.2013р.,
підстав для застосування загальних
строків позовної давності суд не мав,
доводи апеляційної скарги про сплив
строку загальної позовної давності при
зверненні позивача до суду є
безпідставними.

Проте, судом помилково не застосована
спеціальна позовна давності в один рік
до вимог про стягнення неустойки.

Так, пеня стягується за один рік у
відповідності зі ст. 258 ЦК України.

Застосування строку позовної давності
в один рік щодо стягнення неустойки
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням до суду, а починається
окремо за кожен день, за який вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Заявлені Банком вимоги про стягнення
з відповідачів суми заборгованості
підлягали задоволенню частково з
урахуванням положень ч. 2 ст. 258 ЦК
України про застосування спеціальної
позовної давності в один рік до вимог
про стягнення неустойки.

Таким чином, з відповідачів на користь
Банку підлягала стягненню неустойка за
період з 29.10.2012р. по 18.05.2013р. в розмірі 304
572,36 грн., що вбачається з розрахунку
пені за договором № 1.68 від 26.09.2008
року (а.с. 91).

Суд зменшив розмір неустойки на
підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України до 7 697
доларів США 40 центів (гривневий
еквівалент 61 525,32 грн.), тобто, сума
неустойки, яка стягнута судом, є меншою
ніж сума неустойки, яка підлягала
стягненню в межах строку спеціальної
позовної давності, про помилковість не
застосування якого обґрунтовано
зазначено у апеляційній скарзі. Проте,
як зазначалося вище, в частині
зменшення розміру неустойки на
підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України рішення
суду першої інстанції Банком не
оскаржене, тому не переглядалось
апеляційним судом в цій частині.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України
необхідно змінити, виключивши з його
мотивувальної частини висновок про
відсутність підстав для застосування
до спірних правовідносин спеціальної
позовної давності в один рік до вимог
про стягнення неустойки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 27 березня 2014 року
по цій справі змінити, виключивши з
його мотивувальної частини висновок
про відсутність підстав для
застосування спеціальної позовної
давності в один рік до вимог про
стягнення неустойки.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: