АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 7875/2014 Головуючий у
1-й інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач: Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора м. Києва на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 08 квітня 2014 року у справі за
позовом першого заступника прокурора
Шевченківського району м. Києва до
Київської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання недійсними рішення,
державних актів на право власності на
земельну ділянку, договору
купівлі-продажу та відновлення
становища, яке існувало до порушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2013 року прокурор звернувся в
суд із зазначеним позовом до
відповідачів, в якому, уточнивши
позовні вимоги , просив визнати
незаконним та скасувати рішення VII
сесії XXIV скликання Київської міської
ради від 24.06.2004 р. № 326-2/1536 в частині
(пункт 5) передачі громадянину ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0,10 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1.

В мотивування вимог посилався на те, що
при передачі ОСОБА_1 земельної ділянки
площею 0,1 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку КМР
було порушено положення ЗК України,
оскільки передано у приватну власність
території зелених насаджень
загального користування, а отже
рекреаційні землі. В порушення
положень ст.. 20 ЗК України міською радою
не було змінено цільового призначення
переданої у власність земельної
ділянки.

За таких обставин прокурор
Шевченківського району м. Києва просив
суд визнати незаконним та скасувати
рішення VII сесії XXIV скликання Київської
міської ради від 24.06.2004 р. № 326-2/1536 та
визнати недійсним Державний акт про
право власності на земельну ділянку
серії КВ № 126866 зареєстрований в книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю № 01-7-00501,
виданий 11.10.2004 р. ОСОБА_1 на підставі
рішення Київської міської ради від
24.06.04 р. № 326-2/1536;

визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1
кадастровий номер: :91:009:0038
вартістю 633 600,00 грн. , укладений 31.03.2005 р.
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати недійсним
Державний акт про право власності на
земельну ділянку, який був виданий
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
31.03.2005 р. № 651 (ВСА №838333);

відновити становище, яке існувало до
порушення, шляхом повернення в
розпорядження Київської міської ради
земельної ділянки площею 0,10 га,
розташованої по АДРЕСА_1, кадастровий
номер :91:009:0038 вартістю 633 600,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 08 квітня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
заступник прокурора м. Києва подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на те,
що рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки не відповідають обставинам
справи та наявним в матеріалах справи
доказам.

Зазначає , що судом не надано оцінки
обставинам щодо передачі земельної
ділянки рекреаційного призначення для
будівництва з порушенням порядку зміни
цільового призначення, оскільки
земельна ділянка відноситься до земель
вказаної категорії в силу закону.
Київською міською радою рішення про
зміну цільового призначення земельної
ділянки не приймалося, що є порушенням
ст..20 Земельного кодексу України, у
проекті відведення земельної ділянки
відсутнє погодження органу охорони
культурної спадщини, висновок
Головного управління земельних
ресурсів взагалі не містить вихідного
номеру та дати, а погодження Державного
управління екології з природних
ресурсів в м. Києві від 15.09.2004 № 08-8-20/5431
надано після прийняття Київрадою
спірного рішення.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що
прокурором не доведено, що під час
прийняття спірного п. 5 рішення
Київською міською радою останньою не
було дотримано положень ст. 123 ЗК
України та не доведено необхідність
зміни цільового призначення земельної
ділянки, яку передано відповідачу у
власність, не встановлено обставин для
визнання актів про право власності на
землю та договору недійсним .

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
місцеве самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади
самостійно або під відповідальність
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і Законів України.

Київська міська рада, згідно до ст. 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в України», в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень.

Згідно зі ст. 9 Земельного Кодексу до
повноважень Київської міської ради
віднесено, зокрема, розпорядження
землями територіальної громади міста,
надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

За твердженнями прокурора орган
місцевого самоврядування в порушення
вимог ст.. 51,53,83 ЗК України (в редакції
чинній на день виникнення спірних
правовідносин) здійснив відчуження
спірної земельної ділянки, яка
віднесена до земель рекреаційного
призначення, як зона зелених насаджень
міста, а тому не підлягає переданню у
приватну власність.

При цьому, за положеннями ст.123 ЗК
України в редакції, що діяла на день
ухвалення рішення, надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності здійснювалось на підставі
рішень органів місцевого
самоврядування за умови здійснення
дій, передбачених вимогами зазначеної
статті.

Київською міською радою вчинено дії за
наявності всіх необхідних для
прийняття рішення документів про
затвердження проекту відведення та
передачу у власність ОСОБА_1 земельної
ділянки площею 0.10 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, а саме: заяви про
передачу у приватну власність
земельної ділянки, проекту її
відведення з відповідними графічними
матеріалами, висновку щодо відведення
земельної ділянки Головного
управління містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища Київської міської
державної адміністрації, висновку про
передачу земельної ділянки у власність
Головного управління земельних
ресурсів Київської міської державної
адміністрації.

Дані обставини також були предметом
розгляду і дослідження у
адміністративному позові і
встановлені рішенням окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.05.2013р. та Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.11.2013 р.,тому не потребують
доказуванню відповідно до положень ст.
61 ЦПК України.

Щодо тверджень прокурора про
здійснення відчуження спірної ділянки,
яка віднесена до земель рекреаційного
призначення, як зона зелених насаджень
міста, колегія виходить з наступного.

За приписами ст. 51 ЗК України до земель
рекреаційного призначення належать
земельні ділянки зелених зон і зелених
насаджень міст та інших населених
пунктів, навчально-туристських та
екологічних стежок, маркованих трас,
земельні ділянки, зайняті територіями
будинків відпочинку, пансіонатів,
об'єктів фізичної культури спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій. Дитячих та
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

В свою чергу ст. 20 ЗК України, в
редакції, що діяла на момент прийняття
оскаржуваного рішення, встановлено, що
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень.

Наразі, зважаючи на вимоги
законодавства України, що діяло на
момент виникнення правовідносин,
відношення ділянки до земель
рекреаційного призначення має
обумовлюватися певним рішенням. Докази
наявності такого рішення відсутні.

Наданий позивачем витяг щодо чинних
містобудівних регламентів та інших
умов впровадження містобудівної
діяльності, складений на замовлення
прокуратури Шевченківського району м.
Києва 03.12.2013 р. виконавчим органом
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), на
думку колегії, не може бути
беззаперечним доказом, покладеним в
основу рішення, оскільки не
узгоджується з іншими доказами по
справі, які встановлюють наявність
обставин та відносяться до предмету
доказування.

Окрім того, оскаржуваним рішенням
встановлено, що ОСОБА_1 у власність
передано земельну ділянку за рахунок
земель міської забудови , необхідність
зміни цільового призначення земельної
ділянки не встановлена.

Позивачем не доведено виділення ОСОБА_1
земельної ділянки за рахунок
комунальної власності та віднесення
земельної ділянки до земель
рекреаційного призначення.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Києва - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 08 квітня 2014 року в
справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді