Справа №485/3132/13-ц 18.03.2014 18.03.2014 18.03.2014
Провадження № 22-ц/784/734/14
інстанції:Кішковська З.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Орельській Н.М.,

за участі: представників відповідача -
Крісанова С.Л., Козирєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 -

ОСОБА_5

на рішення Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 28 січня
2014 року за позовом ОСОБА_4 до приватного
підприємства «СеОл-агро» про стягнення
заборгованості з орендної плати,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_4, діючи
через свого представника, звернулася з
позовом до приватного підприємства
«СеОл-агро» (далі - ПП «СеОл-агро») про
стягнення 3037 грн. 78 коп. заборгованості
по орендній платі.

В обґрунтування своїх вимог
позивачка вказувала, що 01 вересня 2010
року уклала з відповідачем договір
оренди належної їй земельної ділянки
площею 4,14 га, яка належить їй на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку від 29
березня 2001 р., про що в Державному
реєстрі земель вчинено відповідний
запис 11 травня 2011 р.

За умовами Договору оренди відповідач
зобов'язався сплачувати орендну плату
у грошовій, натуральній або
відробітковій формі в розмірі 1473 грн.
або 3 % від нормативної грошової оцінки
земельної ділянки у строк не пізніше 01
листопада кожного року.

Посилаючись на те, що за 2012 -2013 роки їй
не доплачена орендна плата в сумі 3037
грн. 78 коп., виходячи із нової грошової
оцінки земельної ділянки та з
урахуванням 0,2 % пені за кожен день
прострочення недоплаченої суми в межах
1 року.

Заперечуючи проти позову, представник
відповідача посилався на належне
виконання договірних зобов'язань та
безпідставність позовних вимог.

Рішенням Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 28 січня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник
позивачки, посилаючись на незаконність
та необґрунтованість судового рішення,
просить його скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У запереченні на апеляційну
скаргу представник відповідача вказує
на її безпідставність і просить скаргу
залишити без задоволення, а рішення
суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників відповідача,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом (ч. 8 ст. 93 ЗК
України).

Таким спеціальним законом, що регулює
орендні земельні відносини та підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
є Закон України від 2 жовтня 2003 року
«Про оренду землі» (далі -Закон).

Договір оренди землі укладається у
письмовій формі і за бажанням однієї із
сторін може бути посвідчений
нотаріально. Він підлягає державній
реєстрації і після цього набирає
чинності (ст.ст.14, 18, 20 Закону).

Відповідно до ст. 13 Закону за договором
оренди землі орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону орендна
плата, її розмір, форма платежу, строк і
порядок виплати є суттєвими умовами
договору оренди землі.

Статтями 24, 25 Закону передбачені права
та обов'язки орендодавця та орендаря,
зокрема, орендодавець зобов'язаний
своєчасно вносити орендну плату в
розмірі та строки обумовлені
договором.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_4 є
власником земельної ділянки площею 4,14
га, яка розташована на території
Баратівської сільської ради
Снігурівського району Миколаївської
області, та передана їй для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва на підставі Державного
акту на право приватної власності на
землю, виданого 29 березня 2001 року
Баратівською сільською радою народних
депутатів Снігурівського району
Миколаївської області (а.с.9).

01 вересня 2010 року позивачка
(орендодавець) уклала з відповідачем
(орендар) договір оренди вказаної
земельної ділянки, згідно умов якого
передала у платне користування
відповідача земельну ділянку на 10
років - з 01 вересня 2010 р. по 01 вересня 2020
р. (а.с. 5 - 6).

Договір оренди зареєстрований у
відділі Держкомзему Снігурівського
району Миколаївської області, про що
вчинено запис у Державному реєстрі
земель 11 травня 2011 р.

За умовами договору оренди відповідач
зобов'язався сплачувати орендну плату
у строк не пізніше 01 листопада кожного
року у грошовій, натуральній або
відробітковій формі по узгодженню
сторін і її розмір становить 1473 грн.
щороку або 3 % від вартості земельної
ділянки.

Сторони визначили, що у разі невнесення
орендної плати у строки, визначені цим
договором, орендар сплачує пеню у
розмірі 0,2% несплаченої суми за кожен
день прострочення (п.3.4 договору).

Звертаючись з позовом, позивачка
вказувала на наявність заборгованості
по орендній платі, посилаючись на те, що
за 2012 та 2013 роки отримала по 1473 грн.
орендної плати за кожен рік, проте,
виходячи із нової грошової оцінки
земельної ділянки, яка згідно із
положеннями постанови Кабінету
Міністрів України від 31 жовтня 2011 р. №
1185 «Про внесення змін до Методики
нормативної грошової оцінки земель
сільськогосподарського призначення та
населених пунктів» становить 86224,65 грн.,
але не була врахована відповідачем,
вона недоотримала 1113 грн. 74 коп.
орендної плати за кожен рік, тобто
всього 2227,48 грн., із такого розрахунку: 86
224,65 грн. х 3% - 1473 грн. = 1113,74 грн. х 2 =
2227,48 грн.

До того ж, враховуючи вимоги пункту 3.4
договору, позивачка вважала, що в межах
заборгованості за 1 рік підлягає
стягненню пеня саме на прострочену
суму 1113 грн. 74 коп., тому загальний
розмір заборгованості разом з пенею
становитиме 3037 грн. 78 коп.

Заявляючи таки вимоги, позивачка
виходила з того, що орендна плата
повинна автоматично змінюватися
відповідачем в залежності від нової
грошової оцінки земельної ділянки.

Між тим, умовами договору оренди такого
не передбачено.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України
передбачено, що сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до пунктів 3.2; 8 договорів
оренди орендна плата може
переглядатися за згодою сторін, а за
відсутності згоди спір вирішується у
судовому порядку.

Позивачка не зверталася до відповідача
з питанням перегляду орендної плати.

Разом з тим, як вбачається із
матеріалів справи та відомостей про
отримання орендної плати, позивачка в
листопаді 2012 та 2013 років отримала
орендну плату по 1249 грн. 50 коп.,
виходячи із орендної плати, зазначеної
у договорах оренди - 1470 грн. за мінусом
15 % (220,50 грн.) податку на доходи фізичних
осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

З урахуванням викладеного, позивачка
не довела наявність заборгованості по
орендній платі, тому суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову.

За такого, доводи апеляційної скарги
про те, що орендар під час виплати
орендної плати зобов'язаний
враховувати нормативно-грошову оцінку
землі на відповідний рік, є
безпідставними.

Крім того, постанова Кабінету
Міністрів України від 31 жовтня 2011 року
№ 1185 «Про внесення змін до Методики
нормативної грошової оцінки земель
сільськогосподарського призначення та
населених пунктів» передбачає
застосування відповідних коефіцієнтів
для нормативно-грошової оцінки земель,
що призводить до зміни з 01січня 2012 р.
річних сум податкових зобов'язань зі
сплати земельного податку та орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності, а також може
бути підставою для перегляду орендної
плати за земельні ділянки
сільськогосподарського призначення,
укладені з фізичними особами. Тобто
положення вказаної постанови не
передбачають обов'язкового перегляду
розмірів орендної плати за договорами
оренди землі, яка належить особам на
праві приватної власності, у разі зміни
її грошової оцінки.

Враховуючи викладене, колегія не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного сторонами рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити,
рішення Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 28 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: