Справа № 750/1319/14 Провадження №
22-ц/795/711/2014 Головуючий у I інстанції
-Рахманкулова І.П. Доповідач - Губар В.
С.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар
В.С.,суддів:Мамонової О.Є., Позігуна
М.І.при секретарі:Остапенко Г.С. за
участю:ОСОБА_5, Кульгейка Д.Ю., ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на ухвалу Деснянського районного суду
м. Чернігова від 17 лютого 2014 року у
справі за поданням державного
виконавця Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Кульгейка Дмитра Юрійовича про
примусове проникнення до житла
боржника ОСОБА_5,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2014 року державний виконавець
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції Кульгейко
Д.Ю. звернувся до суду з поданням про
примусове проникнення до житла
боржника ОСОБА_5, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що на виконанні знаходиться
зведене виконавче провадження №134А/23
на підставі виконавчого листа
№№750/5489/13-ц, 2/750/1934/13, виданого 02.08.2013
року Деснянським районним судом м.
Чернігова про стягнення з ОСОБА_5 на
користь стягувачів боргу на загальну
суму 100111,42 грн.

В зв'язку з тим, що боржник ОСОБА_5 не
виконує рішення суду, перешкоджає
державному виконавцю у доступі до
свого місця проживання - АДРЕСА_1, то для
перевірки майнового стану боржника
необхідно вирішити в судовому порядку
питання про примусове проникнення до
житла боржника.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Чернігова від 17 лютого 2014 року подання
задоволено та для проведення
виконавчих дій дозволено працівникам
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції примусове
проникнення до квартири АДРЕСА_1, в якій
зареєстрований та проживає боржник
ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалу Деснянського
районного суду м. Чернігова від 17
лютого 2014 року та постановити нову
ухвалу, якою відмовити державному
виконавцю Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції у задоволенні подання про
примусове проникнення до житла по
АДРЕСА_1 посилаючись на порушення норм
матеріального права.

Доводи апелянта зводиться до того, що
він був зареєстрований АДРЕСА_1 але
фактично там не мешкав, а вказана
квартира належить на праві власності
ОСОБА_8, яка є його тіткою.

Апелянт звертає увагу на те, що в листі
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції про
проведення виконавчих дій зазначено,
що о 09 год. 00 хв. 28.02.2013 року відбудеться
примусове входження до житла боржника,
тобто подія в часі вже відбулася.

Апелянт зазначає, що він, як боржник у
виконавчому провадженні, зацікавлений
у повному та своєчасному виконанні
рішення суду, проте постійної роботи на
має, заробітки носять сезонний
характер, дружина перебуває у
декретній відпустці по догляду за
дитиною та по мірі можливості здійснює
відшкодування коштів згідно
виконавчих документів.

На думку апелянта, відсутність у
боржника рухомого та нерухомого майна
на праві власності є підставою для
повернення виконавчих документів
згідно до ч.2 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження».

В письмових запереченнях на
апеляційну скаргу державний
виконавець Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Кульгейко Д.Ю. просить залишити
без змін законну та обґрунтовану
ухвалу суду першої інстанції, оскільки
державним виконавцем було вжито
заходів примусового виконання
судового рішення неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі, крім
перевірки майнового стану боржника за
його фактичним місцем проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.312 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Судом по справі встановлено, що на
виконанні Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції перебуває зведене виконавче
провадження №ЄДРВП 41649981 про примусове
виконання виконавчого листа
№№750/5489/13-ц, 2/750/1934-13 виданого 02.08.2013 року
Деснянським районним судом м.
Чернігова про стягнення з ОСОБА_5 на
користь стягувачів боргу на загальну
суму 100111,42 грн. (а.с.3-4).

З відповіді Державної податкової
служби України від 23.01.2014 року
вбачається, що ОСОБА_5 як платник
податку на обліку в органах ДПС не
перебуває і інформація про нараховані
та сплачувані ним податки відсутня.
(а.с.10).

Відповідно до інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно щодо ОСОБА_5 відсутні
відомості про право власності, інші
речові права, іпотеки, обтяження (а.с.9).

Згідно інформації адресно-довідкового
підрозділу УДМС України в
Чернігівській області від 11.02.2014 ОСОБА_5
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.12).

22.01.2014 року державним виконавцем
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції складено
акт про те, що при виході державного
виконавця за адресою: АДРЕСА_1 для
перевірки майнового стану боржника та
проведення інших виконавчих дій,
боржник виштовхав державного
виконавця за двері, понятих не впустив
до квартири, погрожував державному
виконавцю фізичною розправою, лаявся,
перешкоджав проведенню виконавчих дій
(а.с.7).

Одночасно, 22.01.2014 року за тефонним
номером 102 чергової частини ЧМВ УМВС
України в Чернігівській області
звернулися державні виконавці
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції -
Кульгейко Д.Ю., Ковтун А.В. з
повідомленням на вищезазначені
неправомірні дії ОСОБА_5 під час
проведення виконавчих дій та просили
повідомити про вжиті заходи та
прийняте рішення згідно чинного
законодавства відносно ОСОБА_5 (а.с.13).

23.01.2014 року Деснянський відділ
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції за вих. №134А/23 направив ОСОБА_5
лист про проведення виконавчих дій -
31.01.2013 року о 09 год. 00 хв. за адресою:
АДРЕСА_1 відбудеться перевірка його
майнового стану (а.с.8).

31.01.2014 року державним виконавцем
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції складено
акт про те, що при виході державного
виконавця по АДРЕСА_1 боржник двері до
квартири не відчинив (а.с.7).

В той же день, 31.01.2014 року о 09 год. 50 хв.
ОСОБА_5 з'явився до Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції, де йому було повторно
роз'яснено його права та обов'язки;
боржник відмовився виконати законні
вимоги державного виконавця та надати
відомості про його доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
відмовився виконати рішення суду та
надати безперешкодний доступ до свого
місця проживання - АДРЕСА_1; створив
умови, що унеможливлюють та
ускладнюють виконання судового
рішення (а.с.12).

Задовольняючи подання державного
виконавця, суд першої інстанції дійшов
висновку, що боржник ОСОБА_5 має
невиконані грошові зобов'язання, проте
жодних дій на виконання судових рішень
ним не вчинено, майна/доходів, на які
можливо звернути стягнення, державним
виконавцем не виявлено, тобто є
підстави вважати, що без задоволення
подання державного виконавця
неможливе реальне виконання
виконавчого документа щодо стягнення
коштів.

При вирішенні питання щодо законності
та обгрунтованості вимог державного
виконавця про примусове входження до
житла боржника апеляційний суд
враховує таке.

Виконання рішення суду є елементом
справедливого судового розгляду,
передбаченого статтею 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

Згідно ст.124 Конституції України судові
рішення є обов"язковими до виконання на
всій території України.

Судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України,- і
за її межами (ч.1 ст.14 ЦПК України).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.11 Закону України
„Про виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення та
сховища.

Згідно ст.376 ЦПК України питання про
примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
особи або особи, у якої знаходиться
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб, або
дитина, щодо якої є виконавчий документ
про її відібрання, при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Відповідно до ст.12 Загальної
декларації прав людини, ст.8 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, п.1 ст.17
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права 1966 року ніхто не може
зазнавати безпідставного посягання на
недоторканість житла.

При здійсненні своїх прав і свобод
кожна людина може зазнавати тільки
таких обмежень, які встановлені
законом виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві - п.2 ст.29 Загальної
декларації прав людини, ст.18 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод.

Апеляційний суд враховує, що
конституційна гарантія недоторканості
житла не поширюється на випадки, коли
суспільні інтереси вимагають
правомірного обмеження прав людини,
зокрема, захисту прав і законних
інтересів інших членів суспільства.
Обмеження права особи на
недоторканість житла, яке визначено
Конституцією України та
міжнародно-правовими актами,
визнається легітимним втручанням
держави у права людини з метою
забезпечення загального блага.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 зареєстрований АДРЕСА_1 (а.с.17).
Оскаржувана апелянтом ухвала
постановлена Деснянським районним
судом м. Чернігова - 17.02.2014 року. Як
пояснив ОСОБА_5, з огляду на незаконні
дії посадових осіб ДВС, він звернувся
до органів реєстрації з вимогою зняти
його з місця реєстрації - АДРЕСА_1 та
19.02.2014 року знятий з реєстрації за
вказаною адресою, тобто після
постановлення оскаржуваної ухвали
(а.с.53).

Таким чином, доводи апелянта про зняття
його з місця реєстрації не може бути
підставою для скасування вірного
судового рішення, оскільки згідно до
ст.303 ЦПК України апеляційний суд
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, та на момент
ухвалення оскаржуваної ухвали ОСОБА_5
був зареєстрований АДРЕСА_1, у
державного виконавця не було іншої
адреси місця проживання чи реєстрації
боржника.

Окрім того, не може бути підставою для
скасування оскаржуваної ухвали суду
посилання апелянта на те, що квартира
належить на праві власності іншій
особі, оскільки зазначена квартира є
місцем проживання боржника в розумінні
ст.29 ЦК України та Закону України «Про
свободи пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні». Зняття
апелянта з реєстрації 19 лютого 2014 р. у
вказаній квартирі - вже після
постановлення ухвали Деснянського
районного суду м. Чернігова від 17
лютого 2014 року, також не є підставою
для скасування вірного та законного
судового рішення.

Доводи апелянта про порушення його
житлових прав та прав власника
квартири є безпідставними та
передчасними, оскільки жодних
неправомірних дій, які були б пов'язані
з порушенням права власності на житло
іншої особи, державним виконавцем не
вчинено, а метою входження до житлового
приміщення є з'ясування майнового
стану лише боржника.

Окрім того, вищевказані твердження
апелянта є безпідставним виходячи з
роз'яснень, викладених в рішенні
Конституційного Суду України №4-РП-2011
від 31 травня 2011 року проникнення до
житла за вмотивованим рішенням суду з
метою захисту прав і законних
інтересів інших членів суспільства,
зокрема з метою виконання рішення суду
є легітимним втручанням держави в
права людини з метою забезпечення
загального блага.

Твердження апелянта про те, що в листі
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції невірно
зазначений рік примусового входження
до житла боржника, замість «2014 рік»
невірно зазначено «2013 рік» є технічною
опискою та не може бути підставою для
скасування вірного по-суті судового
рішення. Окрім того, в апеляційній
скарзі апелянт підтверджує, що про дату
та час примусового входження до житла
по АДРЕСА_1 о 09 год. 00 хв.28.02.2014 року його
повідомила 19.02.2014 року тітка - ОСОБА_8 та
додає до апеляційної скарги копію
вищевказаного листа (а.с.48).

Доводи апелянта про те, що виконавчі
листи повинні бути повернуті, оскільки
у боржника відсутнє майно та доходи, на
які можливо звернути стягнення є
передчасним. Оскільки, згідно до ч.5 ст.52
Закону України «Про виконавче
провадження» у разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем. Однак, державний
виконавець позбавлений можливості
визначити інше майно боржника, на яке
можливо здійснити стягнення, оскільки
боржник вчиняє перешкоди у доступі до
житла.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги,
апеляційним судом не встановлено, що
боржник, будучи не згодним з рішеннями,
діями державного виконавця, оскаржував
їх у визначеному законом порядку, і
такі рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця у встановленому
порядку не визнані неправомірними.

Таким чином, достовірно та безспірно
встановлено, що боржник ОСОБА_5 має
невиконані грошові зобов'язання як
перед фізичними особами, так і перед
державою в розмірі 100111,42 грн., проте
жодних дій на виконання судових рішень
ним не вчинено, майна/доходів, на які
можливо звернути стягнення, державним
виконавцем не виявлено та з метою
перевірки майнового стану боржника
державний виконавець двічи виходив за
вказаною адресою, проте не був
допущений до квартири, що
підтверджується актами від 22.01.2014 року
та 31.01.2014 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правомірно задовольнив
подання державного виконавця про
примусове проникнення до житла
боржника.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_5
підлягає відхиленню, ухвала суду
залишенню без змін, як така, що
постановлена з додержанням вимог
закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.
Чернігова від 17 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: