Справа №
Провадження №2/522/2461/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Єршової Л.С.

при секретарі - Ларіній Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа - ОСОБА_3, про звільнення майна
з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа - ОСОБА_3, у якому просив звільнити
з-під арешту все рухоме та нерухоме
майно, належне позивачу на праві
власності, арешт на яке накладений
постановою державного виконавця
Першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження № В-4/600 від 22.08.2013
року в рамках примусового виконання
виконавчого листа Малиновського
районного суду м. Одеси від 03.06.2013 року
№ 2-1555/2010.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що
10.06.2013 року Першим Приморським відділом
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції відкрито
виконавче провадження по виконанню
виконавчого листа № 2-1555/2010, виданого
Малиновським районним судом м. Одеси
03.06.2013 року про стягнення з ОСОБА_1
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, по
2000,00 грн. на кожного щомісяця, за період
з 15 липня 2009 року по 01 січня 2011 року та з
27 вересня 2012 року по 13 січня 2023 року з
урахуванням фактично сплачених сум. За
клопотанням ОСОБА_3, у зв'язку з
виникненням заборгованості по сплаті
аліментів, 22.08.2013 року державним
виконавцем Першого Приморського ВДВС
ОМУЮ було винесено постанову № В-4/600
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження. Однак,
відповідно до розрахунку державним
виконавцем Першого Приморського ВДВС
ОМУЮ Семеновою К.О. встановлено, що
заборгованість позивача на користь
ОСОБА_3 на утримання дітей станом на
01.10.2013 року відсутня. Таким чином,
позивач змушений звернутися до суду з
проханням звільнити майно, яке
належить йому на праві власності з-під
арешту, оскільки в арешті майна
боржника відпала потреба, так як
останній виконав вимоги виконавчого
документу в повному обсязі.

Представник позивача в судове
засідання з'явилася, позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та просила
суд їх задовольнити, після оголошення
перерви, в судове засідання не
з'явилася, надала заяву про розгляд
справи за її відсутнісю.

Представник відповідача Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції в судове засідання
не з'явився, надавши до суду заяву, в
якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав в
повному обсязі, просив суд їх
задовольнити та слухати справу у його
відсутність.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явився, надавши
до суду заяву про слухання справи за
його відсутності та пояснення щодо
позовних вимог ОСОБА_1, у яких проти їх
задоволення заперечував, посилаючись
на те, що позивач обрав неправильний
спосіб захисту своїх прав.

Вислухавши пояснення позивача,
вивчивши заяви відповідача та третьої
особи, дослідивши надані докази, суд
дійшов висновку, що позов задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачено
обов'язок кожної сторони по справі
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Судом встановлено, що 03.06.2013 року
Малиновським районним судом м. Одеси
був виданий виконавчий лист № 2-1555/2010 за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
з ОСОБА_1 аліментів на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, по 2000,00 грн. на кожного
щомісяця, за період з 15 липня 2009 року по
01 січня 2011 року та з 27 вересня 2012 року по
13 січня 2023 року з урахуванням фактично
сплачених сум.

10.06.2013 року державним виконавцем
Першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції Семеновою
К.О. було винесено постанову про
відкриття виконавче провадження №
В-4/600 по виконанню виконавчого листав №
2-1555/2010, виданого 03.06.2013 року
Малиновським районним судом м. Одеси.

За клопотанням ОСОБА_3, у зв'язку з
виникненням заборгованості по сплаті
аліментів, 22.08.2013 року державним
виконавцем Першого Приморського ВДВС
ОМУЮ було винесено постанову № В-4/600
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

02.09.2013 року державним виконавцем
Першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції Семеновою
К.О. була винесена постанова про
зупинення виконавчого провадження по
виконавчому листу № 2-1555/2010, у зв'язку з
тим, що Вищим спеціалізованим судом
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ було відкрито
касаційне провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_1 у справі за позовом
ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

16.10.2013 року виконавцем Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Семеновою К.О. була
винесена постанова про поновлення
виконавчого провадження за виконавчим
листом № 2-1555/2010 від 03.06.2013 року.

Згідно з перерозрахунком
заборгованості по аліментах, виданим
04.03.2014 року Першим відділом державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, заборгованість
позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на
утримання дітей станом на 31.03.2014 року
відсутня (а.с.57).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту. Тобто, зняття
арешту з майна боржника за постановою
державного виконавця здійснюється у
разі прийняття рішення судом про
зняття цього арешту за позовом особи,
яка вважає себе власником цього майна,
а не за позовом самого власника.

Окрім того, як роз'яснено у п.4 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 6 від
27 серпня 1976 року «Про судову практику в
справах про виключення майна з опису»
(з відповідними змінами), за правилами,
встановленими для розгляду позовів про
виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян, що
ґрунтуються на праві власності на
описане майно або на праві володіння
ним. Заяви боржників про
неправильність включення майна в опис
розглядаються в порядку, передбаченому
ст. 409 КПК України, коли арешт накладено
при провадженні в кримінальній справі
або в порядку, передбаченому ст. 383 ЦПК
України, якщо опис проводився судовим
виконавцем.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду зі скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що з позовом про виключення майна з
опису мають право звертатися особи, дії
яких не спричинили накладення арешту
на майно, але, на думку яких, до опису
включено належне їм майно. Ними можуть
бути члени сім'ї боржника,
обвинуваченого, інші особи.

В даному випадку, позивач ОСОБА_1 не є
вказаною особою. Арешт на майно
проведено у зв'язку з діями останнього,
як боржника. Тобто право власності
позивача не порушено, а обмежено на
підставах та в порядку, передбаченому
законодавством України, відповідно -
підстав для його захисту немає. Таким
чином, позивачем дійсно неправильно
обраний спосіб захисту прав, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Також, суд критично ставиться до
тверджень позивача, що у нього відсутня
заборгованість по сплаті аліментів, що
є підставою для зняття арешту з майна,
яке належить йому на праві власності,
оскільки повним виконанням вимог
виконавчого документу, його виконання
в повному обсязі є сплата ОСОБА_1
аліментів за весь період, визначений
судом, тобто - до 2023 року.

За таких обставин, суд також не може
прийняти визнання відповідачем
позовних вимог позивача ОСОБА_1,
оскільки воно суперечить закону.

На підставі викладеного та керуючись ч.
1 ст. 60 Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 16 ЦК України, ст.ст. 3,
10, 11, 15, 57-61, 169, 212-215, 218, 383 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, третя особа -
ОСОБА_3, про звільнення майна з-під
арешту, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання до апеляційного суду Одеської
області через суд першої інстанції
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Л.С. Єршова

18.03.2014