Справа № 204/2312/14-ц
Провадження № 2/204/1450/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіній А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради, третя
особа: Третя дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на домоволодіння в порядку
спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2014 року позивачка звернулась
до суду з позовною заявою до
Територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради, яку
уточнила 21 жовтня 2014 року, в якій
просила встановити факт належності
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, права
власності на домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке
складається з: літ. А-1 - житлового
будинку, під А-1 - підвалу, літ. А№-1 -
житлової прибудови, під А№ - підвалу,
літ. АІ-1 - житлової прибудови, літ. а-1
прибудови, літ.аІ-1 - прибудови, літ. аі-1 -
прибудови, літ. а4-1 - прибудови, літ. а5-1 -
прибудови, загальною площею 117 кв.м.,
житловою площею 62,8 кв.м., літ. а6 - ганка,
літ. Б - літньої кухні, літ. В - входу в
погреб, літ. Е - душу, літ. Г - сараю, літ. Ж
- вбиральні, літ. З, И, К - навісів,
огорожі, споруд - № 1-10, мостіння - І, а
також визнати за позивачкою право
власності в цілому на вищевказане
домоволодіння в порядку спадкування за
законом. В обґрунтування позовних
вимог позивачка зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, який був
чоловіком позивачки. Після його смерті
відкрилася спадщина, до на ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1. 18 січня 2012 року
позивачкою була подана заява про
прийняття спадщини ОСОБА_4 до Третьої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, про що заведена
спадкова справа № 41/2012. Постановою
державного нотаріуса Третьої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 18 березня 2014
року позивачці було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на ? частину
житлового будинку з господарчими
будівлями та спорудами, що знаходиться
в АДРЕСА_1, оскільки факт належності ?
частини вищевказаного нерухомого
майна померлому ОСОБА_3 встановлений
свідоцтвом про право на спадщину за
заповітом, виданим Третьою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 10 серпня 2006 року
за реєстром № 5-1437, однак зазначене
свідоцтво не зареєстроване ні в Бюро
технічної інвентаризації, ні в
реєстраційній службі
Дніпропетровського міського
управління юстиції. Крім того, після
смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася
спадщина на ? частину домоволодіння
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
Третьою дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 18 квітня 1992 року.
На підставі проведеної технічної
інвентаризації домоволодіння АДРЕСА_1
14 жовтня 2014 року було складено акт, яким
встановлено, що літ. а5-1 - прибудову,
площею 2,2 кв.м. до літ. А-1 - житлового
будинку, побудованого самочинно. На
земельній ділянці площею 942 кв.м.
вищезазначеного домоволодіння
відбулося будівництво літ. З, К, И -
навісів, які є тимчасовими будівлями, а
також збільшення загальної площі та
зменшення житлової площі на 0,5 кв.м.
житлового будинку літ. А-1 пов'язано з
уточненням розмірів. На теперішній час
домоволодіння та споруди знаходяться у
володінні та користуванні позивачки,
вона зареєстрована та мешкає за
вищезазначеною адресою та сплачує за
нього комунальні послуги. Позивачка є
єдиною спадкоємицею і за заповітом і за
законом після смерті ОСОБА_3 У зв'язку з
викладеним позивачка була змушена
звернутися з позовною заявою до суду
для визнання за нею права власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом.

У судове засідання позивачка не
з'явилася, але надала заяву у якій
позовні вимоги підтримала, просила
задовольнити їх в повному обсязі та
проводити розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, але від нього
надійшла заява у якій він проти
задоволення позову заперечував та
просив розглядати справу без його
участі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом, виданого Третьою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 18 квітня 1992 року,
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 набули в рівних
частках спадщину ОСОБА_6 у вигляді
житлового будинку з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.5). З витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно вбачається, що власниками
домоволодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 по ? частині вищезазначеного
домоволодіння (а.с.11).

18 квітня 1992 року ОСОБА_5 було складено
заповіт, посвідчений державним
нотаріусом Третьої дніпропетровської
державної нотаріальної контори, яким
все своє майно вона заповіла ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, що
підтверджує свідоцтво про смерть
НОМЕР_1, видане Відділом реєстрації
актів реєстрації актів громадянського
стану виконкому Кіровської районної
ради м. Дніпропетровська (а.с.7). Після її
смерті відкрилася спадщина у вигляді ?
частини житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1. 10 серпня 2006 року ОСОБА_3 було
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на ? частину
вищезазначеного домоволодіння, яке
розташоване на земельній ділянці
площею 763 кв.м., де знаходяться: А-1
житловий будинок, житловою площею 63,3
кв.м., загальною площею 112,5 кв.м., що
складається з 1 - веранди, 2 - коридору, 3 -
житлової, 4 - житлової, 5 - житлової, 6 -
житлової, 7 - житлової, 8 - коридору, - 9 -
кухні, 10 - комори, І - сараю, ІІ - підвалу;
господарчі будівлі та споруди: Б - літня
кухня, В - погріб з шийкою, Г - сарай, Ж -
убиральня, Е - душ, 1-8, І - огорожа,
споруди, мостіння (а.с.6).

Однак, в судовому засіданні
встановлено, що зазначене свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
зареєстроване в реєстрі за № 5-1437 від 10
серпня 2006 року не зареєстроване ні в
Бюро технічної інвентаризації, згідно
законодавства що діяло на момент
видачі свідоцтва, ні на цей час в
реєстраційній службі
Дніпропетровського міського
управління юстиції.

Згідно інформаційного листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» звертається увага на те,
що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК відсутність свідоцтва про право
на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину. Статтею 1297 ЦК
встановлено обов'язок спадкоємця
звернутися за свідоцтвом про право на
спадщину на нерухоме майно. Проте
нормами цієї статті, так само як й
іншими нормами цивільного права, не
визначено правових наслідків
недотримання такого обов'язку у виді
втрати права на спадщину. Виникнення у
спадкоємця права на спадщину, яке
пов'язується з її прийняттям, як
майнового права зумовлює входження
права на неї до складу спадщини після
смерті спадкоємця, який не одержав
свідоцтва про право на спадщину (статті
1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної
реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року, є роз'яснення,
що незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини (частина п'ята
статті 1268 ЦК), проте право власності на
нерухоме майно у разі прийняття
спадщини виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації речового
права на нерухоме майно (стаття 19
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»). Разом із тим
суди повинні розмежовувати право на
спадщину як майнове право (об'єкт
спадкування) та виникнення права
власності на спадкове майно як на
об'єкт нерухомого майна. При цьому,
наприклад, спадкоємець має право
звернутися із заявою про державну
реєстрацію переходу права власності до
органу, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно,
після прийняття спадщини в порядку,
передбаченому законом. Якщо право
власності спадкодавця не було
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно,
правовстановлюючими є документи, що
підтверджують підставу для переходу
права власності в порядку
правонаступництва, а також документи
спадкодавця, що підтверджують
виникнення у нього права власності на
нерухоме майно (стаття 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Враховуючи викладене суд вважає, на
момент смерті ОСОБА_3 належало право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1,
яке складається з: А-1 житловий будинок,
житловою площею 63,3 кв.м., загальною
площею 112,5 кв.м., господарчі будівлі та
споруди: Б - літня кухня, В - погріб з
шийкою, Г - сарай, Ж - вбиральня, Е - душ,
1-8, І - огорожа, споруди, мостіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, що
підтверджує свідоцтво про смерть
НОМЕР_2, видане Відділом державної
реєстрації смерті Дніпропетровського
міського управління юстиції у
Дніпропетровської області 29 липня 2011
року (а.с.8).

ОСОБА_3 був чоловіком позивачки з 28
вересня 1974 року, що підтверджує
свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 (а.с.9).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

18 січня 2012 року позивачкою до Третьої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори була подана заява
про прийняття спадщини ОСОБА_4, про що
заведена спадкова справа № 41/2012. Однак,
постановою державного нотаріуса
Третьої дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 18 березня 2014
року позивачці було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
у вигляді ? частини житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
що знаходиться в АДРЕСА_1, після
померлого ОСОБА_3, оскільки факт
належності ? частини вищевказаного
нерухомого майна померлому ОСОБА_3
встановлений свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом, виданим Третьою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 10 серпня 2006 року
за реєстром № 5-1437, однак зазначене
свідоцтво не зареєстроване ні в Бюро
технічної інвентаризації, згідно
законодавства що діяло на момент
видачі свідоцтва, ні на цей час в
реєстраційній службі
Дніпропетровського міського
управління юстиції.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№ 7 роз'яснюється, що свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

З положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України
вбачається, що спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, він не
заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Також встановлено, що ОСОБА_1
зареєстрована та постійно проживає в
спадковому домоволодінні, в тому числі
на час відкриття спадщини, а тому
вважається такою, що прийняла спадщину.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, а саме свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 10.08.2006 року
(а.с. 6) ОСОБА_3 прийняв спадщину на 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складається з: А-1 житловий будинок,
житловою площею 63,3 кв.м., загальною
площею 112,5 кв.м., господарчі будівлі та
споруди: Б - літня кухня, В - погріб з
шийкою, Г - сарай, Ж - вбиральня, Е - душ,
1-8, І - огорожа, споруди, мостіння.

За змістом ч. 1, ч. 4 ст. 182 ЦК України -
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті

З аналізу вказаних норм вбачається, що
необхідними умовами набуття права
власності в порядку спадкування за
законом є належність у відповідності з
діючим законодавством даного майна на
момент смерті спадкодавцю.

Як вбачається з технічного паспорту,
виготовленого 08.10.2014 року,
домоволодіння має самочинно
побудовану прибудову літ. а5-1 площею 2.2
кв.м, та інші побудови, які не входили до
складу спадщини, яку отримав померлий
ОСОБА_3 А тому судом не може бути
визнано право власності на прибудову
та інші будівлі за позивачкою в порядку
спадкування за законом після померлого
ОСОБА_3

Тому, на підставі викладеного суд
вважає необхідним визнати за ОСОБА_1
право власності в порядку спадкування
за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складається з: А-1 житловий будинок,
житловою площею 63,3 кв.м., загальною
площею 112,5 кв.м., господарчі будівлі та
споруди: Б - літня кухня, В - погріб з
шийкою, Г - сарай, Ж - вбиральня, Е - душ,
споруди № 1-8, І - огорожа, споруди,
мостіння, однак без урахування
самочинних побудов.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Згідно вимогам ст.
4 ЦПК України здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№ 5 «Про судову практику розгляду в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» є роз'яснення,
що суди повинні мати на увазі, що факт
володіння громадянином жилим будинком
на праві власності встановлюється
судом, якщо у заявника був
правовстановлюючий документ на цей
будинок, але його втрачено і немає
можливості підтвердити наявність
права власності не в судовому порядку.
В таких справах заявник має подати
докази про відсутність можливості
одержання чи відновлення відповідного
документу про право власності та про
те, що на підставі цього документа
жилий будинок належав йому на праві
власності.

Як вбачається з позову, однією вимогою
позивачки є - встановлення факту
належності на праві власності
домоволодіння померлому ОСОБА_3, але як
вбачається з матеріалів справи
свідоцтва про право власності на
спірне домоволодіння померлий не
отримував. Тому суд прийшов до
висновку, що дана вимога задоволенню не
підлягає, оскільки в системі
цивільного законодавства не існує
такого способу захисту прав.

На підставі викладеного і керуючись ст.
ст. 1216-1220, 1223, 1261, 1268, 1269, 1296-1298 ЦК України,
ст. ст. 10, 57- 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної
громади в особі Дніпропетровської
міської ради, третя особа: Третя
дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на домоволодіння в порядку спадкування
за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за законом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
з: А-1 житловий будинок, житловою площею
63,3 кв.м., загальною площею 112,5 кв.м.,
господарчі будівлі та споруди: Б - літня
кухня, В - погріб з шийкою, Г - сарай, Ж -
вбиральня, Е - душ, 1-8, І - огорожа,
споруди, мостіння, без урахування
самочинних побудов.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Т.О.
Дубіжанська