Справа № 2-1150/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2014 року м. Київ

Суддя Соломянського районного суду м. Києва Г.О. Козленко, розглянувши матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Соломянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу.

Вивчивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про повернення позовної заяви позивачу разом з усіма копіями всіх документів що додані до неї, виходячи з того, що позовна заява подана з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України, яка визначає підсудність справ за місцезнаходженням відповідача, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно ч.3 ст.122 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є субєктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Під час звернення до суду позивач при визначенні підсудності посилається на ч.10 ст.110 ЦПК України. При цьому на позивача покладається обовязок підтвердити достовірними доказами місцезнаходження майна або останнє відоме зареєстроване місце проживання чи перебування відповідача в Україні, що не доведено позивачем. До таких доказів може бути віднесені лише безспірні письмові докази надані разом з позовною заявою під час звернення до суду. В цьому контексті також слід зазначити, що докази надаються у встановленій процесуальним законом формі. Недотримання (порушення) форми надання доказів обумовлює те, що вони при вирішенні судом, в даному випадку, підсудності до уваги братись не будуть. Крім того, докази мають відповідати певним вимогам, тобто мають бути належними та допустимими. Процесуальною формою доказів є визначені цивільним процесуальним законом засоби доказування, в яких містяться фактичні дані, що обґрунтовують, в даному випадку можливість застосування альтернативної підсудності на яку в даному випадку посилається позивач. У цивільному процесі основоположними засобами доказування, серед інших, є письмові докази. В даному випадку ці докази повинні бути подані позивачем до суд при предявленні позовної заяви - це могли би бути (довідки органів місцевого самоврядування, обслуговуючих комунальних підприємств, органів реєстрації права власності, адресного бюро тощо).

При цьому слід зазначити, що стаття 110 ЦПК України передбачає підсудність цивільних справ за вибором позивача. Вказана стаття містить вичерпний перелік певних категорій справ за якими сам позивач вибирає теріторіально суд. Вказана підсудність встановлена для певних категорій справ, які відображені у окремих частинах цієї статті.

Категорія справ про розірвання шлюбу відображена у ч.2 ст.110 ЦПК України, визначена підсудність щодо вирішення справ про розірвання шлюбу, а саме: позову про розірвання шлюбу можуть предьявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоровья чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до отриманої судом відповіді Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в м. Києва громадянка ОСОБА_2 зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_1 та Київській області не значиться.

Виходячи з обставин викладених у позовній заяві, а також матеріалів доданих до неї, вбачається, що сторони мають повнолітніх дітей, той факт, що син сторін є громадянином та проживає у ФР Німечина, не впливає на визначення підсудності справи. Крім того, позивачу достеменно відома адреса відповідача у ФР Німечині та сторони протягом тривалого часу (з липня 1997 року) проживають на території вищевказаної ФР.

Вищевикладені обставини виключають можливість розгляду цієї справи Соломянським районним судом м. Києва.

Виходячи з аналізу наведених норм процесуального закону та з огляду на ту обставину, що позовні вимоги стосуються саме розірвання шлюбу, прихожу до висновку, що позивач звернувся до Соломянського районного суду м. Києва із зазначеним позовом без додержання правил підсудності.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали позовної заяви, вважаю, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу не підсудна Солом'янському районному суду м. Києва та підлягає поверненню позивачу для подання до належного суду.

Нормою ст.115 ЦПК України передбачено, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Згідно п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву позивачу у випадках коли справа не підсудна цьому суду.

Керуючись ст.115, п.4 ч.3 ст.121, ст.ст.208-210, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути позивачу разом з доданими до неї документами для подання до належного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Соломянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Г.О. Козленко