Номер провадження № 22-ц/785/2246/14
Головуючий у першій інстанції Матяш
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Білгород-Дністровський
районний відділ ДМС України в Одеській
області, третя особа - Орган опіки та
піклування виконкому Білгород -
Дністровської міської ради про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, зобов'язання
усунути перешкоди у здійсненні право
користування та розпорядження
власністю шляхом виселення,
зобов'язання звільнити житловий
будинок та зняття особи з
реєстраційного обліку та зустрічний
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
права проживання та користування
житловим приміщенням, за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 04 листопада 2013
року,

встановила:

В травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, який уточнила
та зазначила, що вона є власником
будинку АДРЕСА_1 з 22.04.2005 року, в якому за
її згодою проживають її син - ОСОБА_5 з
невісткою - ОСОБА_4 та внуком ОСОБА_6
Понад 4 років ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подружні
відносини не підтримують та разом не
проживають, а в березні 2013 року шлюб між
ними був розірваний. ОСОБА_4 з 2005 року і
по сьогоднішній день проживає в
АДРЕСА_1 без будь-яких виплат власнику
за користування будинком. Натомість,
ОСОБА_3 бажає розпорядитись належним їй
будинком, але факт реєстрації та
проживання ОСОБА_4 в зазначеному
житловому будинку заважає їй повною
мірою розпоряджатись та користуватись
спірним нерухомим об'єктом, тому
позивач посилаючись на відсутність між
нею та ОСОБА_4 договірних відносин про
право користування будинком просила:
витребувати житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 з
незаконного володіння ОСОБА_4 шляхом
зобов'язання ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3
житловий будинок; зобов'язати ОСОБА_4
усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3
права користування та розпорядження
житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1;
виселити ОСОБА_4 з житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_4
звільнити житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1; зобов'язати
Білгород-Дністровський районний
відділ Державної міграційної служби
України в Одеській області зняти
ОСОБА_4 з реєстраційного обліку в
жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1;
встановити факт відсутності ОСОБА_5
понад шість місяців за місцем
реєстрації в житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1; визнати ОСОБА_5, таким,
що втратив право користування жилим
будинком, за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язати Білгород-Дністровський
районний відділ Державної міграційної
служби України в Одеській області
зняти ОСОБА_5 з реєстраційного обліку в
жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом та просила
визнати за нею право користування
будинком АДРЕСА_1 як за членом сім'ї,
посилаючись на те, що ОСОБА_3 вводить
суд в оману, надавала дозвіл на
реєстрацію ОСОБА_4 за вказаною адресою
в 2005 році з неповнолітнім сином та
взагалі пропустила строк позовної
давності на звернення до суду з
відповідними вимогами.

Рішенням Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 листопада 2013 року позов ОСОБА_3
було задоволено.

Витребувано житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 з
незаконного володіння ОСОБА_4, шляхом
зобов'язання ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у
здійсненні ОСОБА_3 права користування
та розпорядження житловим будинком
АДРЕСА_1

Виселено ОСОБА_4 з житлового будинку
АДРЕСА_1

Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити житловий
будинок АДРЕСА_1

Зобов'язано Білгород-Дністровський
районний відділ Державної міграційної
служби України в Одеській області
зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку в
житловому будинку АДРЕСА_1

Встановлено факт відсутності ОСОБА_5
понад шість місяців за місцем
реєстрації в жилому будинку за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування житловим будинком
АДРЕСА_1

Зобов'язано Білгород-Дністровський
районний відділ Державної міграційної
служби України в Одеській області
зняти ОСОБА_5 з реєстраційного обліку
місця проживання за адресою: житловий
будинок АДРЕСА_1

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ОСОБА_4 В скарзі з
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права з урахуванням пояснень наданих в
суді апеляційної інстанції ставиться
питання про скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення
про задоволення позову ОСОБА_4 та
відмові ОСОБА_3 у задоволенні її
позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Апеляційним судом встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що на
підставі договору купівлі-продажу
серії ВСА № 841858 від 22.04.2005 року,
реєстровий № 1125, ОСОБА_3 є власницею
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

З 2005 року зі згоди ОСОБА_3 в спірному
будинку вселилися та зареєструвалися
син власниці ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_4,
а з 2006 році син - ОСОБА_6

21 березня 2013 року шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 був розірваний, а в квітні цього
ж року було постановлене рішення про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
аліментів на утримання сина.

Іншого житла для проживання ОСОБА_4 у
власності не має.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 156 ЖК України
члени сім'ї власника будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1
ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені 162
цього Кодексу.

Підстави виселення членів сім'ї (
колишніх членів сім'ї) власника будинку
передбачені статтею 157 ЖК України та
частиною першою статті 116 ЖК України.

Згідно ст. 157 ЖК України член сім'ї
власника (в тому числі колишнього) може
бути виселений у випадках,
передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України та
полягають в порушенні такими особами
умов їх проживання й користування
жилим приміщенням, що належить
власнику.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено,
якщо наймач або члени його сім'ї, які
проживають разом з ним, використовують
квартиру не за призначенням,
систематично руйнують її, порушують
правила співжиття, роблять неможливим
для інших проживання з ними, а заходи
попередження і громадського впливу
щодо таких осіб виявилися
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування цієї статті
необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу є заходи
попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
мешканців будинків чи членів ЖБК,
трудових колективів, товариськими
судами і іншими громадськими
організаціями за місцем роботи або
проживання відповідача.

Доказом застосування заходів
попередження і громадського впливу
можуть бути постанови про притягнення
до відповідальності, протоколи або
постанови громадських організацій,
трудових колективів, що засудили
винного.

Саме до цього зводяться роз'яснення
викладених у п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового Кодексу України».

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами
сім'ї наймача, але проживають в
займаному жилому приміщення, вони
мають такі ж права і обов'язки, як
наймач члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства» діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого приміщення
мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем.

Оскільки відповідачі постійно
проживають у спірному будинку як
колишні члени сім'ї власника та за його
згодою, порушення ними умов проживання
в будинку та користування ним,
передбачених ст. 116 ЖК України не
встановлено, а ОСОБА_3 не доведено
неможливість сумісного проживання у
спірному будинку або перешкоджанню
його проживання з боку ОСОБА_4,
порушення ОСОБА_4 правил співжиття та
застосування до останньої заходів
запобігання та впливу, тому вимоги
ОСОБА_3 у обраний ним спосіб
задоволенню не підлягають, а висновок
суду першої інстанції про захист права
власності позивача шляхом задоволення
позову на підставі статті 387, 391 ЦК
України, не можна визнати
обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про зняття ОСОБА_4 із
реєстраційного обліку суд першої
інстанції не врахував, що питання про
зняття з реєстрації членів сім'ї
(колишніх членів сім'ї) власника
будинку залежить зокрема від вирішення
питання про втрату ними права
користування жилим приміщенням.

При цьому, судова колегія зазначає, що
при наявності підстав передбачених ст.
116 ЖК України або ст. 162 ЖК України
позивача не позбавлено можливості
захистити свої права.

Крім того, вирішуючи спір, щодо
встановлення факту відсутності ОСОБА_5
(член сім'ї власника житла) понад шість
місяців за місцем реєстрації в жилому
будинку за адресою: АДРЕСА_1 та визнання
його таким, що втратив право
користування спірним будинком на
підставі ст. ст. 71, 72 ЖК судом першої
інстанції не враховано, що у силу ч. 2 ст.
405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один пік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_3 у обраний нею спосіб
задоволенню не підлягають.

Одночасно судова колегія звертає
увагу, що серед підстав для зняття з
реєстраційного обліку (ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні") вказане остаточне рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутнім або
померлим).

Виходячи з конституційного принципу
(ст. 19 Конституції України), що всі
органи державної влади і органи
місцевого самоврядування, їх посадовці
діють лише на підставі закону і в межах
повноважень і способом передбаченим
Конституцією і законами, з урахуванням
правової природи реєстраційних
процедур (реєструючий орган має право
перевірити дотримання процедурних
вимог, але не здійснювати перевірку по
суті, зокрема рішення суду), прийняття
рішення суду про визнання особи
втратившою право користування жилим
приміщенням для відповідного
підрозділу внутрішніх справ само по
собі є достатнім для анулювання
реєстрації місця проживання
відповідача. В порядку ст. 217 ЦПК
України при оголошенні рішення, суд має
право встановити порядок виконання
рішення суду, вказавши, що дане рішення
є підставою для органів внутрішніх
справ для зняття відповідача з
реєстраційного обліку за спірною
адресою.

Суд першої інстанції у порушенні вимог
ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вказані
положення закону уваги не звернув, не
встановив усіх обставин, які мають
значення для вирішення справи, не
визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає до застосування.

Зазначені обставини мають значення для
правильного вирішення справи і є
складовою предмета доказування.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору, рішення районного суду в частині
задоволення позову ОСОБА_3 на підставі
п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову ОСОБА_3 у у задоволені
позову.

Одночасно рішення суду першої
інстанції щодо відмови ОСОБА_4 у
задоволенні позову про визнання права
проживання та користування житловим
приміщенням, ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду відповідають
зібраним у справі доказам, яким судом
дана належна оцінка, правильно
визначена юридична природа
правовідносин що виникли і закон, який
їх регулює, а доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, тому
рішення в цій частині слід залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 листопада 2013 року в частині
задоволення позову ОСОБА_3 скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Білгород-Дністровський
районний відділ ДМС України в Одеській
області, третя особа - Орган опіки та
піклування виконкому
Білгород-Дністровської міської ради
про витребування майна із чужого
незаконного володіння, зобов'язання
усунути перешкоди у здійсненні право
користування та розпорядження
власністю шляхом виселення,
зобов'язання звільнити житловий
будинок та зняття особи з
реєстраційного обліку відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Ю.І.Кравець

О.В.Оверіна