Справа № 464/296/11 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/3868/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мельничук О.Я., Павлишина О.Ф.

секретаря Гацій І.І.

з участю відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 квітня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу за кредитним договором,-

встановила:

В січні 2010 року позивач АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого залучено до участі у справі ТзОВ "Кей-Колект", звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, просив ухвалити рішення про солідарне стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором № 0 від 20 травня 2008 року в розмірі 855012,16 грн.

Оскаржуваним рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 квітня 2014 року відмовлено у позові ТзОВ "Кей-Колект" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу в сумі 855012,16 грн. за кредитним договором № 0 від 20 травня 2008 року.

Рішення суду оскаржив представник позивача ТзОВ "Кей-Колект", вважає що вказане рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного та всебічного з"ясування всіх обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг відноситься до категорії фінансової послуги.

В ч. 1 ст. ЗУ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" передбачено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягають перелічені види господарської діяльності, серед яких і надання фінансових послуг.

Відповідно до ст. 34 вказаного Закону, обов"язковому ліцензуванню Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, підлягають такі види фінансових послуг, як: страхова діяльність; діяльність з надання накопичувального пенсійного забезпечення; надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів.

Ліцензування такого виду фінансової послуги як факторинг - не передбачено.

Згідно відомостей Державного реєстру фінансових установ ТзОВ "Кей-Колект" включений до реєстру фінансових установ та здійснює надання послуг з фінансового факторингу.

Враховуючи наведені обставини та норми законодавства апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Просить суд скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 квітня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТзОВ "Кей-Колект" до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості в сумі 855012,16 грн. за кредитним договором № 0 від 20 травня 2008 року задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем ТзОВ "Кей-Колект" не наведено достатніх підстав та не надано достатніх доказів в підтвердження права вимоги з відповідачів, як з боржника за кредитним договором та поручителів за договором поруки, а також з необхідності отримання фактором - ТзОВ «Кей-Колект» ліцензії, оскільки надаючи фінансову послугу факторингу він залучає фінансові активи від фізичної особи, при цьому у ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено обов'язковість ліцензування надання фінансових послуг.

Судом встановлено, що 20 травня 2008 р. між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтентної схеми погашення) із додатками до нього та додатковими угодами, згідно з яким позичальник отримав кредит в розмірі 95000 доларів США, що згідно офіційного курсу еквівалентно 479750 грн., та який зобов'язувався повернути в термін не пізніше 18 червня 2018 р. (т. 1 а.с. 16-29).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 травня 2008 р. між позивачем та відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 укладені окремі договори поруки № 202674, №20674 та № 205186 відповідно, додаткові угоди до них, згідно з якими останні відповідають перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник, відповідальність є солідарною (т. 1 а.с. 34-42).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦПК України).

У з в'язку з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за договором № 0 від 08 липня 2008 року утворилась заборгованість в розмірі, яка станом на 31.11.2009 року в гривневому еквіваленті складала 855 012,16 грн. (т. 1 а.с. 7-15).

АКІБ "УкрСиббанк" звертався до відповідачів з вимогою про дострокове повернення кредиту та процентів у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору №0 від 20.05.2008 р., однак така відповідачами не виконана (т. 1 а.с. 43).

В свою чергу, положення гл. 73 ЦК України передбачають можливість укладення договору факторингу, за умовами якого одна сторона передає або зобов"язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов"язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (ст. 1077 ЦК України).

При цьому, в силу приписів ст. 1082 ЦК України, боржник зобов"язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначення грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов"язку перед клієнтом (Банком).

З матеріалів справи встановлено, що 12 грудня 2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк») та ТзОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, за яким до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2, як позичальника за кредитним договором № 0 від 20 травня 2008 р.

По укладеному договору факторингу ПАТ «УкрСиббанк» виступає клієнтом, а ТзОВ «Кей-Колект» - фактором (а.с. 126-135).

Отримавши у ПАТ "Укрсиббанк" право грошової вимоги за кредитним договором до боржника ОСОБА_2, позивач придбав фінансовий актив у юридичної особи, який полягає у поверненні суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати сум комісійної винагороди за надання та користування кредитними коштами. Зазначене підтверджується Актом приймання-передачі прав вимоги від 12.12.2011 року (т. 1 а.с. 135).

Статтею 1079 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи - документ установленого зразка, який засвідчує факт набуття юридичною особою статусу фінансової установи та внесення інформації про фінансову установу до Реєстру (п. 1 Положення про Державний реєстр фінансових установ, затверджений розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України в редакції від 16.01.2007 р. № 6640).

Згідно преамбули ЗУ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" на який, зокрема, посилається районний суд, цей закон визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання га органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування.

Згідно із ст. 9 цього ж закону, відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає діяльність "із надання фінансових послуг" (п. 3 ч. 1).

Однак, не будь-яка діяльність з надання фінансових послуг, перелік яких визначено у ст. 4 Закону про фінпослуги, підлягає ліцензуванню.

Спеціальним же законом, яким врегульовано діяльність із надання фінансових послуг є ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 4 цього Закону, факторинг є фінансовою послугою.

Державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється:

щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку;

щодо інших ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (ст. 21 Закону).

Згідно із п. 5 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Діяльність фінансових установ, які здійснюють факторингові операції, не підлягає ліцензуванню, оскільки факторинг не входить до переліку ліцензованих видів діяльності, наведений у ст. 34 вказаного Закону.

Судовою колегією встановлено, що позивач ТзОВ «Кей-Колект» зареєстроване як фінансова установа розпорядженням державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 732 від 08 грудня 2011 року за реєстраційним номером 13102668, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ФК № 300 виданим 08 грудня 2011 року (т. 1 а.с. 254).

У Додатку до вказаного вище Свідоцтва зазначено, що як вид фінансових послуг, який позивач має право здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства, є факторинг (т. 1 а.с. 255).

Таким чином, у законодавстві України не містяться норми, внаслідок застосування яких у фактора за договором факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 12 грудня 2011 року - ТзОВ «Кей-Колект», існував чи існує обов'язок отримати ліцензію для підтвердження свого права на здійснення факторингових операцій.

Суд при вирішенні спору, на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що для здійснення факторингових операцій необхідна наявність відповідної ліцензії.

Що стосується вимоги позивача про солідарне стягнення заборгованості одночасно з боржника та кількох поручителів, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, поручителі, які спільно поручилися одним договором, відповідають перед кредитором солідарно. У разі укладення кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов"язання, ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовується.

У такому випадку кредитор має право пред"явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, відповідно до яких кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом із боржником, як солідарні боржники.

Виходячи з наведеного, судова колегія приходить висновку, що рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене за невідповідністю висновків суду обставинам справи, необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 квітня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ТзОВ Кей-Колект" - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" заборгованість за кредитним договором № 0 від 20 травня 2008 року в розмірі 855012 (вісімсот п"ятдесят п"ять тисяч дванадцять) грн. 16 коп..

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, в користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" заборгованість за кредитним договором № 0 від 20 травня 2008 року в розмірі 855012 (вісімсот п"ятдесят п"ять тисяч дванадцять) грн. 16 коп..

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, в користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" заборгованість за кредитним договором № 0 від 20 травня 2008 року в розмірі 855012 (вісімсот п"ятдесят п"ять тисяч дванадцять) грн. 16 коп..

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" судовий збір в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп., 120 (сто двадцять) грн. витрат на інформаційно-техічне забезпечення розгляду справи, сплачених при поданні позовної заяви, а також 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп., судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Я. Мельничук

О.Ф. Павлишин