Справа № 345/1765/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2545/2014
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.

суддів
Ковалюка Я.Ю., Шишка А.І.

секретаря:
Бойчука Л.М.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та її
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представників відповідача Жуклінської
В.Р., Стефанів М.Ф., Жовнірович О.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2 до вищого професійного училища
№7 м. Калуша про визнання незаконним
наказу про притягнення до
дисциплінарної відповідальності,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, з апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Калуського міськрайонного
суду від 05 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року позивач звернулася з
даним позовом та після збільшення
позовних вимог просила ухвалити
рішення, яким визнати незаконними
накази 33-є від 04 березня 2014 року про
накладення на неї дисциплінарного
стягнення та наказ №10-к від 04 квітня 2014
року про її звільнення та поновити на
посаді викладача суспільних дисциплін
ВПУ №7 м. Калуш, стягнути з ВПУ №7 м.
Калуш на її користь середній заробіток
за час вимушеного прогулу.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала
тим, що 02 вересня 2002 року прийнята на
посаду викладача суспільних дисциплін
ВПУ №7 м. Калуш. 18 жовтня 2013 року була
звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, однак поновлена на
посаді рішенням апеляційного суду від
29 січня 2014 року. Адміністрація училища
почала принижувати її та намагалася
спровокувати конфлікти між нею та
викладачами. За період з 05 березня по 22
березня 2014 року перебувала на
лікарняному, а 24 березня 2014 року її було
ознайомлено з наказом про оголошення
догани та 04 квітня звільнено з роботи.

У день звільнення копію наказу
відповідачем не видано, а 11 квітня 2014
року надіслано поштою. Вважає
звільнення незаконним. З часу
поновлення на роботі 30 січня по 04
квітня 2014 року намагалась виконувати
свої обов'язки згідно Правил
внутрішнього трудового розпорядку,
тому у адміністрації не було законних
підстав для її звільнення.

Рішенням Калуського міськрайонного
суду від 05 листопада 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та постановити нове рішення
про задоволення позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясовано обставини, що мають
істотне значення для правильного
вирішення справи, при неправильній
юридичній оцінці доказів та невірному
встановленні фактичних обставин
справи.

Суд першої інстанції не взяв до уваги
її пояснення, що не порушувала Правила
внутрішнього трудового розпорядку,
відсутність факту порушення нею
трудової дисципліни, тому накази про
оголошення догани є необґрунтованими.

Суд не досліджував пояснення колективу
викладачів, який складається з 159 осіб,
а взяв до уваги тільки протоколи зборів
викладачів, на якому були присутні 37
осіб, що вказує на їх нелегітимність.
Заступником директора з методичної
допомоги та методистом створено всі
умови для цькування та приниження її як
вчителя та людини. Про факт
фальсифікації документів
адміністрацією свідчить те, що акт
перевірки стану виконання навчальних
планів та програм, складений нею не
співпадає з аналогічним актом, який
пред'являвся в суді відповідачем. У
протоколі №1 засідання викладачів
суспільно-гуманітарних дисциплін від 28
серпня 2013 року замінено другу сторінку,
де включено питання про недоліки її
документації. Доводи адміністрації про
відсутність в другій половині
планувальної документації не
відповідає дійсності. На вимогу
адміністрації переписала всю
документацію і представила до початку
уроку 04 квітня 2014 року, що
підтверджується доповідною.

Вислухавши апелянта та її
представників, які вимоги скарги
підтримали, представників
відповідача, які вимоги скарги не
визнали, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом за систематичне невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог про
визнання наказу про притягнення до
дисциплінарної відповідальності,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки до позивача наказом
від 03 березня 2014 року було застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани, відповідачем відповідно до
вимог п. 3 ст.40 КЗпП за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на неї трудовим
договором та Правилами внутрішнього
трудового розпорядку для працівників
ВПУ№7 та з врахуванням ст.ст. 147-149 КЗпП
правомірно за друге порушення трудової
дисципліни застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення з
роботи.

Визнаючи законність і обґрунтованість
застосування до ОСОБА_2
дисциплінарного стягнення, суд першої
інстанції виходив з доведеності фактів
порушення ОСОБА_2 трудових обов'язків,
зокрема порушення строків
виготовлення робочих планів, також
численних письмових скарг учнів та
батьків училища, що стосувалося роботи
позивача як викладача.

Виходячи із змісту норми ст. 40 КЗпП
України роботодавець вправі розірвати
трудовий договір з цієї підстави лише
при умові, що до працівника раніше
застосовувалось дисциплінарне
стягнення і на момент повторного
невиконання ним без поважних причин
трудових обов'язків воно не знято і не
погашено.

При цьому під час розгляду справи
роботодавець зобов'язаний довести
правильність застосування ним всіх
попередніх дисциплінарних стягнень та
факт вчинення працівником нового
порушення трудових обов'язків, якими
він обґрунтовував наказ про
звільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 02 вересня
2002 року прийнята на посаду викладача
суспільних дисциплін ВПУ №7 м. Калуша. 18
жовтня 2013 року була звільнена за п. 3 ст.
40 КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених правилами
внутрішнього трудового розпорядку та
трудовим договором, а рішенням
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 29 січня 2014 року поновлена
на посаді з 18 жовтня 2013 року.

Згідно Правил внутрішнього трудового
розпорядку ВПУ №7 педагогічні
працівники зобов'язані дотримуватися
педагогічної етики, моралі, поважати
гідність учня. Відповідно до вимог
Посадової інструкції викладачі
зобов'язані виконувати статут закладу,
правила внутрішнього трудового
розпорядку, умови трудового договору
(контракту), дотримуватися
педагогічної етики, моралі, поважати
особисту гідність учнів та батьків,
вести відповідну документацію. За
невиконання або неякісне виконання без
поважних причин Статуту і Правил
внутрішнього трудового розпорядку
училища, законних розпоряджень
директора, посадових обов'язків,
встановлених даною інструкцією,
викладач несе дисциплінарну
відповідальність у порядку,
визначеному трудовим законодавством,
за грубе порушення трудових обов'язків
як дисциплінарне стягнення може бути
застосоване звільнення (а.с. 155-156, 162 т.1).

У силу ст. 10 ЦПК України саме на
роботодавцеві лежить обов'язок надати
докази фактів винного вчинення
працівником дисциплінарних
проступків.

Доповідними записками, пояснювальними
записками, службовими розслідуваннями
з 14 по 21 лютого 2014 року а.с. 60-71 т.1
підтверджено, що викладач ОСОБА_2 не
подавала на затвердження жодних
поурочних планів крім чернетки плану
про кабінет, копія якого знаходиться на
а.с. 130, т.1.

Згідно наказу №3-с від 04 березня 2014 року
ОСОБА_2 оголошено догану не тільки за
порушення педагогічної етики, моралі,
поваги гідності учня, а й відсутність
відповідної документації, яку вона
повинна вести відповідно до посадової
інструкції викладача. Факт відсутності
у позивача обов'язкової планувальної
документації підтверджено доказами
наявними у матеріалах справи, тому
колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для визнання наказу про
оголошення догани за порушення
посадової інструкції незаконним.

Наказом директора училища №76 від 28
лютого 2014 року (а.с. 83) з метою
дотримання навчальної програми з
історії України та всесвітньої історії
згідно Державного стандарту загальної
середньої освіти та відповідно до
Положення про організацію
навчально-виробничого процесу у ПТНЗ
від 30 травня 2006 року була створена
комісія щодо стану виконання
навчальних програм викладачем
суспільних відносин ОСОБА_2

Актом перевірки стану виконання
навчальних планів та програм
викладачем ОСОБА_2 28 березня 2014 року
(а.с.84) встановлено, що викладач ОСОБА_2
допустила грубі порушення при
складанні поурочно-тематичних планів з
предмета «Всесвітня історія» для учнів
першого курсу, ввела теми, які не
передбачені навчальною програмою; з
предмета «Історія України» третина
начального матеріалу не вивчається
учнями першого курсу, що призводить до
того, що учні не можуть оволодіти
знаннями, вміннями, практичними
навичками навчального матеріалу в
повному обсязі відповідно до вимог
Державного стандарту загальної
середньої освіти, а це обмежує
можливість учнів опанувати
програмовий матеріал з історії
підготовки до ДПА та участі в ЗНО.

Відповідно до наказу директора училища
від 01 квітня 2014 року викладача ОСОБА_2
зобов'язано до кінця робочого дня 02
квітня 2014 року подати заступнику
директора з навчально-виховної роботи
поурочно-тематичні плати з історії, які
використовує для підготовки до
проведення уроків.

Актом від 03 квітня 2014 року
підтверджено, що позивач ОСОБА_2 на
вимогу директора училища відмовилась
надати планувальну документацію та
будь-які пояснення щодо цього питання.

Зазначені обставини підтверджуються
також службовим розслідуванням на а.с.
99, т. 1.

Відповідно до пояснень викладача
ОСОБА_8 (а.с. 98) 03 квітня 2014 року о 08.30
викладач ОСОБА_2 звернулась до нього з
проханням позичити для копіювання
поурочно-тематичний план з історії
України для 1 курсу.

Відповідно до аналізу відвіданого
уроку викладача ОСОБА_2 від 21 березня 2012
року встановлено, що навчальний процес
проводиться із значними порушеннями.

У зв'язку із порушенням посадових
обов'язків, зокрема, відсутністю
планувальної документації, у
адміністрації училища відповідно до
наказу від 04 квітня 2014 року були всі
підстави для звільнення викладача
ОСОБА_2 за систематичне невиконання без
поважних причин обов'язків, покладених
на неї трудовим договором.

За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті
заходи дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково, і ті громадські
стягнення, які застосовані до
працівника за порушення трудової
дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
одного року (п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів»).

Для звільнення працівника за
систематичне порушення трудової
дисципліни необхідно, щоб працівник
вчинив конкретний дисциплінарний
проступок, тобто допустив невиконання
або неналежне виконання трудових
обов'язків, щоб це невиконання або
неналежне виконання трудових
обов'язків було протиправним та винним
і носило систематичний характер, а за
попередні порушення трудової
дисципліни (одне чи декілька) до
працівника застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення з додержанням порядку їх
застосування, але вони не дали
позитивних наслідків і працівник знову
вчинив дисциплінарний проступок.
Систематичним порушенням трудової
дисципліни вважається порушення,
вчинене працівником, який і раніше
порушував трудову дисципліну, за що
притягувався по дисциплінарної
відповідальності та порушив її знову.

Відповідно п.п. 22, 23 постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41
КЗпП, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і
порядок застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Відповідно до пояснень сторін позивач
не є членом профспілкового комітету,
тому питання щодо її згоди на
звільнення не розглядалось.

Враховуючи все вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про те, що
невиконання обов'язків позивачем
носило систематичний характер,
допускалось неякісне виконання своїх
обов'язків як викладача,
застосовувались заходи
дисциплінарного впливу. Такі обставини
справи свідчать про те, що звільнення
ОСОБА_2 відповідає вимогам трудового
законодавства.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного
суду від 05 листопада 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Р.Й. Матківський

Судді: Я.І. Ковалюка

А.І. Шишка