АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/4624/13-ц
Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22-ц/774/1382/К/14
суддя Шум Л.І.
Суддя-доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі :

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі: Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 23 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа Друга Криворізька державна
нотаріальна контора про визнання
договору дарування квартири недійсним
та скасування реєстрації в бюро
технічної інвентаризації.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_5,

представники позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із вище зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог,
посилається на те, що у 2009 році помер її
рідний дядько - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який на день смерті був зареєстрований
та проживав за адресою: АДРЕСА_1. Про
день смерті дядька її не було
повідомлено, про його смерть
дізналась лише у липні місяці 2012 року,
коли приїхала його провідати. Після
смерті дядька відкрилася спадщина, яка
складається з трьохкімнатної квартири
АДРЕСА_1.

Позивач, як рідна племінниця
спадкодавця, має право на спадщину за
правом представлення, інших
спадкоємців ні за законом, ні за
заповітом немає. Оформити спадщину
позивач не змогла, лише у ліпні 2012 року
їй стало відомо, що 28 грудня 2004 року
ОСОБА_8 уклав договір дарування спірної
квартири з відповідачем ОСОБА_2 Вважає,
що вказаний договір дарування
квартири, укладений ОСОБА_8, під час
знаходження в хворобливому стані, він
не розумів значення своїх дій,
страждав на хронічний психічний
розлад. У зв'язку із чим, позивач
просить суд : визнати недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 23 квітня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 загальною площею 53,9
м2, житловою площею 39,5 м2, укладений між
ОСОБА_8 та ОСОБА_2, посвідчений
державним нотаріусом Другої
Криворізької державної нотаріальної
контори 28 грудня 2004 року.

Скасовано реєстрацію договору
дарування квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 53,9 кв.метрів, житловою площею 39,5
кв.метрів, укладений між ОСОБА_8 та
ОСОБА_2, посвідчений державним
нотаріусом Другої Криворізької
державної нотаріальної контори 28
грудня 2004 року (в КП ДОР "Криворізьке
бюро технічної інвентаризації")
реєстраційної служби Криворізького
міського управління юстиції.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судові витрати - 344,10 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про відмову ОСОБА_3 в
задоволенні позовних вимог.

Вважає, що судом не взято до уваги, що
позивачем не надано доказів, що вона є
племінницею покійного ОСОБА_8, але суд
вважав їх встановленими та доведеними.
Позивачем не доведено право на
звернення до суду, жодних прав
позивача оспорюваним договором
дарування порушено не було, оскільки
позивач ОСОБА_3 у відповідності до
ст..1270 ЦК України спадщину після смерті
ОСОБА_8 не прийняла.

Судом не перевірено коло спадкоємців
після смерті ОСОБА_8, чи прийняв
будь-хто після його смерті спадщину,
чи посвідчувався заповіт.

Судова експертиза проведена неповно
та неповноважною установою, тому не
може бути допустимим доказом.

Суд не звернув уваги, що позивачем в
судовому засіданні визнано факт її
перебування у м. Кривому Розі у грудні
2005 року, під час зустрічі покійний їй
повідомив про відчуження ним
квартири за договором дарування.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору
від 28 грудня 2004 року ОСОБА_8 подарував
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, яка належала
дарувальнику ОСОБА_8 на підставі
свідоцтва № ж-858 про право власності на
житло від 18 листопада 2003 року виданого
органом приватизації. (а.с.35). Цей
договір посвідчений державним
нотаріусом Другої Криворізької
державної нотаріальної контори та
зареєстровано у реєстрі за № 2-3587.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер ( а.с.37).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
та визнаючи зазначений договір
дарування недійсним, суд першої
інстанції виходив із того, що померлий
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 є дядьком позивача
ОСОБА_3 та що остання є спадкоємцем щодо
майна спадкодавця; що сукупність
зібраних та досліджених доказів по
даній справі дали підстави суду для
застосування правил ч.1 ст.225 ЦК України
щодо визнання договору дарування
нерухомого майна від 28 грудня 2004 року
недійсними, оскільки ОСОБА_8 на час
укладення цього договору про дарування
ОСОБА_2. квартири не усвідомлював
значення своїх дій і не міг керувати
ними.

Такий висновок місцевого суду
підтверджується матеріалами справи,
яким суд дав правильну оцінку, і не
суперечить нормам чинного
законодавства, які регулюють спірні
правовідносини.

Згідно ч.1 ст.225 Цивільного кодексу
України право чин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_8 є дядьком позивача ОСОБА_3 (а.с.
11-13), що також підтверджено у судовому
засіданні першої інстанції
поясненнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10
(а.с. 137,138). Крім того, рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 12 грудня 2013
року, яке набрало законної сили та не
було скасовано на момент ухвалення
оскаржуваного рішення суду від 23
квітня 2014 року, встановлено факт
родинних відносин між фізичними
особами, а саме те, що ОСОБА_3 є рідною
племінницею ОСОБА_8, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 170).

ОСОБА_3 через свого представника
ОСОБА_11 подала до Державного нотаріуса
Криничанської державної нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини,
однак їй було відмолено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_8,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку із
пропуском строку для прийняття
спадщини, а також наявністю заповіту,
посвідченого ОСОБА_8 ( а.с.128-129), у
зв'язку з чим остання звернулася до
суду із позовом про надання
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Отже, позивач мала право ставити
питання про визнання недійсним
договору дарування від 28 грудня 2004 року
з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК
України, а доводи апеляційної скарги у
цій частині колегією суддів
відхиляються.

Відповідно до статті 225 ЦК України для
визнання правочину таким, що має
дефекти волі і волевиявлення, а отже є
недійсним, необхідно встановити, що в
момент вчинення правочину дієздатна
фізична особа не усвідомлювала
значення своїх дій або не могла
керувати ними.

З метою встановлення такого стану
громадянина в момент вчинення
правочину суд призначає судово медичну
експертизу.

Актом №117 посмертної
судово-психіатричної експертизи,
проведеної на підставі ухвали суду
першої інстанції від 05 серпня 2013 року
(а.с. 53), установлено, що ОСОБА_8 за життя
страждав хронічним стійким психічним
розладом у вигляді шизофренії
параноїдальної форми та на період часу
складання і підписання договору
дарування 28 грудня 2004 року за своїм
психічним станом не міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними
(а.с.58-63).

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що
даний висновок не може бути допустимим
доказом по справі колегією суддів
відхиляючись, оскільки заперечуючи
проти його дійсності, представник
відповідача не заявляла у суді
апеляційної інстанції клопотання щодо
призначення повторної посмертної
судово-психіатричної експертизи.

Крім того, рішенням Жовтневого
районного суду м.Кривого Рогу від 02
лютого 2006 року задоволено заяву ОСОБА_2
та визнано ОСОБА_8 недієздатним у
зв'язку з тим, що він не може
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, що було встановлено
висновком судово-психіатричної
експертизи №505, згідно якої ОСОБА_8
страждає хронічним психічним
захворюванням - шизофренією
параноїдальної форми з 1969 року (справа
№2 «о» - 56/06)..

При цьому, колегія суддів зважає на той
факт, що з даною заявою до суду
зверталась саме ОСОБА_2, зазначаючи про
те, що її дадько ОСОБА_8 з 21.08.1969 року
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м.Кривого Рогу як інвалід 2
групи в зв'язку з хворобою (параноїдна
шизофренія) та не може розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що за своїм психічним
станом на момент укладення
оспорюваного договору дарування
ОСОБА_8 не міг усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, про що
обдарованій ОСОБА_2 було достеменно
відомо, і доводи апеляційної скарги
щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3
колегією суддів відхиляються.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці. Проте відповідно до вимог
ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є
виключною компетенцією суду,
переоцінка доказів діючим
законодавством не передбачена. Судом
першої інстанції повно та всебічно
досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи і
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і
підтверджені письмовими матеріалами
справи та поясненнями учасників
процесу.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 23 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: