Справа № 570/146/13- ц
Номер провадження 2/570/48/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року

Рівненський районний суд Рівненської
області в особі:

судді Красовського О.О.

при секретарі Беднарчук Г.П.

з участю представників сторін - ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу
будинковолодіння та земельної ділянки;
визнання дійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки;
визнання права приватної власності на
будинковолодіння; стягнення зайве
отриманих 24 800 грн., -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначає, 18 травня 2010 року
був укладений попередній договір між
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про передачу права
власності на нерухоме майно: будинку та
земельної ділянки в АДРЕСА_1. Ціна була
визначена в сумі 92800 грн., що на той час
відповідало еквіваленту 11 600 доларам
США. Згідно до п.9 Договору, з метою
виконання умов договору покупець
передав, а продавець отримала
гарантійну суму в розмірі 40 000 грн., що
було еквівалентно 5 000 доларам США. В
послідуючому, 22.09.2010 року були укладені
два договори купівлі-продажу майна:
будинку та земельної ділянки за
вищевказаною адресою. Продавцем за цим
договором є ОСОБА_4, а покупцем - ОСОБА_8
(мама ОСОБА_7). Будинок з господарськими
будівлями та спорудами був оцінений в 18
103 грн., а земельна ділянка - в 38 000 грн.
Після укладення цих договорів
розрахунок за придбане майно був
вчинений ОСОБА_7 За це майно були
сплачені кошти: 700 доларів США - 01.12.2010 р.,
1 000 доларів США - 21.12.2010 р., 1 000 доларів
США - 22.12.2010 р. Згідно з умовами п.12
Договору від 18.05.2010 року, в разі
укладення договору купівлі-продажу
майна гарантійна сума сплачених коштів
буде врахована при остаточному
розрахунку. А згідно до п.2.1 Договору
купівлі-продажу, ОСОБА_4 у випадку
повного з нею розрахунку повинна
подати нотаріусу письмову заяву, в якій
зазначити про проведення такого
розрахунку, і така заява підшивається
до договору. Як вважає позивачка, з
продавцем був проведений повний
розрахунок за майно, що фактично було
придбане ОСОБА_7 Позивачка і ОСОБА_7
(помер ІНФОРМАЦІЯ_1) перебували в
зареєстрованому шлюбі. Отже, придбане
майно є їх спільною сумісною власністю,
і її частина в майні складає 1/2 - як
майно, що було набуте під час шлюбу.
Зважаючи на наведене позивачка просить
суд постановити рішення, яким визнати
частково недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1, що був укладений між ОСОБА_4
(продавець) та ОСОБА_8 (покупець),
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_9 (реєстровий № 1217); та визнати
частково недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки за
цією ж адресою, що був укладений між
ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець),
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_9 (реєстровий № 1220) - як удавані
правочини, що приховують правочини,
укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_7. Визнати
дійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки по АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7. Визнати
за позивачкою право приватної
власності на вищевказане майно.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь позивачки
зайве отримані грошові кошти згідно
договору купівлі-продажу земельної
ділянки в сумі 24 800 грн., та стягнути
судові витрати.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала та пояснила суду про
обставини, що описані вище. Додала, що в
ОСОБА_7 були кошти для розрахунку за
нерухоме майно, оскільки такі грошові
кошти він зберігав на депозиті, а після
закінчення строку депозиту він цими
коштами (які є спільною сумісною
власність подружжя) розрахувався з
ОСОБА_4.

Відповідачка ОСОБА_4 не з'явилася в
судове засідання.

Представник відповідачки ОСОБА_4 позов
не визнав та пояснив, що позивачка не
довела ті обставини, на які вона
покликається як на підставу для
задоволення позову. Подав письмові
заперечення, в яких обґрунтовується
правова позиція сторони.

Відповідачка ОСОБА_5 (як правонаступник
відповідачки ОСОБА_8) позов не визнала
та пояснила суду, що ОСОБА_8 (мама
відповідачки) просила ОСОБА_7 (її сина)
щоб той придбав для неї будинок. Така
розмова відбувалася в присутності
відповідачки. Для придбання
нерухомості мама передала ОСОБА_7
грошові кошти, оскільки в неї були
заощадження. Вважає, що немає підстав
для задоволення заявленого позову.

Відповідач ОСОБА_6 (як правонаступник
відповідачки ОСОБА_8) не з'явився в
судове засідання та подав суду заяву,
згідно до якої просив справу
розглянути бей його участі, позов
визнає.

Заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали справи
суд вважає, що позов не підлягає до
задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, 18
травня 2010 року був укладений
попередній договір між ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 про передачу права власності на
нерухоме майно: будинку та земельної
ділянки в АДРЕСА_1. Ціна була визначена
в сумі 92800 грн., що на той час
відповідало еквіваленту 11 600 доларам
США.

Згідно до п.9 Договору, з метою
виконання умов договору покупець
передав, а продавець отримала
гарантійну суму в розмірі 40 000 грн., що
було еквівалентно 5 000 доларам США.

В послідуючому, 22.09.2010 року були
укладені два договори купівлі-продажу
майна: будинку та земельної ділянки за
вищевказаною адресою. Продавцем за цим
договором є ОСОБА_4, а покупцем - ОСОБА_8,
від імені якої за довіреністю виступав
ОСОБА_7 Будинок з господарськими
будівлями та спорудами був оцінений в 18
103 грн., а земельна ділянка - в 38 000 грн.

Після укладення цих договорів
розрахунок за придбане майно був
вчинений ОСОБА_7, що випливає з змісту
розписок: за це майно були сплачені
кошти в розмірі 700 доларів США - 01.12.2010 р.,
1 000 доларів США - 21.12.2010 р., 1 000 доларів
США - 22.12.2010 р.

Судом приймається до уваги, що ОСОБА_7
мав довіреність на представництво
ОСОБА_8, своєї мами. А тому суд критично
відноситься до пояснень позивачки про
те, що цими розписками стверджується
факт сплати грошових коштів за
придбане майно за договорами від 22.09.2010
р. саме від імені ОСОБА_7 особисто, а не
як представника його мами, і що таким
чином він виступав фактичним покупцем
цього майна.

Також судом враховуєте наступне.

Позовні вимоги є некоректно
сформульовані. Суду є залишилося
незрозумілими, яким є спосіб захисту
порушеного права, адже позивачка
просить визнати частково недійсним
договір, як удаваний правочин. А тому:
визнати договір частково недійсним чи
визнати правочин, як удаваний
позивачка та її представник так і не
визначилися. Зважаючи на це доцільно
проаналізувати і ті, і інші підстави.

Позивачкою та її представником не
наведено та не обґрунтовано жодної
правової норми, на підставі якої
необхідно визнати відповідні договори
купівлі-продажу частково недійсним, що
передбачені ст.215 ЦК України, у якій
проголошені вичерпні підстави
визнання правочину недійсним. Підстави
для визнання договорів від 22.09.2010 р.
недійсними не були встановлені в
судовому засіданні.

Щодо заявлених вимог про визнання
правочину удаваним.

Згідно з ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили.

Сторонами договору, а саме ОСОБА_4 та
ОСОБА_8 не вчинено якогось іншого
правочину крім як договору
купівлі-продажу, тобто вони не
приховували вчинення якогось іншого
правочину, який вони нібито насправді
вчинили.

Позивачка у своїй позовній заяві
стверджує, що покупцем за відповідними
договорами купівлі-продажу був ОСОБА_7,
оскільки майно було придбане за
спільні кошти позивачки та її чоловіка.

Однак, згідно п.4.5. Договору
купівлі-продажу земельної ділянки та п.
12 Договору купівлі-продажу житлового
будинку від 22.09.2010 року зазначено, що «...
на момент придбання земельної ділянки
покупець, ОСОБА_8 є вдовою,
землю/будинок купує за рахунок власних
коштів».

Та обставина, що ОСОБА_7 18.05.2010 року
уклав попередній договір не свідчить
про те, що він є покупцем за укладеними
договорами купівлі-продажу земельної
ділянки та житлового фонду від 22.09.2010
року, оскільки вказані три договори не
є взаємопов'язаними.

Наявний попередній договір не є таким
по відношенню до нотаріально укладених
договорів купівлі-продажу, виходячи з
наступних підстав:

1. В договорах від 18.05.2010 р. та від 22.09.2010
року зазначені різні сторони. Так, за
попереднім договором від 18.05.2010 р.
покупцем виступає ОСОБА_7 (і в цьому
договорі не вказано, що він діє від
імені ОСОБА_8 як її представник, що дало
б підставу пов'язати цей договір з
наступними двома), а за нотаріально
укладеними договорами від 22.09.2010 року
покупцем зазначена ОСОБА_8;

2. Різна ціна договору - за попереднім
договором від 18.05.2010 року сторони
домовилися про ціну 92 800 грн., а за
укладеними договорами від 22.09.2010 року
ціна зазначена в розмірі 56 103 грн.;

3. Форма попереднього договору - згідно
положень ЦК України він має бути
укладеним в письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.
Наявний попередній договір не є
нотаріально посвідченим.

Таким чином, по відношенню до укладених
нотаріальних договорів
купівлі-продажу будинку та земельної
ділянки від 22.09.2010 р. попередній договір
не укладався.

Як правову підставу визнання договору
купівлі-продажу земельної ділянки
дійсним позивачка наводить ч.2 ст.220 ЦК
України. Однак, згідно даної норми суд
може визнати договір дійсним, якщо одна
із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення. В даному
випадку договір купівлі-продажу
земельної ділянки є нотаріально
посвідченим. Таким чином, дана правова
норма не може бути підставою для
визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки дійсним. Тобто
позивачем не наведено правових підстав
для задоволення третьої позовної
вимоги.

Посилання позивачки на ч.3 ст.368 ЦК
України: майно, набуте подружжям за час
шлюбу є їхньою спільною сумісною
власністю, є безпідставним, адже ні
позивачкою, ні її чоловіком під час
шлюбу не було набуто майно у виді
вищевказаної земельної ділянки та
будинку з господарськими будівлями та
спорудами.

Позивачка покликається на ту
обставину, що ОСОБА_7 отримав грошові
кошти після закінчення строку дії
депозиту, і цими грошовими коштами він
розрахувався за майно, що було придбане
на ім'я його мами. Але таке твердження
не відповідає фактичним обставинам,
оскільки договори були укладені 22.09.2010
року (за будинковолодіння був
проведений розрахунок в сумі 18 103 грн. в
день укладення договору - 22.09.2010 р., про
що прямо зазначено в пункті 4; а за
земельну ділянку була проведена
часткова оплата в сумі 1 200 грн. також в
день укладення договору, про що прямо
зазначено в пункті 2.1), попередній
договір був укладений 18.05.2010 року (якщо
припустити, що він в наступному буде
пов'язаний з зазначеними двома, оплата
проведена в сумі 40 000 грн.), а депозит був
повернутий вкладнику тільки 12 жовтня
2010 року.

Як зазначалося вище, ОСОБА_7 мав
довіреність на представництво
інтересів ОСОБА_8, своєї мами. А тому не
можна зробити твердий висновок про те,
розписками покупця підтверджений факт
сплати грошових коштів за придбане
майно за договорами від 22.09.2010 р. саме
від імені ОСОБА_7 особисто, а не як
представника його мами.

Щодо п'ятої позовної вимоги про
стягнення з продавця 24 800 грн.

Як зазначалося вище, попередній
договір від 18 травня 2010 року не має
жодного відношення до укладених в
послідуючому договорів від 22.09.2010 року.

Відповідно до п.9 попереднього
договору, договір купівлі-продажу
об'єкта нерухомості мав бути укладений
«на момент отримання Державного акта».
Відповідно до п.12 попереднього
договору, у випадку укладення договору
купівлі-продажу відповідно до умов
даного договору гарантійна сума
залишається у продавця. Станом «на
момент отримання Державного акта», а це
після 28.07.2010 року, не було укладено
Договору купівлі-продажу земельної
ділянки та будинку відповідно до умов
попереднього Договору від 18.05.2010 року.
Відповідно до п.10 наявного
попереднього договору, у випадку не
укладення договору купівлі-продажу в
передбачений термін з причин, що
залежать від покупця, гарантійна сума
залишається у розпорядженні Продавця в
якості штрафу.

Таким чином 40 000 грн. не є коштами, які
отримані ОСОБА_4 за продані нею
житловий будинок та земельну ділянку.

ОСОБА_4 за продану нею земельну ділянку
отримано 1 200 грн. при укладенні
договору та 21 600 грн. після укладення
договору з необхідних 38 000 грн. Тобто
ОСОБА_4 недоотримала 15 200 грн.

Дана обставина підтверджується її
нотаріальною заявою від 05 червня 2013
року (міститься у матеріалах справи),
згідно до якої вона вказала, що не
претендує на решту грошових коштів.
Оскільки в даній заяві не йдеться про
те, що з продавцем був проведений
«повний розрахунок» за належне їй
майно, то нотаріус відмовив ОСОБА_4 у
прийнятті від неї такої заяви з
послідуючим долученням цієї заяви до
договору (на виконання п. 2.1 договору
від 22.09.2010 р., реєстровий № 1222), про що
пояснив представник відповідачки, і не
було спростовано позивачкою.

А тому не можна стверджувати, що саме
неподанням ОСОБА_4 заяви до нотаріуса
про проведення з нею повного
розрахунку за майно (земельну ділянку)
якимось чином порушуються права
позивачки. В ході судового розгляду не
було встановлено того, що ОСОБА_7 набув
майно за договорами від 22.09.2010 року, і
відповідно позивачка набула право
власності на це майно в порядку
спадкування після його смерті. Крім
того, в цій заяві ОСОБА_4 зазначає, що
вона не претендує на отримання решти
грошових коштів та не заперечує проти
переоформлення земельної ділянки на
покупця.

Судом також приймається до уваги
наступне.

Відповідач ОСОБА_6 фактично прийняв
спадщину після смерті батька - ОСОБА_7, і
також прийняв спадщину після смерті
бабусі - ОСОБА_8 До спадкової маси
входить спірне майно. Визнаючи позов
своєї мами відповідач фактично
погоджується з тим, що спірне майно
належало його батьку як покупцю, і в той
же час він подав заяву про прийняття
спадщини після смерті бабусі, яка
зазначена як власник цього ж майна за
договорами від 22.09.2010 року, також
претендуючи на нього. Тому визнання
позову відповідачем ОСОБА_6 не може
прийматися до уваги як підтвердження
заявленого позивачкою позову, оскільки
позиція відповідача є суперечливою.

За таких умов суд не вбачає підстав для
задоволення заявленого позову через
його і безпідставність, і
недоведеність.

Розподіл судових витрат між сторонами
відбувається за правилами статті 88 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу
будинковолодіння та земельної ділянки;
визнання дійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки;
визнання права приватної власності на
будинковолодіння; стягнення зайве
отриманих 24 800 грн. - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
районний суд Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Красовський О.О.