Справа № 459/3003/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/6110/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 28 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду
Львівської області від 28.07.2014 року
позов задоволено частково, стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_2
7000,00 грн. на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійних
захворювань.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ВВДФССНВВ в м.
Червонограді.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт вважає, що судом в порушення
вимог ст.ст. 21,28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не взято до уваги, що у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування зобов'язаний
відшкодувати грошову суму за наявності
факту заподіяння моральної шкоди
потерпілому, при цьому, цим же законом
було встановлено, що моральна шкода
відшкодовується за заявою потерпілого
та поданням відповідного висновку
медичних органів.

Стверджує, що позивач не долучив
жодного медичного документу про
наявність факту спричинення йому
моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням
здоров»я на виробництві, звертає увагу
на те, що враховуючи рішення
Конституційного Суду України від 27.01.2004
року № 1-рп/2004 спричинення моральної
шкоди у спірних правовідносинах згідно
вимогам законодавства не є
матеріально-правовою презумпцією,
тобто має доводитись сам факт
спричинення моральної шкоди так і її
розмір.

Звертає увагу на те, що позивачу вперше
встановлено безтерміново 20% втрати
працездатності висновком обласної
МСЕК № 3 від 30.05.2003 року у зв"язку з
професійним захворюванням -
антракосилікоз, а висновком
міжрайонної спеціалізованої
профпатологічної МСЕК від 13.01.2005 року
додатково первинно встановлено 15%
втрати профпрацездатності у зв"язку із
сенсорною туговухістю з легким
ступенем зниження слуху. Інвалідом
внаслідок професійного захворювання,
як у 2003 році, так і у 2005 році позивач не
визнаний. Лише у 2012 році висновком
обласної МСЕК № 1 від 04.04.2012 року
позивачу збільшено відсоток втрати
професійної працездатності та визнано
його інвалідом 3 групи у зв"язку із
профзахворюванням.

Ухвалюючи рішення суд не врахував, що
на дату встановлення вперше стійкої
втрати професійної працездатності
позивач вже був звільнений з роботи за
власним бажанням, при цьому,
працевлаштувався та працював
ремонтником до 11.10.2010 р.

Просить скасувати рішення
Червоноградського міського суду від
28.07.2014 року та ухвалити нове рішення,
яким в позові відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_2 та представник
відповідача ВВДФССНВВ в м.
Червонограді, будучи повідомленими
належним чином про день та час розгляду
справи, про що свідчать рекомендовані
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 98-99), в судове
засідання апеляційної інстанції не
прибули, не повідомили суд про причину
неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення
виходячи з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог на підставі доказів, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить висновку, що
дане рішення суду відповідає
зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно довідки обласної МСЕК серії
ЛВА-2 № 007997 від 30.05.2003 року позивачу
вперше встановлено безтерміново 20%
втрати професійної працездатності
(захворювання антракосилікоз), а
рішенням МСЕК від 13.01.2005 року позивачу
встановлено 35% втрати професійної
працездатності, з яких 15% встановлено
вперше по іншому захворюванню
(приглухуватість).

У зв"язку із ушкодженням здоров"я,
позивач втратив професійну
працездатність на 35%, відтак
позбавлений можливості повною мірою
реалізувати своє право на працю,
постійно відчуває фізичні страждання,
перебував на лікуванні. Фактичні
обставини справи та правові положення
свідчили про доведеність факту
спричинення моральної шкоди позивачу,
тому ОСОБА_2, на думку суду першої
інстанції, має право на відшкодування
моральної шкоди, визначивши розмір
такої в сумі 7000 грн.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2
18.08.1975 року прийнятий на роботу
підземним гірничим робітником
очисного забою V розряду на шахту № 1
«Великомостівська» комбінату
«Укрзахідвугілля» МВП УССР. 30.10.1975 року
звільнений на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП
УРСР у зв'язку із проходженням
військової служби в рядах Радянської
Армії. 18.12.1978 року після проходження
військової служби прийнятий на шахту
60-річчя Великої Жовтневої
соціалістичної революції гірничим
робітником очисного забою V розряду.
21.06.1988 року звільнений в порядку
переведення в ШСУ № 2 згідно п. 5 ст. 36
КЗпП УРСР. 25.06.1988 року прийнятий на
гірничо-прохідницьку дільницю ШСУ № 2
підземним прохідником V розряду. 16.02.1991
року переведений на
гірничо-прохідницьку дільницю V
розряду підземним гірничим робітником.
21.01.1994 року переведений гірничим
майстром підземним. 16.05.1994 року
звільнився з даного підприємства за
власним бажанням. 20.03.1995 року прийнятий
на гірничо-прохідницьку дільницю учнем
прохідника у Шахтопрохідницьке
Управління Виробничого об'єднання
«Укрзахідвугілля». 18.01.1996 року
переведений гірничим майстром.

Звільнився позивач з роботи 27.06.2000 року
за власним бажанням на підставі ст.36
КЗпП України згідно наказу № 99 к від
27.06.2000 р. (а.с. 9-10 трудова книжка).

У зв"язку із тривалою роботою в
особливо шкідливих умовах праці
позивач звертався за медичною
допомогою, що підтверджується копіями
наявних у справі медичних документів
(12-74).

Згідно довідки МСЕК серія ЛВА-2 № 007997
від 30.05.2003 року позивачу вперше
встановлено безтерміново 20% втрати
професійної працездатності
(захворювання антракосилікоз).

Крім цього, відповідно до довідки
серія ЛВА-2 № 015220 від 13.01.2005 року
позивачу встановлено 35% втрати
професійної працездатності, з яких 15%
встановлено вперше по іншому
захворюванню (приглухуватість).

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Таким чином, право на відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я внаслідок професійного
захворювання та трудового каліцтва у
позивача ОСОБА_2 виникло 30.05.2003 року,
коли висновком МСЕК йому вперше
встановлено 20% втрати професійної
працездатності, а також 13.01.2005 року
коли позивачу встановлено вперше 15%
ступеня втрати працездатності
внаслідок захворювання
приглухуватість, а в сукупності 35%
ступеня втрати працездатності (а.с. 23).

На цей час діяли, як ч. 3 ст. 34 Закону
України від 23.09.1999 р. № 1105-ХІV «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», так і ст. 9 Закону
України «Про охорону праці», згідно з
якими відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров»я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
наведеного вище Закону № 1105-ХІV.

Згідно із п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. Відмова потерпілому у
праві на отримання грошової
компенсації за моральну шкоду від
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків залежно від ступеня
втрати професійної працездатності має
обмежувальний характер.

Таким чином, на підставі аналізу
наявних у справі доказів суд прийшов
обгрунтованого висновку, що
відшкодувати моральну шкоду позивачу
ОСОБА_2 повинно Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області.

Покликання представника апелянта
ВВДФССНВВ в м. Червонограді на
відсутність доказів заподіяння
позивачу саме моральної шкоди є
безпідставними, оскільки ушкодження
здоров'я, заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності, власне спричиняють
йому моральні та фізичні страждання
(рішення Конституційного суду України
від 07.01.2004 р. у справі № 1-рп/2004 р.).

Також, колегія суддів приходить
висновку, що враховуючи наявні у справі
медичні документи, а саме акт
розслідування професійного
захворювання, копії довідок МСЕК, витяг
з медичної амбулаторної картки
хворого, визначена судом першої
інстанції сума відшкодування
моральної шкоди 7000 грн., є адекватною
компенсацією страждань, що їх зазнав
ОСОБА_2 у зв'язку з професійним
захворюванням.

З наведених підстав, апеляційна скарга
представника відповідача відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді підлягає
відхиленню.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційних скарг висновків суду не
спростовують, тому підстав для їх
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 28 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді:
Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин