Справа № 462/8969/13
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/2642/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю
представника позивача - Зварича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 10 лютого 2014 року у справі
за позовом Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_3 про демонтаж самочинно
влаштованої перегородки,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 10 лютого 2014 року
вищезазначений позов задоволено.

Суд зобов'язав ОСОБА_3 за власний кошт
демонтувати самочинно влаштовану
перегородку на площі коридору
загального користування під. літ. ІІ і
привести переобладнану квартиру
АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Суд вирішив питання про розподіл
судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не врахував тієї обставини,
що розпорядження Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
№492 від 02.08.2013 року було прийняте з
порушенням норм ЦК України та
Положення про порядок врегулювання
питань самочинного будівництва у м.
Львові, затвердженого рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради №835 від 09.09.2011 року.

Апелянт стверджує, що висновки суду в
оскарженому рішенні про наявність
факту самочинного будівництва не
відповідають обставинам справи,
оскільки у відповідності до п.п. 2.6, 2.7
вищезазначеного Положення
акт-попередження встановленої форми не
складався.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Апелянт ОСОБА_3 в судове засідання,
призначене на 26.06.2014 року не з'явилася,
конверт із судовою повісткою, яку їй
було направлено на зазначену нею в
апеляційній скарзі адресу, повернувся
з відміткою «за закінченням терміну
зберігання» (а.с. 54), крім того, судова
повістка, яка була направлена їй судом
апеляційної інстанції на попереднє
судове засідання, призначене на 08.05.2014р.
також повернулася із зазначенням на
конверті «за закінченням терміну
зберігання», через що і було відкладено
розгляд справи на 26.06.2014р. (а.с. 50), тому, з
урахуванням того, що апелянт
відповідно до ст. 77 ЦПК України не
повідомила суд апеляційної інстанції
про зміну свого місця проживання
(перебування, знаходження) та не
зазначила будь-яку іншу адресу для
направлення їй поштової
кореспонденції, колегія суддів вважає
за можливе розглядати справу без її
участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення представника
позивача - Зварича В.В. щодо заперечення
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Статтями 10,60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюються
на засадах змагальності сторін і, що
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог, або
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 300 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України,
власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 р.,
допоміжні приміщення (підвали, сараї,
кладочки, горища, колясочні та ін.)
передаються безоплатно у спільну
власність громадян одночасно з
приватизацією ними квартир, кімнат у
квартирах) багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема,
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього. Власник (власники)
неприватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
співвласником (співвласниками)
допоміжних приміщень нарівні з
власниками приватизованих квартир.
Питання щодо згоди співвласників
допоміжних приміщень на надбудову
поверхів, улаштування мансард у
багатоквартирних будинках, на вчинення
інших дій стосовно допоміжних
приміщень (оренда тощо) вирішується
відповідно до законів України, які
визначають правовий режим власності.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується довідкою з місця
проживання про склад сім'ї і прописку,
що відповідач ОСОБА_3 спільно із
донькою ОСОБА_4 є користувачем квартири
АДРЕСА_1 який перебуває у віданні ЛКП
«Сяйво» (а.с. 6).

З поверхової схеми вбачається, що
відповідачкою встановлено перегородку
на площі коридору загального
користування під літ. II біля квартири
АДРЕСА_1 внаслідок чого відбулось
перепланування зазначеної квартири
(а.с. 10).

Розпорядженням Залізничної районної
адміністрації ЛМР від 02.08.2013 р. № 492 "Про
самочинне будівництво, здійснене гр.
ОСОБА_3." відповідачку ОСОБА_3
зобов'язано демонтувати самочинно
влаштовану перегородку на площі
коридору загального користування під
літ. II та привести квартиру № 606 в
будинку на вул. Широкій, 81 у м. Львові до
попереднього стану до 20.09.2013 р. (а.с.4).

Повідомленнями ЛКП «Сяйво» від 21.08.2013р.
та 09.09.2013р. (а.с.8,9) ОСОБА_3 повідомлено
про необхідність демонтувати
самочинно влаштовану перегородку,
однак, як вбачається із акту ЛКП
«Сяйво» від 01.11.2013р. (а.с.11), зазначене
розпорядження відповідачкою не
виконано.

Відповідно до ч.1, 3 Житлового Кодексу
Української РСР, переобладнання і
перепланування жилого будинку і жилого
приміщення провадяться з метою
підвищення їх благоустрою і
перетворення комунальних квартир в
окремі квартири на сім'ю.
Переобладнання і перепланування
жилого приміщення допускаються за
згодою наймача, членів сім'ї, які
проживають разом з ним, та наймодавця і
з дозволу виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів.
Наймач, який допустив самовільне
переобладнання чи перепланування
жилого або підсобного приміщення,
зобов'язаний за свій рахунок привести
приміщення у попередній стан.

Відповідно до п. 1.4.1 Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 року, переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
дозволяється робити після одержання
дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів відповідно до
законодавства.

Згідно з п.7 «Правил користування
приміщеннями житлових будинків»,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 року
№572 із змінами від 24 січня 2006 року,
власник та наймач (орендар) квартири
зобов'язаний не допускати виконання
робіт та інших дій, що викликають
псування приміщень, а також власник
квартири повинен використовувати
приміщення житлового будинку за
призначенням, забезпечувати
збереження житлових і підсобних
приміщень та технічного обладнання.
Пункт 4 означених Правил передбачає, що
власники, наймачі (орендарі) приміщені,
житлових будинків і гуртожитків мають
право на переобладнання і
перепланування житлових і підсобних
приміщень, балконів і лоджій за
відповідними проектами без обмеження
інтересів інших громадян, які
проживають у будинку, гуртожитку, з
дозволу власника будинку (квартири),
власника гуртожитку та орган)
місцевого самоврядування, що видається
в установленому порядку.

Суд першої інстанції, з урахуванням
зазначеного вище, правильно дійшов
висновку про те, що спірний коридор
перебуває у спільнії власності
власників та користувачів квартир
будинку на вул. Широкій, 81 у м. Львові,
які не давали згоди відповідачці на
встановлення перегородки, а тому
зазначена перегородка зведена без
належного дозволу і її не демонтувати.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції на спростування доводів
апеляційної скарги представником
позивача також подано для огляду судом
оригінали документів, копії яких
долучено до матеріалів справи, а саме: -
акт-попередженя від 07.02.2011 року (а.с.56),
який був вручений відповідачці ОСОБА_3
та яким встановлено порушення ст. 150
КУпАП, а саме те, що ОСОБА_3 самочинно на
6-му поверсі зайняла частину площі
загального коридору пл. 17,4 м кв. та
пожежний вихід і вибила отвір в несучій
стіні.

Крім того, представником позивача
також надано Протокол від 09.02.2011 року
про порушення ОСОБА_3 ст. 150 КУпАП (а.с.57),
який вона підписала та постанову від
21.02.2011 року про накладення штрафу на гр.
ОСОБА_3 в розмірі 34 грн. за порушення нею
ст. 150 КУпАП (а.с.58), який вона оплатила
24.02.2011 року (а.с. 59).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
спростовуються наведеним вище та на
правильність висновків суду першої
інстанції не впливають.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дав
належну оцінку всім обставинам і
доказам у справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому доходить висновку, що підстави
для його скасування відсутні й
апеляційну скаргу на оскаржуване
рішення необхідно залишити без
задоволення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 10 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.