Єдиний унікальний номер 2-1364/11
Номер провадження 22-ц/775/1726/2014
Головуючий в 1 інстанції: Попревич
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В.,
Новосьолової Г.Г.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія
«АСКО-Донбас Північний» на рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 23 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Закритого
Акціонерного Товариства Страхова
компанія «АСКО-Донбас Північний» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 23 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ЗАТ СК
«АСКО-Донбас Північний» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
задоволено частково.

Стягнуто з Закритого Акціонерного
Товариства «АСКО-Донбас Північний» на
користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди 24490,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 32149,93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
3000,00 грн. Вирішено питання про судові
витрати.

З рішенням суду не погодився
відповідач - Приватне акціонерне
товариство Страхова компанія
«АСКО-Донбас Північний» та подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної
скарги ПрАТ «СК АСКО-Донбас Північний»
зазначає, що судом першої інстанції при
ухваленні рішення порушено норми
процесуального права, невірно
витлумачено ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Також
судом залишено поза увагою ті
обставини, що у матеріалах справи
постанова про притягнення винної особи
у ДТП до адміністративної
відповідальності відсутня, що
спростовує ствердження про винність у
вказаному ДТП водія ОСОБА_2 До
теперішнього часу в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України, позивач не притягнутий до
адміністративної відповідальності, що
не дає підстав вважати його винним в
події ДТП і вимагати від нього і ПрАТ
«СК АСКО ДП» компенсації морального
збитку, пов'язаного з переживаннями
щодо пошкоджень автомобіля і
відсутністю грошових коштів на його
відновлення. Ці обставини не дають ПрАТ
«СК АСКО ДП» підстав визнати факт ДТП
страховим випадком та виплатити
страхове відшкодування ОСОБА_1

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
скаргу задовольнити.

Представник позивача з доводами
апеляційної скарги не погодився,
просив її відхилити та залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчать
отримані від нього заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутністю
відповідача ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд під час розгляду
справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджено матеріалами справи, що
10 травня 2009 року приблизно о 17 год. 30 хв.
відповідач ОСОБА_2, керуючи
транспортним засобом «ЗАЗ», державний
номерний знак НОМЕР_2, на перехресті
вул. Університетської з пр. Таманським
в Київському районі м. Донецька скоїв
зіткнення з транспортним засобом
«Тойота», державний номерний знак
НОМЕР_1, що належить позивачу ОСОБА_1
Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 застрахована в Страховій
компанії відповідача (поліс ВВ 4703075). В
результаті дорожньо-транспортної
події (далі - ДТП) позивач отримала
тілесні ушкодження.

25 листопада 2013 року слідчим СВ
Київського РВ ДМУ ГУМВС України в
Донецькій області Земляковим А.Р.
винесено постанову про закриття
кримінального провадження внесеного
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за ознаками
кримінального правопорушення
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Як вбачається з вказаної постанови, в
ході досудового розслідування
встановлено, що вказана
дорожньо-транспортна подія сталася в
результаті порушення водієм ОСОБА_2
вимог п. п. 8.7.3. (е), 8.10 Правил дорожнього
руху України, які знаходяться в
причинному зв'язку з виникненням
аварійної ситуації, її розвитком та
настанням шкідливих наслідків. Проте
закрито кримінальне провадження у
зв'язку з відсутністю складу злочину,
передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України (т. 2,
а.с. 1-13).

Відповідно до висновку спеціаліста
незалежної судової автотоварознавчої
експертизи №330/06 від 01 червня 2009 року,
зробленому на замовлення страхової
компанії АСКО Донбас Північний -
відповідача, вартість
відновлювального ремонту автомобіля,
що належить позивачці склала 56639,93 грн.
(т. 1, а.с. 10-15).

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд виходив з доведеності позовних
вимог та ступеня вини відповідачів, з
урахуванням понесених позивачем
моральних і фізичних страждань.

Такий висновок суду першої інстанції є
вірним та ґрунтується на вимогах
закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини
іншої особи, відшкодовується винною
особою;

2) за наявності вини лише особи, якій
завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується;

3)за наявності вини всіх осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди,
розмір відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 3 Закону України від
01.07.2004 року №1961-IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та (або)
майну потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до ст. 988 ЦК України та ст. 20
Закону України від 07 березня 1996 року
№85/96-ВР «Про страхування» страховик
зобов'язаний здійснити страхову
виплату у разі настання страхового
випадку.

Згідно ст. 6 Закону України від 01.07.2004
року №1961-IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», в редакції, яка
діяла на час ДТП 10 травня 2009 року,
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України
від 01.07.2004 року №1961-IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» в редакції, що
діяла на час ДТП 10 травня 2009 року, при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

З матеріалів справи встановлено, що
позивачі свої позовні вимоги про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди заявили (з урахуванням
уточнених позовних вимог) саме до
страховика.

Відповідно до ст. 28 зазначеного Закону
шкода, заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, - це шкода, пов'язана,
зокрема, з пошкодженням чи фізичним
знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України від
01.07.2004 року №1961-IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», в редакції яка
діяла на час ДТП, у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Згідно поліса обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №ВВ4703075 від
25.01.202009 року ліміт відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну майну,
на одного потерпілого складає 25000,00
грн., франшиза - 510,00 грн.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України від
01.07.2004 року №1961-IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Розмір франшизи при відшкодуванні
шкоди, заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
страхування» від 07.03.1996 року №85/96-ВР
франшиза - частина збитків, що не
відшкодовується страховиком згідно з
договором страхування.

Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 01
липня 2004 року №1961-IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та (або)
майну потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників. Тобто, виходячи із
суті такого страхування, Закон має на
меті в тому числі захист інтересів
страхувальника - заподіювача шкоди.

Отже, питання про відшкодування шкоди
самою особою, відповідальність якої
застрахована, вирішується залежно від
висловленої нею згоди на таке
відшкодування; у разі відсутності
такої згоди за її заявою до
субсидіарної відповідальності
залучається страховик.

За таких обставин, суд першої інстанції
повно з'ясував обставини справи,
правильно встановив правовідносини, що
склалися між сторонами, та дав їм
належну оцінку. Рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування в межах доводів апеляційної
скарги не має, доводи апеляційної
скарги необґрунтовані і не
спростовують висновків суду, тому
відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга відповідача
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія АСКО-Донбас Північний» -
відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 23 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: