Справа № 1304/2-1544/11
Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький
Провадження № 22-ц/783/1462/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю
представників сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
11 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Відкритого акціонерного
товариства «Райфайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_9,
Відділ державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 11 грудня 2013 року
вищезазначений позов задоволено.

Суд визнав виконавчий напис №1000,
вчинений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про звернення стягнення
на квартиру АДРЕСА_1 таким, що не
підлягає виконанню.

Суд стягнув солідарно з Відкритого
акціонерного товариства «Райфайзен
Банк Аваль», ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5
судові витрати по справі в розмірі 45
гривень 50 копійок.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль».

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що ним були надані
нотаріусу всі необхідні документи для
вчинення виконавчого напису
відповідно до вимог законодавства, а
доказів, які б свідчили, що на момент
вчинення виконавчого напису боржник не
мав заборгованості перед Банком або ж
її розмір був іншим, позивачем не
надано.

Апелянт стверджує, що збільшення суми
заборгованості Боржника у виконавчому
написі, визначеної станом на 22.05.2009р.
відносно заборгованості, визначеної
вимогою про усунення порушень станом
на 30.03.2009р., зумовлене нарахуванням
процентів за користування кредитними
коштами та пені і передбачене ч. 1 ст. 7
Закону України «Про іпотеку» та п. 283
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 р. N20/5,
відповідно до яких визначення у
спірному виконавчому написі
заборгованості станом на дату
звернення Банку до приватного
нотаріуса із заявою про вчинення
виконавчого напису є правомірним.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
відповідно до ст. 303 ЦПК України
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
доходить висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 09.06.2006 року між
Акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль», правонаступником якого є ВАТ
«Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8,
ОСОБА_5 укладено договір іпотеки в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором №014/08-5/12901-СК,
укладеним між Банком та ОСОБА_8,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1
(а.с.7-9).

Судом першої інстанції також
встановлено, що за зверненням Банку
25.05.2009 року приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 вчинено оспорюваний
виконавчий напис, зареєстрований в
реєстрі за №1000, про звернення
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, яка належить позивачу ОСОБА_5
на праві власності на загальну суму
заборгованості 44850,04 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 341
582,38 грн. (а.с. 11).

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про
нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Згідно із ч. 2 п. 284 Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусом України», затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№ 20/5 від 03.03.2004 року, нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
розміру сум, що підлягають стягненню за
виконавчим написом і не потребують
додаткового доказування у випадках,
якщо подані для вчинення виконавчого
напису документи передбачені
«Переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку», затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 п. 283 Інструкції «Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», вчинення
виконавчого напису в разі порушення
основного зобов'язання та (або) умов
іпотечного договору здійснюється
нотаріусом після спливу тридцяти днів
з моменту одержання іпотекодавцем та
боржником, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушень.

За змістом п.284 вказаної Інструкції та
ст.87 Закону України «Про нотаріат»,
заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
проводиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, а дії нотаріуса при
вчиненні виконавчого напису мають бути
спрямовані на перевірку безспірності
заборгованості.

Відповідно до п. 1 Переліку документів,
за якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затвердженого постановою
Кабінету міністрів України від 29
червня 1999 року №1172, для одержання
виконавчого напису подаються: а)
оригінал нотаріально посвідченої
угоди, що передбачає сплату грошових
сум, передачу або повернення майна, а
також право звернення стягнення на
заставлене майно; б) документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості боржника та
встановлюють прострочення виконання
зобов'язання.

Таким чином, з системного аналізу
вказаних вище норм законодавства
вбачається, що безспірність документу,
відповідно до якого вчиняється
виконавчий напис, перевіряється
наступним чином: боржник повинен бути
повідомлений не менш, ніж за 30 днів до
вчинення виконавчого напису про
порушення кредитних зобов'язань та
ліквідувати допущені порушення чи
оскаржити виставлену вимогу у судовому
порядку або виставити заперечення
кредитору. Якщо жодна із цих дій не
виконана, заборгованість вважається
безспірною.

Матеріалами справи підтверджується, що
ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» 30.03.2009 року
направляв ОСОБА_5 вимогу-повідомлення
про порушення забезпеченого іпотекою
зобов'язання за кредитним договором та
необхідність погашення заборгованості
на суму 43 969,28 доларів США (а.с.43), яке
отримано 21.04.2009 року особою, зазначеною
як «Ольшанський» (а.с.44, 248).

Проте, вимога банку не містить
попередження про те, що сума боргу може
змінюватись при певних умовах,
наприклад, у разі збільшення строку при
вчиненні виконавчого напису. Отже,
нотаріусом вчинено виконавчий напис
про звернення стягнення на предмет
іпотеки на суму, про яку позивач не
повідомлялась.

Як видно з заяви про вчинення
виконавчого напису за вих.№02-5/07-3254 від
25.05.2009 р. (а.с.70), наданої приватному
нотаріусу ЛМНО ОСОБА_7 для вчинення
виконавчого напису, сума
заборгованості ОСОБА_8 станом на 22.05.2009
р. становить 44 850,04 доларів США.

Відтак, судом першої інстанції
правильно зроблено висновок про те, що
зазначена заява про вчинення
виконавчого напису та розрахунок до
такої надані ВАТ «Райфайзен Банк
Аваль» нотаріусу з урахуванням вже
збільшеної заборгованості по
відсотках та пені, про яку позивач не
повідомлялась.

Виконавчий напис від 25.05.2009р.,
зареєстрований в реєстрі за №1000,
вчинений приватним нотаріусом ЛМНО
ОСОБА_7 на суму 44850,04 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить 341
582,38 грн.

Таким чином, нотаріусом вчинено
виконавчий напис на завищену суму
заборгованості, яка не відповідає сумі
заборгованості, яка була надіслана
банком позичальнику.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції правильно
виходив з того, що нотаріус, вчиняючи
виконавчий напис, не переконався
належним чином у безспірності розміру
сум, що підлягають стягненню за
виконавчим написом, оскільки
виконавчий напис вчинено на завищену
суму заборгованості, про яку не було
повідомлено ОСОБА_5

Що стосується посилання апелянта на те,
що 30.03.2009 р. ОСОБА_5 було надіслано лист з
вимогою про виконання порушеного
зобов'язання з попередженням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі її невиконання і таке було
ОСОБА_5 отримано, то таке твердження не
заслуговує на увагу з огляду на
вищенаведене, й на те, що здійснений
банком розрахунок боргу станом на
25.05.2009р. не може вважатися документом,
який підтверджує безспірність вимог
банку до боржника з урахуванням
позовної давності щодо стягнення пені.

Крім того, банк інших доказів на
підтвердження того, що позивач отримав
лист-вимогу про дострокове погашення
кредитної заборгованості на суму 44850,04
доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 341 582,38 грн. та
попередження про те, що у випадку
невиконання цієї вимоги на передане в
іпотеку майно буде звернено стягнення
ні районному суду, ні суду апеляційної
інстанції не подав.

Інші доводи апеляційної скарги не
містять доказів про порушення судом
норм матеріального та процесуального
права при розгляді справи, а відтак, на
висновки суду не впливають.

З огляду на наведене вище, колегія
суддів доходить висновку, що рішення
відповідає вимогам закону й підстави
для скасування рішення відсутні,
оскільки судом правильно встановлено
фактичні обставини справи, зібраним
доказам дана оцінка, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура розгляду справи,
передбачена ЦПК України.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 11 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.