Провадження № 4-с/761/248/2014
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Маліновської В.М.,

при секретарі
Лазоришинець К.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві скаргу
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (стягував у
виконавчому провадженні) на дії
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського РУЮ у м. Києві Гречуха
О.Я. щодо винесення постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження та зобов'язання державного
виконавця відкрити виконавче
провадження на підставі виконавчого
документу виданого на підставі рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18.05.2010р. у справі № 2-3244/2010 за
позовом Відкритого акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_3 про дострокове стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» (Скаржник, стягував у
виконавчому провадженні) звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва зі скаргою на дії головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського РУЮ у м. Києві Гречуха
О.Я. щодо винесення постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, в якій просило: - скасувати
постанову головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шевченківського РУЮ
у м. Києві Гречуха О.Я. про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
01.10.2014р. ВП № 44910446; - зобов'язати
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського РУЮ у м. Києві Гречуха
О.Я. відкрити виконавче на підставі
виконавчого листа № 2-3244/2010, виданого
18.08.2010р. про стягнення з ОСОБА_3 на
користь Відкритого акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість по кредитному договору
у розмірі 1 088 152,52 грн., судовий збір у
розмірі 1700,00 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду судової справи у розмірі 30,00
грн., а всього 1 089 882,52 грн.

Скаргу мотивовано тим, що 20.09.2007р. між
Відкритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль», яке було
перейменовано у Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір №
014/95-04/583М від 20.09.2007р. до Генеральної
кредитної угоди № 010/95-04/582М від 20.09.2007р.
Оскільки ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання не виконала
Шевченківський районний суд м. Києва
18.05.2010р. за результатами розгляду
справи № 2-3244/2010 виніс рішення про
стягнення з ОСОБА_3 на користь
Відкритого акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість по кредитному договору
у розмірі 1 088 152,52 грн., судовий збір у
розмірі 1700,00 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду судової справи у розмірі 30,00
грн., а всього 1 089 882,52 грн. 18.08.2010р.
Шевченківським районним судом м. Києва
видано виконавчий лист у справі №
2-3244/2010. 14.09.2010р. відділом ДВС
Шевченківського РУЮ на підставі заяви
АТ «Райффайзен Банк Аваль» та
виконавчого листа Шевченківського
районного суду м. Києва від 18.08.2010р. у
справі № 2-3244/10 відкрито виконавче
провадження № 21479287 про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості. 12.06.2013р. на
підставі вимог п.1 ч.1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
ВДВС Шевченківського РУЮ виконавче
провадження № 21479287 щодо ОСОБА_3 було
завершено, а виконавчий документ
повернуто стягувачу. 18.09.2014р. АТ
«Райффайзен Банк Аваль» повторно подав
до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві
заяву про відкриття виконавчого
провадження на підставі виконавчого
листа № 2-3244/10 виданого 18.08.2010р. Проте,
01.10.2014р. державним виконавцем ВДВС
Шевченківського РУЮ Гречухом О.Я.
винесено постанову № 44910446 про відмову
у відкритті виконавчого провадження, в
якій зазначено, що у процесі проведеної
перевірки встановлено, що 12.06.2013р.
виконавчий документ було повернуто
стягувачеві в порядку вимог п.1 ч. 1 ст. 47
Закону, а у відповідності до ст. 26
Закону державний виконавець відмовляє
у відкритті виконавчого провадження,
якщо виконавчий документ повернуто
стягувачеві за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів. Скаржник зазначив, що
державним виконавцем не враховано
положення ч. 5 ст. 47 Закону, згідно вимог
якої визначено, що повернення
виконавчого документа стягувачу з
підстав, передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання, протягом строків,
встановлених ст. 22 цього Закону, тобто
наведений у ст. 47 Закону припис не
містить обмежень повторного
пред'явлення виконавчого документу до
виконання, крім випадку, коли строк для
пред'явлення документу до виконання,
встановлений ст. 22 Закону, пропущений.
За таких обставин у державного
виконавця не повинно бути підстав
вважати, що відкриття виконавчого
провадження за повторним пред'явленням
виконавчого документа до виконання є
неможливим, оскільки Банк не
відмовлявся від примусового виконання
рішення, а просив повернути без
виконання виконавчий лист.

В судове засідання представник ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» не з'явився,
надав суду заяву, в якій просив
розглядати скаргу без його участі,
скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

Головний державний виконавець
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Гречух О.Я. будучи
належним чином повідомленим про судове
засідання до суду не з'явився,
заперечень чи пояснень щодо скарги ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до суду не
направив.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
скарги за відсутності державного
виконавця.

Вивчивши матеріали справи, які містять,
суд вирішив, що скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що судове рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Стаття 14 ЦПК України
передбачає, що судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження" (далі Закону)
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, державний виконавець: - здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (далі - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом; - надає сторонам
виконавчого провадження та їх
представникам можливість ознайомитися
з матеріалами виконавчого провадження;
- розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання; - заявляє в
установленому порядку про самовідвід
за наявності обставин, передбачених
цим Законом; - роз'яснює сторонам їхні
права і обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про
виконавче провадження", примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що 18 серпня 2010 року Шевченківським
районним судом міста Києва видано
стягувачу виконавчий лист № 2-3244/10 про
стягнення з ОСОБА_3 на користь
Відкритого акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованості по кредитному договору
у розмірі 1 088 152,52 грн., судовий збір у
розмірі 1700,00 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду судової справи у розмірі 30,00
грн., а всього 1 089 882,52 грн. (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що
12.06.2013р. виконавче провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 2-3244/10 виданого 18.08.2010р.
Шевченківським районним судом м. Києва
було закінчено на підставі п. 1 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження».

30.09.2014р. стягувач повторно звернувся до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві з заявою про
відкриття виконавчого провадження по
виконанню виконавчого листа № 2-3244/10,
виданого 18.08.2010р. Шевченківським
районним судом м. Києва.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Гречуха О.Я. від
01.10.2014р. (ВП № 44910446) керуючись п.7 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження» скаржнику відмовлено в
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-3244/10 виданий
18.08.2010р. Шевченківським районним судом
м. Києва (а.с.5).

Зокрема, постановою про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) встановлено, що
виконавчий документ вже перебував на
виконанні у Відділу (ВП № 21479287) та під
час примусового виконання, стягував
звернувся із заявою про його
повернення в порядку вимог статті 47 п. 1
Закону України «Про виконавче
провадження», в зв'язку з чим 12.06.2013р.
виконавче провадження було завершено,
а виконавчий документ повернуто
стягувачу. Разом з тим, вимогами статті
26 (п.7 ч. 1) Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження, якщо його повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів. Оскільки пред'явлений на
виконання виконавчий документ не
входить до категорій, щодо яких Законом
встановлено вийняток (аліменти,
періодичні платежі) відсутні підстави
для відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо, зокрема, є
письмова заява стягувача;

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження,
якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Пунктом 7 частини 1 ст. 26 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі якщо виконавчий
документ повернуто стягувачу за його
заявою, крім виконавчих документів
про стягнення аліментів та інших
періодичних платежів;

Проте, частиною 5 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що повернення
виконавчого документа стягувачу з
підстав, передбачених цією статтею,
не позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про
виконавче провадження» чинної станом
на день набрання рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18.05.2010р. на виконання якого
судом 18.08.2010р. видано виконавчий лист №
2-3244/10, законної сили, встановлено, що
виконавчі листи та інші судові
документи можуть бути пред'явлені до
виконання - протягом трьох років;

Разом з тим, згідно ст. 23 Закону України
«Про виконавче провадження» строки
пред'явлення виконавчого документа
до виконання перериваються, зокрема,
пред'явленням виконавчого документа до
виконання.

Після переривання строку
пред'явлення виконавчого документа
до виконання перебіг строку
поновлюється. Час, що минув до
переривання строку, до нового строку не
зараховується (ч. 2 ст. 23 Закону).

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» встановлено, що ураховуючи
положення пункту 1 частини першої та
частини п'ятої статті 47 у взаємозв'язку
з вимогами пункту 7 частини першої
статті 26 Закону про виконавче
провадження, повернення виконавчого
документа стягувачу за його заявою не
означає закінчення (закриття)
виконавчого провадження і не тягне за
собою наслідків у вигляді неможливості
розпочати його знову та не позбавляє
стягувача права повторно звернутися до
органу державної виконавчої служби за
виконанням судового рішення протягом
встановлених законом строків.

Таким чином, судом встановлено, що
стягувач після закінчення виконавчого
провадження (ВП № 21479287) по виконання
виконавчого листа № 2-3244/10, виданого
18.08.2010р. Шевченківським районним судом
м. Києва, на підставі п.1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»,
правомірно звернувся до відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві з повторною заявою
про виконання зазначеного виконавчого
листа, оскільки згідно ч. 5 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження» не
позбавлений такого права у разі
дотримання строків, встановлених ст. 22
Закону. Разом з тим, у відповідності до
ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче
провадження» в редакції станом на день
набрання рішенням суду законної сили
АТ «Райффайзен Банк Аваль» не було
пропущено строк для звернення до
відповідного відділу державної служби
з заявою про пред'явлення виконавчого
документа до виконання, оскільки строк
пред'явлення виконавчого листа № 2-3244/10,
виданий 18.08.2010р. Шевченківським
районним судом м. Києва після
переривання на підставі пред'явлення
його до виконання, поновив свій перебіг
з моменту закінчення виконавчого
провадження (ВП № 21479287) на підставі п.1
ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

За змістом ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України
обов'язок доказування покладається на
сторін у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до статей 1, 5 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, зазначених у цьому
Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів. Державний
виконавець зобов'язаний вжити заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це
заключна стадія цивільного процесу, а
саме заключний етап у процесі
реалізації захисту цивільних прав, у
цьому разі порушених прав стягувача, а
згідно з прецедентною практикою
Європейського суду з прав людини для
визначення розумного строку розгляду
справи включається період з
надходження до суду позовної заяви й
закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням Державної виконавчої
служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом, тому
перевірка вчинених таких дій державним
виконавцем є фактично перевіркою
дотримання положення ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду й
належного виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст. 82 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Частиною 4 цієї статті Закону рішення,
дії чи бездіяльність державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
від 07.02.2014р. № 6 за результатами
розгляду скарги на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби суд постановляє
ухвалу, яка має відповідати вимогам
статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи, а якщо
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що дії державного виконавця в
частині винесення постанови щодо
відмови в відкритті виконавчого
провадження та відмови в прийнятті до
провадження виконавчого документа на
підставі п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про виконавче провадження» - є
неправомірними. Жодних доказів, які б
спростовували висновки суду матеріали
справи не містять, а тому суд дійшов
висновку, що скарга ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» щодо винесення постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження та зобов'язання державного
виконавця відкрити виконавче
провадження на підставі відповідного
виконавчого документу, підлягає
задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 1, 2, 5, 6, 11, 17, 22, 23, 25, 26, 47, 82 Закону
України «Про виконавче провадження» з
урахуванням п. 22 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах», та керуючись ст.ст. 57-60, 64, 209,
210, 212, 213, 293, 294, 296, 383-388 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
(стягував у виконавчому провадженні) на
дії головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського РУЮ у м. Києві Гречуха
О.Я. щодо винесення постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження та зобов'язання державного
виконавця відкрити виконавче
провадження на підставі виконавчого
документу виданого на підставі рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18.05.2010р. у справі № 2-3244/2010 за
позовом Відкритого акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_3 про дострокове стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задовольнити.

Визнати дії головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
Гречуха О.Я. неправомірними в частині
винесення постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову у прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 01.10.2014р. (ВП
№ 44910446)

Скасувати постанову головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Гречуха О.Я. про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) від
01.10.2014р. (ВП № 44910446) з виконання
виконавчого листа № 2-3244/10, виданого
18.08.2010р. Шевченківським районним судом
м. Києва.

Зобов'язати головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
Гречуха О.Я. здійснити дії щодо
відкриття виконавчого провадження
згідно заяви Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
поданої 30.09.2014р. про примусове
виконання виконавчого листа по справі
№ 2-3244/10, виданого 18.08.2010р.
Шевченківським районним судом м. Києва.
на виконання рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 18.05.2010р. в
справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_3 про дострокове
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд міста
Києва шляхом подання апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення вищезазначених
строків, або після перегляду справи в
апеляційному порядку, якщо ухвалу суду
не скасовано.

Суддя: