Справа №487/1277/14-ц 09.12.2014 09.12.2014 09.12.2014
Провадження № 22-ц/784/3284/14
інстанції: Притуляк І.О.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Богуславській О.М.,

без участі осіб, які беруть участь у
справі і були належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства

«Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 27 жовтня 2014 року за
позовом публічного акціонерного
товариства «Комерційній банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - ОСОБА_4, про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 р. публічне акціонерне
товариство «Комерційній банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося з позовом до
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
ОСОБА_4, про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що 01 серпня 2007 р. між
закритим акціонерним товариством
«Комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_4 укладено кредитна угода №
65МФ/2007 (далі - Договір), за умовами якого
Банк передав ОСОБА_4 окремими частинами
- траншами кредит у загальному розмірі
125 000 доларів США, які позичальник
зобов'язувався повертати частинами в
строк до 31 липня 2017 р. з оплатою 14%
річних за користування кредитом на
споживчі цілі.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за Договором 02 серпня 2007 р.
між ОСОБА_3 (іпотекодавець) та закритим
акціонерним товариством «Комерційний
банк «ПриватБанк» (іпотекодержатель)
укладено договір іпотеки, за яким
іпотекодавець передав в іпотеку Банку
житловий будинок АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказані
обставини, а також на те, що позичальник
не виконує свої зобов'язання за
Договором, внаслідок чого
заборгованість за кредитним договором
станом на 11 січня 2014 р. складає 308 813,30
доларів США, що еквівалентно 2 467 418 грн.
27 коп., з яких: 115 467,10 доларів США
заборгованості за кредитом, 130 324,88
доларів США заборгованості по
відсоткам за користування кредитом та
63 021,32 доларів США пені, позивач просив
суд в рахунок погашення вказаної
заборгованості звернути стягнення на
належні відповідачеві будинок та
земельну ділянку, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з отриманням
кадастрового номеру земельної ділянки,
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки, а також виселити відповідача
та інших осіб, які зареєстровані та/або
проживають у житловому будинку, який є
предметом іпотеки.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 27 жовтня 2014 року в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача вказує на неправильне
застосування судом положень Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» а тому просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 01 серпня 2007 р. між
закритим акціонерним товариством
«Комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_4 (позичальник) укладена кредитна
угода № 65МФ/2007, за умовами якого Банк
зобов'язувався передати позичальнику
окремими частинами - траншами кредит у
загальному розмірі 125 000 доларів США,
які позичальник зобов'язувався
повертати частинами в строк - не
пізніше 31 липня 2017 р. з оплатою 14% річних
за користування кредитом на споживчі
цілі.

Згідно договору про видачу траншу
№ 1-65МФ/2007 позивач надав позичальникові
125 000 доларів США кредитних коштів за
умови повернення частинами до 31 липня
2017 р. відповідно до графіку платежів.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за Договором 02 серпня 2007 р.
між ОСОБА_3 (іпотекодавець) та закритим
акціонерним товариством «Комерційний
банк «ПриватБанк» (іпотекодержатель)
укладено договір іпотеки, за яким
іпотекодавець передав в іпотеку Банку
житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 8 договору
іпотеки іпотека поширюється також на
земельну ділянку площею 800 кв.м, на якій
розташований зазначений будинок.

Позичальник свої зобов'язання за
Договором виконувала неналежним чином.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником умов Договору
(несвоєчасним та не в повному обсязі
погашенням передбачених графіком сум)
рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 22 вересня 2009 р. з ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 стягнуто 947 777 грн. 46 коп.
заборгованості за договором від 01
серпня 2007 р. № 65МФ/2007; рішенням
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровськ від 20 січня 2012 р. з
ОСОБА_4 як позичальника за договором
від 01 серпня 2007 р. № 65МФ/2007 та ОСОБА_3,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» як
поручителів було стягнуто: з ОСОБА_4,
ОСОБА_3 в солідарному порядку 876 173 грн. 63
коп. та з товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
фінансове агентство «Верус» - 200 грн.
заборгованості за вказаним договором.

Дані рішення судів виконані не
були.

Станом на 11.01.2014 року
заборгованість за кредитним договором
становить 308 813,30 доларів США (з яких
115467,10 доларів США - заборгованість за
кредитом, 130324,88 доларів США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 63021,32 доларів
США - пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язання за договором), що згідно
курсу НБУ еквівалентно 2467418,27 грн.

Розмір визначеної позивачем
заборгованості відповідачем та
позичальником не оспорюється.

Позивачем відповідно до положень ст. 35
Закону України «Про іпотеку» 11 жовтня
2013 р. була направлена ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 письмова вимога про усунення
порушень, тобто про необхідність у
тридцятиденний строк погасити
заборгованість, та попереджено про
звернення стягнення на іпотечне майно
та необхідність виселитися з
іпотечного будинку. Ця вимога залишена
без задоволення.

Як зазначено в ст. 572 ЦК України, в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Відповідно ст. 20 Закону України
«Про заставу» заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.

В силу положень ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Право іпотекодержателя
достроково звернути стягнення на
предмет іпотеки у разі неналежного
виконання позичальником будь-яких умов
основного зобов'язання передбачено
пунктами 19.8.1, 19.8.2 іпотечного договору.

За таких обставин та з
урахуванням положень ст. ст. 543, 1050, 1054 ЦК
України, ст. 20 «Про заставу», ст. ст. 12, 33,
39 Закону України «Про іпотеку» є
підстави для звернення стягнення на
заставлене майно - належний
відповідачеві на праві власності
будинок.

Відмовляючи в позові, суд виходив
з того, що незважаючи на наявність
передбачених законом підстав для
звернення стягнення на належне
відповідачеві іпотечне майно,
неможливо задовольняти позовні вимоги
через положення Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

07 червня 2014 року набрав чинності Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» (далі - Закон), згідно з яким
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв.
м для житлового будинку.

Судом встановлено, що іпотечний
будинок виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника та майнового поручителя)
за споживчими кредитами, наданим
кредитною установою - резидентом
України в іноземній валюті,
використовується як місце постійного
проживання позичальника та майнового
поручителя, у майнового поручителя у
власності не знаходиться інше нерухоме
житлове майно; загальна його площа не
перевищує 250 кв. м.

За таких обставин суд, правильно
виходячи із положень Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», дійшов до вірного висновку, що
в задоволенні вимоги банка про
звернення стягнення на предмет іпотеки
слід відмовити.

Доводи касаційної скарги про те, що
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» застосовується лише
на стадії реалізації майна під час
виконання рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки, є
безпідставними, так як цей закон
встановлює як заборону ухвалення
рішення про звернення стягнення на
житлове майно, яке є предметом іпотеки,
так і заборону відчуження такого майна
за рішенням суду, яке було ухвалено до
набрання чинності цим Законом.

З урахуванням викладеного колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду, яке ухвалено з
дотриманням вимог процесуального та
матеріального закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційній
банк «Приватбанк» відхилити, рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 27 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: