Справа №2-р-18/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2014 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Войцеховській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про роз'яснення рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30.06.2011 року позов було задоволено та поділено домоволодіння по АДРЕСА_1 між співвласниками з виділом в натурі у власність кожному з них відповідно до належних їм часток у праві власності у вигляді відокремлених частин будинку та земельної ділянки, які складаються з визначених рішенням приміщень та частин земельної ділянки.

10.06.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив роз'яснити рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30.06.2011 року в частині, який розмір загальної та житлової площі частин житлового будинку АДРЕСА_1 які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням №10150148 від 22.01.2014 року йому було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок в зв'язку з відсутністю відомостей щодо загальної площі об'єкту нерухомого майна.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про розгляд справи, причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи, що учасники цивільного процесу були належно проінформовані про час і місце судового засідання відповідно до ч. 3,4 ст. 74 ЦПК України шляхом завчасного направлення цим особам повістки-повідомлення з приводу вчинення даної процесуальної дії, у якій їх участь не є обов'язковою, тому правові підстави для забезпечення їх обов'язкової участі в судовому засідання відсутні.

Дослідивши заяву про роз'яснення рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10.06.2014 року, суд не вбачає підстав для її роз'яснення з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що відповідно до статті 221 ЦПК роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Таким чином, роз'яснення рішення - це більш повний, ясний, зрозумілий виклад тих фрагментів рішення, які здебільшого знаходяться у резолютивній частині та розуміння яких викликає труднощі, але не внесення змін у сутність рішення і не вирішення тих питань, що не були предметом судового розгляду.

На підставі вищезазначених норм вбачається, що роз'ясненню підлягають не усі судові рішення, ухвалені в порядку цивільного судочинства, а лише ті рішення суду, якщо їх незрозумілість, невизначеність або нечіткість мотивувальної або резолютивної частини рішення може вплинути на ефективність його виконання.

Також роз'яснення судового рішення може бути зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли судом не дотримано вимог ясності, визначеності рішення.

Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що резолютивна частина рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30.06.2011 року за наслідками розгляду спору між сторонами щодо поділу в натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, якою виділено в натурі майно у власність кожному з сторін відповідно до належних їм часток у праві власності, містить чітке формулювання і є зрозумілою.

До того ж, мотивувальною частиною рішення було зазначено, що визнання за сторонами права власності по 1/2 частині будинку та земельної ділянки, як то зазначив у позовних вимогах позивач, не потребується, оскільки право сторін було підтверджено належними правовстановлюючими документами і ніким не оспорювалось, а даним спором належне сторонам на праві спільної часткової власності майно лише виділяється їм в натурі відповідно до їх часток у праві власності.

Таким чином, слід зазначити, що суд, ухвалюючи відповідне рішення, вирішував спір між сторонами щодо поділу належного сторонам на праві спільної часткової власності домоволодіння та земельної ділянки в натурі, шляхом виділення у власність певних житлових приміщень та господарських споруд, а також частин земельної ділянки по АДРЕСА_1 згідно з варіантами висновку №061 судової будівельно-технічної експертизи від 01.04.2011 року, кожному із сторін відповідно до належних їм часток у праві власності.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що резолютивна частина рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29.11.2002 року містить чіткі формулювання і є зрозумілою, а тому необхідності та правових підстав для роз'яснення судового рішення немає, а відповідно підстави для задоволення такої заяви відсутності.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В роз'ясненні рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30.06.2011 року по у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з отримання копії ухвали.

Суддя: