Справа № 2-979/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 липня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховській
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення
та визначення порядку користування
жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 18.06.2013 року звернувся з
позовом, в якому просив вселити його у
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та
визначити порядок користування
житловим приміщенням, виділивши йому у
користування ізольовану кімнату
площею 10 кв. м, а дві інші кімнати площею
16,5 кв. м та 11,3 кв. м виділити в
користування відповідачам.

Також в позовній заяві просив
призначити судову будівельно-технічну
експертизу на вирішення якої поставити
питання: яка вартість спірної квартири
та які можливі варіанти виділу в
конкретне користування квартири
відповідно до частки у праві власності
позивача.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
згідно із свідоцтвами про право на
спадщину за законом від 22.11.2003 року та
30.11.2006 року він є власником 1/6 частини
трикімнатної квартири АДРЕСА_1. А у
спірній квартирі, окрім відповідачів,
зареєстрована і проживає донька
відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до закону кожен співвласник
має право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній частковій
власності. У разі неможливості виділу в
натурі кожен співвласник має право на
визначення порядку користування
спільним майном.

Отже, позивач зазначав, що він бажає
проживати у спірній квартирі і займати
житлову кімнату 10 кв. м, але відповідачі
не пускають його до квартири, не дають
ключі від неї, чим позбавляють його
права користування житловим
приміщенням.

Позивач надав заяву, в якій позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
проти ухвалення заочного рішення не
заперечував.

Відповідачі судове засідання не
з'явились, про час, день та місце
судового засідання повідомлялись
належним чином, причини неявки суду не
повідомляв.

Відповідач ОСОБА_2 надав письмові
заперечення, в яких зазначав, не чинить
перешкод позивачу у користуванні
спірною квартирою, але заперечує про
виділення останньому у користування
кімнату пл.10 кв. м, оскільки у цій
кімнаті проживає донька відповідача
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в кімнаті 11,3 кв. м
проживає син відповідача ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, отже, діти є різностатеві,
що виключає їх спільне проживання.

Пропонував позивачу вселитись у
кімнату 16,5 кв. м на загальних умовах,
але з виплатою частки на договірних
умовах або оренди.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Таким чином, суд, дослідивши письмову
згоду позивача, вважає можливим
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів.

Суд дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про задоволення
позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач на
підставі свідоцтв про право на
спадщину за законом від 22.11.2003 року та
30.11.2006 року є власником 1/6 частини
трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 є власником 7/12 частини спірної
квартири, а ОСОБА_3 є власником ? частини
вказаної квартири, що підтверджується
листом №15594 (И-2013) від 16.07.2013 року
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації прав
власності на об'єкти нерухомого майна.

Згідно з висновком експерта за
результатами проведення судової
будівельно-технічної експертизи
№7973/13-43 від 30.04.2014 року виділити 1/6
частину в квартирі АДРЕСА_1 не
вбачається можливим.

Згідно зі ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Виходячи з норм Конституції України,
які гарантують права позивача ОСОБА_1
вільно володіти, користуватися і
розпоряджатися своїм майном, останній
вказує, що не може здійснити їх
реалізацію, оскільки інші співвласники
квартири - відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не дають йому такої можливості
та відмовили у наданні йому ключів від
квартири.

Згідно з вимогами ст. 317, ч.3 ст.319, ч.1 ст.321
ЦК України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, яке є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї.

Позивач, будучи співвласником
квартири, намагався вселитись у
вказану квартиру, однак доступу до
квартири він не має, а відповідачі у
добровільному порядку відмовляється
усунути ці обставини, чим порушують
права та законні інтереси позивача як
співвласника квартири на свій розсуд
володіти, користуватись і
розпоряджатись належним йому майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача про
вселення в квартиру АДРЕСА_1, є тим
допустимим та законним способом
захисту порушених прав та інтересів і
усунення відповідачами перешкод у
користування майном, які полягають в
обмеженні останніми прав позивача до
доступу та користування належною йому
на праві власності 1/6 частини квартирою
за адресою: АДРЕСА_1.

Так, згідно з нормами ст.358, ч.3 ст.319 ЦК
України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їх згодою, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Однак, позивач позбавлений
рівних умов здійснення своїх прав, з
урахуванням того, що він є правомірним
власником 1/6 частини спірної квартири,
а тому суд вбачає за можливе виділити у
користування позивачу кімнату 10 кв. м, в
квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із
співвласників мас право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 04.10.1991
року «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» при вирішенні справ про виділ
в натурі часток жилого будинку, що є
спільною частковою власністю, судам
належить мати на увазі, що виходячи зі
змісту ст. 115 ЦК це можливо, якщо кожній
із сторін можу бути виділено окрему
частину будинку із самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
за наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в ізольовані
квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі
неможливий, суд вправі за заявленим про
це позовом встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також між учасниками
спільної сумісної власності.

Відповідно до технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_1, вищевказана
квартира складається з 3-х ізольованих
кімнат жилою площею - 10 кв. м, 16,5 кв. м та
11,3 кв. м, коридору, ванної кімнати,
вбиральні, кухні, кладової.

Разом з тим, посилання відповідача
ОСОБА_2 на урахування інших членів сім'ї
власника, які хоча і не є власниками,
але мають право на користування
спірною квартирою, не мають правового
значення для врегулювання даних
правовідносин, тому суд не приймає їх
до уваги.

Виходячи викладеного, з врахуванням
площі кімнат та їх розташування у
спірній квартирі, суд приходить до
висновку про обґрунтованість вимог
позивача та вважає за необхідне
усунути перешкоди у здійсненні
позивачем прав власності на належне
йому майно шляхом вселення його в
квартиру АДРЕСА_1 та виділення йому у
користування кімнати площею 10 кв. м.

Суд також враховує, що при такому
виділенні у користування позивача
ізольованої кімнати площею 10 кв. м на
його долю буде припадати більший
розмір частки в квартирі, ніж повинен
бути згідно з його правом власності - 6, 3
кв. м житлової та 3,88 кв. м підсобної, що
на думку суду, є не суттєвим і не
порушить законні житлові права
відповідачів, але вирішить спір про
право цивільне.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 317, 319, 321, 358, 383, 391 ЦК України, ст.ст.
3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
вселення та визначення порядку
користування жилим приміщенням
задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 в
користування приміщення №5 - (житлова
кімната) площею 10 кв. м, приміщення №4
(житлова кімната) площею 16,5 кв. м та
приміщення №8 (житлова кімната) площею
11,3 кв. м виділити в користування ОСОБА_2
та ОСОБА_3.

Приміщення №1- (коридор) площею 8,5 кв. м,
№2 - (кладова) площею 0,9 кв. м, №3 - (кухня)
площею 8.1 кв. м, №6 - (ванна) площею 2,0 кв.
м; №7 - (вбиральня) площею 1,2 кв. м
залишити в спільному користуванні
власників.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 114,70
грн. з кожного.

Рішення може бути переглянуто судом,
який його постановив, за письмовою
заявою відповідача, яка має бути подана
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції протягом 10 днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя: