01 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 21 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, за участі третьої особи: ОСОБА_3
про визнання права власності у порядку
спадкування за законом та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за
участі третьої особи: ОСОБА_3 про
усунення від права на спадкування за
У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання
права власності у порядку спадкування
У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2
про усунення від права на спадкування
Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 21 серпня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності у порядку спадкування за
законом задоволено. Визнано за ОСОБА_2
право власності на 1/3 частку від ј
частини квартири АДРЕСА_1, житловою
площею 56,0 кв.м., в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
суд скасувати рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 21 серпня 2014
року та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання права власності
у порядку спадкування за законом, та
повністю задовольнити зустрічний
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від
права на спадкування за законом.

Справа 756/17120/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/12366/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Богдан
О.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Качан В.Я.В обґрунтування
своїх вимог апелянт посилається на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
31.01.1983 ОСОБА_4 було отримано ордер на
право заняття чотирьохкімнатної
квартири АДРЕСА_1, жилою площею 56,0 кв.м.,
серії Б № 14874 на сім'ю із п'яти осіб:
ОСОБА_4, її чоловіка - ОСОБА_7, сина -
ОСОБА_2, доньки - ОСОБА_2, доньки - ОСОБА_8

Із свідоцтва про право власності на
житло, виданого 09.04.1996 Державним
комунальним управлінням житлового
господарства Мінського району м. Києва,
вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на
праві спільної сумісної власності
належить ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, після чого
ОСОБА_4 відмовилася від прийняття
спадщини після смерті чоловіка на
користь доньки ОСОБА_1

У свою чергу ОСОБА_1 звернулася до
Одинадцятої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, про що свідчить
копія матеріалів спадкової справи №
1688, однак на даний час право власності
на зазначену спадщину за законом
ОСОБА_1 не оформлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, про що
свідчить актовий запис відділу
реєстрації смерті у м. Києві № 14911,
після чого відкрилася спадщина на ј
частину квартири АДРЕСА_1, про що
свідчить копія спадкової справи №
1575/2012.

Так, із спадкової справи № 1575/2012,
відкритої в Одинадцятій Київській
державній нотаріальній конторі,
вбачається, що із заявами про прийняття
спадщини після ОСОБА_4 звернулися
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а ОСОБА_3 звернулася
із заявою про відмову від спадщини на
користь ОСОБА_1

В ході судового розгляду справи
встановлено, що на час смерті ОСОБА_4, їй
належала 1/3 частина від ј частини
квартири АДРЕСА_1.

Із постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 06.11.2013 вбачається,
що ОСОБА_2 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючого документу на
квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим, із медичної довідки
Київської міської психоневрологічної
лікарні № 3 вбачається, що ОСОБА_4 з
26.03.2012 по 03.07.2012 перебувала на
стаціонарному лікуванні з діагнозом
судинна деменція F 01.8., психічно хвора
близько 7 років, різке погіршення
настало два роки тому, перестала себе
обслуговувати, була виписана додому у
супроводі доньки.

Як вбачається з медичної картки
Київської міської психоневрологічної
лікарні № 3 хвора ОСОБА_4 була
госпіталізована 12.07.2012 та виписана у
зв'язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із журналу обліку відвідування хворих
Київської міської психоневрологічної
лікарні № 3 вбачається, що хвору ОСОБА_4
відвідувала лише ОСОБА_1

Колегією суддів встановлено, що судом
першої інстанції в ході розгляду
справи було допитано свідків: ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, з пояснень
яких вбачається, що з 2009 року здоров'я
ОСОБА_4 різко почало погіршуватися,
вела вона себе неадекватно, лише ОСОБА_1
здійснювала нагляд та утримання
матері, яка за своїм станом здоров'я
потребувала сторонньої допомоги та
утримання. Разом з тим, із пояснень
свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
наданих в суді першої інстанції,
вбачається, що у ОСОБА_2 відносини із
сестрами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не добрі,
вони не бажають з ним спілкуватися та
перешкоджали йому бачитися з матір'ю.
ОСОБА_2 жив з батьком та мачухою. Проте,
з матір'ю ОСОБА_4 у ОСОБА_2 відносини
були добрі, за життя вона переживала за
сина та навідувала його у місцях
позбавлення волі. ОСОБА_2 не мав
фізичної можливості доглядати за
хворою матір'ю.

Із довідки про звільнення № 06412
вбачається, що ОСОБА_2 відбував
покарання в установах Державної
кримінально-виконавчої служби з 23.06.2010
по 13.11.2012 на підставі вироку
Шевченківського райсуду м. Києва від
16.04.2004 за ч. 5 ст. 185, ст. 69 КК України.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
«Про судову практику у справах про
спадкування» у разі відмови нотаріуса
в оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Відповідно до ст. ст. 1218, 1261, 1268, 1224 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. У першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки. Спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Не мають права на спадкування за
законом батьки (усиновлювачі) та
повнолітні діти (усиновлені), а також
інші особи, які ухилялися від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця,
якщо ця обставина встановлена судом.

Із п. 26 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову
практику у справах про спадкування»
вбачається, що при поділі спадщини між
спадкоємцями необхідно враховувати
правило частини першої статті 1278 ЦК про
те, що коли спадкодавець у заповіті сам
не розподілив спадщину між
спадкоємцями, частки кожного
спадкоємця у спадщині є рівними.

Враховуючи обставини справи, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права власності у порядку
спадкування за законом, оскільки він є
сином померлої ОСОБА_4 та звернувся із
заявою про прийняття спадщини до
нотаріальної контори у відповідності
до вимог ст. ст. 1269, 1270 ЦК України, а в
період погіршення стану здоров'я
матері та у момент її смерті він
перебував у місцях позбавлення волі, що
унеможливило здійснити догляд за
ОСОБА_4

Однак, зазначене рішення є хибним в
частині визначення частки у спадковому
майні на користь ОСОБА_2, а саме: 1/3
частки від ј частини квартири АДРЕСА_1,
оскільки саме таке викладення
резолютивної частини рішення може
унеможливити або утруднити виконання
рішення суду.

Тому, колегія суддів дійшла висновку
про те, що в зазначеній частині рішення
суду слід змінити, зазначивши, що за
ОСОБА_2 підлягає визнанню 1/12 частина
квартири АДРЕСА_1, житловою площею 56,0
кв.м., в порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Що стосується зустрічних позовних
вимог, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову в їх задоволенні з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані. Положення цієї
статті поширюються на всіх
спадкоємців, у тому числі й на тих, хто
має право на обов'язкову частку у
спадщині, а також на осіб, на користь
яких зроблено заповідальний відказ.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2
дійсно не надавав допомоги у догляді за
своєю хворою матір'ю ОСОБА_4, проте така
поведінка ОСОБА_2 пов'язана не із
небажанням надавати таку допомогу, а із
неможливістю у її здійсненні, оскільки
в період погіршення стану здоров'я
матері та у момент її смерті він
перебував у місцях позбавлення волі, а
в період коли ОСОБА_2 перебував на волі
ОСОБА_1 не доведено наявності у ОСОБА_2
можливості надавати допомогу.

Тому, підстави для задоволення
зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення від права на спадкування
за законом відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції слід змінити в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, а саме в частині
визначення частки права власності
ОСОБА_2 в порядку спадкування за
законом, в решті рішення суду першої
інстанції ухвалено з дотриманням вимог
чинного законодавства, є обґрунтованим
та вмотивованим, відповідає обставинам
та доказам у справі, підстави для його
скасування з ухваленням нового рішення
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 21 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, за участі
третьої особи: ОСОБА_3 про визнання
права власності у порядку спадкування
за законом та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої
особи: ОСОБА_3 про усунення від права на
спадкування за законом змінити в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності у порядку спадкування за
законом, виклавши резолютивну частину
рішення у наступній редакції.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
1/12 частину квартири АДРЕСА_1, житловою
площею 56,0 кв.м., в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В решті рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 21 серпня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: