Справа № 459/1739/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/6116/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Ніткевича
А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина
О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного
підприємства "Львіввугілля" на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 30 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства "Львіввугілля"
про стягнення моральної шкоди
заподіяної набуттям хронічного
професійного захворювання та
трудового каліцтва при виконанні
трудових обов"язків,-

встановила:

В квітні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся з позовом в суд до
відповідача ДП "Львіввугілля", просив
стягнути з відповідача 30000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров"я при
виконанні трудових обов"язків,
внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування вимог зазначив, що з 1983
року по 2009 рік він працював на
підприємствах ДП «Львіввугілля» з
повним робочим днем під землею. 28.05.1999
року під час виконання трудових
обов'язків з ним стався нещасний
випадок на виробництві, внаслідок чого
травмував кисть правої руки. 07.04.2011 року
висновком МСЕК йому вперше
встановлено 60% втрати працездатності
та ІІІ групу інвалідності. Внаслідок
отримання професійного захворювання
та трудового каліцтва йому завдано
великої моральної шкоди, що полягала у
значному фізичному болю та
стражданнях. Просив позов
задовольнити.

Оскаржуваним рішенням
Червоноградського міського суду від 30
липня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_2 - 2000
грн. на відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з трудовим каліцтвом та 10 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди
завданої професійним захворюванням, а
всього - 12000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства
«Львіввугілля» на користь держави
судовий збір в сумі - 243 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ДП «Львіввугілля», вважає,
що оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Стверджує, що оскільки вперше втрату
професійної працездатності в розмірі
60% позивачу встановлено обласною МСЕК
14.04.2011 року, відтак з урахуванням ст.ст.
233, 237-1 КЗпП України, роз'яснень
Постанови Пленуму Врховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», рішення
Конституційного Суду України від 22
лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012,
останнім пропущено тримісячний строк
звернення до суду для вирішення спору,
що є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Окрім цього зазначає, що вини шахти в
тому, що позивач отримав
профзахворювання немає, оскільки зі
сторони власника не вчинялись жодних
протиправних дій, штучно не
створювалось шкідливих і небезпечних
умов праці, які б спричинили
профзахворювання, крім цього, при
влаштуванні на роботу ОСОБА_2 був
ознайомлений з правилами внутрішнього
трудового розпорядку, умовами праці на
шахті, а крім цього отримував підвищену
заробітну плату, мав право на пенсію на
пільгових умовах та ряд соціальних
послуг та виплат.

Звертає увагу суду на те, що висновок
МСЕК про відсоток втрати
працездатності є підставою для
розрахунку і відшкодування
потерпілому матеріальної шкоди і не
підтверджує факту заподіяння
моральної шкоди, тому вважає, що
позивачем не надано жодних доказів, які
б могли підтвердити факт завдання
моральної шкоди, відтак незрозумілим
залишається з яких критеріїв майнового
виразу виходив позивач визначаючи
розмір моральної шкоди.

Просить рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 30
липня 2014 року скасувати, ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити.

Позивач ОСОБА_2 та представник
відповідача ДП "Львіввугілля" будучи
повідомленими належним чином про день
та час розгляду справи, про що свідчать
рекомендовані повідомлення про
вручення їм поштових відправлень (а.с.
90,91), в судове засідання апеляційної
інстанції не прибули, не повідомили суд
про причину неявки.

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, судова
колегія вважає, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити виходячи з таких
підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог на підставі доказів, кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду відповідає
зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
обставини заподіяння моральної шкоди,
на які покликається позивач у позовній
заяві, знайшли своє підтвердження в
матеріалах справи, крім цього,
втративши працездатність на
виробництві, позивач не має змоги в
повній мірі реалізувати своє право на
працю, постійно повинен проходити курс
лікування, відтак йому завдана
моральна шкода, а оскільки
законодавством передбачено, що право
на отримання потерпілим виплат на
відшкодування шкоди настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
працездатності, стягнув таку з
відповідача ДП "Львіввугілля".

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював
на підприємствах по видобутку вугілля,
що в даний час є структурними
підрозділами ДП «Львіввугілля", в
умовах впливу шкідливих факторів 21 рік
3 місяці, що підтверджується актом
розслідування хронічного професійного
захворювання від 30.03.2011 року (а.с. 10-11).

Звільнився з роботи з Шахти
"Межирічанська" у зв'язку з переводом на
шахту «Лісова» на підставі п. 5 ст. 36
КЗпП України 15 червня 2009 року (а.с. 7-9
копія трудової книжки).

За час виконання своїх посадових
обов'язків позивач, внаслідок
погіршення стану здоров'я,
неодноразово звертався за отриманням
медичної допомоги до медичних
закладів, що підтверджується копіями
довідок з медичної картки
амбулаторного та стаціонарного
хворого, виписними епікризами (а.с. 19-30).

30.03.2011 р. комісією за участю
представників санітарного лікаря
гігієни праці, працівників ВП "Шахта
"Лісова" ДП "Львіввугілля", відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань в м.
Червонограді, Червоноградської ЦМЛ
складено акт розслідування хронічного
професійного захворювання, яким
встановлено, що професійне
захворювання в позивача ОСОБА_2 виникло
внаслідок роботи на підприємствах ДП
"Львіввугілля" при важкій фізичній
праці, несприятливих факторах
мікроклімату, перепадах температури,
переохолодження організму (а.с. 10-11).

Відповідно до висновку міжрайонної
спеціалізованої профпатологічної МСЕК
Серії 10 ААА № 466681 від 07.04.2011 року ОСОБА_2
вперше було встановлено ІІІ групу
інвалідності, а відповідно до довідки
МСЕК Серії ЛВА-2 № 029779 від 07.04.2011 року
безтерміново встановлено 60% втрати
професійної працездатності, з яких 50%
внаслідок професійного захворювання
та 10% трудового каліцтва внаслідок
нещасного випадку на виробництві, що
стався 28 травня 1999 року (а.с. 12-16).

Таким чином, у зв"язку із ушкодженням
здоров"я, позивач втратив професійну
працездатність на 60%, позбавлений
можливості повною мірою реалізувати
своє право на працю, постійно відчуває
фізичні страждання, неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Під моральною втратою потерпілого
розуміються страждання, заподіяні
працівникові внаслідок фізичного або
психічного впливу, що спричинило
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Також, у роз»ясненнях, викладених у п. 13
Постанови Пленуму Верховного суду № 4
від 31.03.1995 року "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" передбачено, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП (яка набрала
чинності 13.01.2000р.) за наявності
порушення права працівника у сфері
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих з'язків, що вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Згідно із рішенням Конституційного
суду України від 07.01.2004 р. у справі
№1-рп/2004р. ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання.

З врахуванням того, що позивач отримав
трудове каліцтво та професійне
захворювання під час виконання
трудових обов'язків, суд правильно
прийшов до висновку, що йому завдана
моральна шкода та вірно поклав
обов"язок відшкодувати заподіяну
моральну шкоду на ДП "Львіввугілля".

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню в рахунок відшкодування
моральної шкоди, суд дав належну оцінку
доказам позивача про ступінь
спричинених йому моральних страждань,
а також виважено підійшов до
визначення розміру відшкодування,
навів у рішенні достатньо мотивів, в
тому числі врахував роз"яснення
Пленуму Верховного Суду України у
постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди (зі змінами, внесеними постановою
від 25 травня 2001 року №5), а саме врахував
характер та обсяг страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких зазнав
позивач, характер немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин
прийшов до вірного висновку,
визначивши суму відшкодування в
розмірі 2000 грн. на відшкодування
моральної шкоди у зв"язку з трудовим
каліцтвом та 10000 грн. внаслідок
професійного захворювання.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками районного суду, оскільки
суд правильно застосував правові норми
та ухвалив правильне по суті й
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно з'ясованих обставин, на
які сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для їх
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 307, ч. 1 ст.
308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Львіввугілля" -
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 30 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин