Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/832/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Безуматов М. В.
Доповідач Гайсюк О. В.
УХВАЛА

Іменем України

18.03.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого:
Гайсюка О.В.

суддів : Карпенка О.Л., Фомічова С.Є.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 29 січня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до СФГ»Дєдов», третя
особа Відділ Держземагенства в
Олександрівському районі
Кіровоградської області про визнання
недійсним договору оренди землі.

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Селянського
фермерського господарства» Дєдов» про
визнання недійсним договору оренди
землі.

Позивач зазначив, що належну йому
земельну ділянку НОМЕР_1 площею 3,58 га
розташовану на території Соснівської
сільської ради в 2009 році він передав в
оренду за договором, зареєстрованим у
відділі Держкомзему в
Олександрівському районі 27.09.2010 році
на 15 років.

Зазначений договір не містить
таких істотних умов договору, як умови
збереження об'єкта оренди, визначення
сторони, яка несе ризик випадкового
пошкодження або знищення об'єкта
оренди, або його частини, умови
передачі в заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Посилаючись на ці обставини,
позивач просив визнати зазначений
договір оренди недійсним.

Рішенням Олександрівського
районного суду від 29.01.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення його
вимог, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення судом
норм процесуального права.

В судовому засіданні
апеляційного суду представник
відповідача з доводами апеляційної
скарги не погодилася.

Інші особи які беруть участь у
справі в судове засідання не з'явилися,
про час і місце розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштових відправлень.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом вірно встановлено, що в 2009
році між позивачем та відповідачем
укладено договір оренди землі, який
зареєстровано в Олександрівському
офісі КРФЦЗКД 27.09.2010р.( а.с. 7-8).

Із змісту п.17 зазначеного
Договору вбачається, що сторони
обговорювали таку істотну умову
договору оренди землі, як умови
збереження стану об'єкта, зазначивши в
цьому пункті, що відсутні детальні
умови збереження, але в той же час в
пункті 21 Договору сторони зазначили
загальні умови збереження стану
об'єкта оренди, а саме те, що після
припинення дії договору орендар
повертає орендодавцеві земельну
ділянку у стані не гіршому, порівняно з
тим у якому він її одержав і що у разі
погіршення корисних властивостей
земельної ділянки, орендодавець має
право на відшкодування збитків у
розмірі, визначеному сторонами, а якщо
сторонами не досягнуто згоди, спір
вирішується в судовому порядку.

В пункті 30 Договору зазначено, що
орендар має використовувати земельну
ділянку згідно з її цільовим
призначенням.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що умови
збереження об'єкту оренди в договорі
зазначено, а те що сторони їх детально
не конкретизували за обопільною згодою
не вказує на те, що ця істотна умова
договору оренди землі в договорі
сторін відсутня. До то ж ст.24 ЗУ»Про
оренду землі» передбачає, що
орендодавець має право вимагати від
орендаря використання земельної
ділянки за цільовим призначенням,
згідно з договором оренди, дотримання
економічної безпеки землекористування
та збереження родючості грунтів,
додержання державних стандартів, норм
і правил.

В пункті 32 Договору сторони
зазначили, що ризик випадкового
знищення або пошкодження об'єкта
оренди чи його частини несе орендар (
орендодавець).

Коли саме цей ризик покладається
на ту чи іншу сторону чітко
зазначається в ст.. 11 ЗУ»Про
оренду землі» .

В договорі сторони не передбачили
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, але це абсолютно не
порушує права чи інтереси позивача, як
власника земельної ділянки, адже
відповідно до ч.5 ст.93 Земельного
кодексу право оренди може передаватися
у заставу, вноситися до статутного
капіталу виключно власником земельної
ділянки. До того ж відповідно до ч.4 ст.133
ЗК заставодержателями права оренди
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
можуть бути лише банки.

Суд першої інстанції хоча і не
зазначив про ці норми закону в своєму
рішенні, але дійшов правильного
загального висновку про те, що позивач
не довів того відсутність в спірному
договорі умов передбачених ст..15
Закону України» Про оренду землі»
призвели до порушення його законних
прав та інтересів.

Висновки суду повністю
узгоджуються з правовою позицією
викладеною в Постанові Верховного Суду
України від 25.12.2013 року

( справа № 6-94цс13).

Представник відповідача надав
апеляційному суду письмові докази (
лист та поштову квитанцію) про те, що у
грудні 2013 р. Господарство
запропонувало позивачу внести
необхідні доповнення до договору і
навіть зменшити термін дії договору.

Наведене свідчить про те, що
висновки суду відповідають обставинам
справи, рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
скасування чи зміни цього рішення
відсутні.

Керуючись ст. ст. 307,308,315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Олександрівського
районного суду від 29 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: