Справа № 466/2о-132/07
Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/1629/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого - судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника апелянта
Львівської міської ради Кіндратіва
С.І. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Львівської
міської ради на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 26 червня 2007 року у справі за
заявою ОСОБА_3 з участю зацікавленої
особи Обласного комунального
підприємства «БТІ та ЕО» про
встановлення факту належності будинку
на праві приватної власності, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У червні 2007 року ОСОБА_4 звернувся
в суд в порядку окремого провадження
із завою про встановлення юридичного
факту. З посиланням на ст..ст. 3, 15, 234 ЦПК
України, ст.. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» просив
встановити факт належності йому
будинку на праві приватної власності,
який знаходиться на території
будинковолодіння №1 «а» на вулиці
Абхазькій у м. Львові і позначений у
технічному паспорті літерою «Б-1»,
загальною площею 28,6 кв.м., зобов'язати
ОКП «БТІ та ЕО» провести державну
реєстрацію даного рішення.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 26 червня 2007
року заяву задоволено. Встановлено
факт належності ОСОБА_4 будинку на
праві приватної власності, який
знаходиться на території
будинковолодіння АДРЕСА_1 і позначений
у технічному паспорті літерою «Б-1» заг.
пл. 28,6 кв.м.

Зобов»язано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»
провести державну реєстрацію
належного заявнику на праві приватної
власності нерухомого майна.

Рішення суду оскаржила Львівська
міська рада,як особа , яка не брала
участі у справі, однак судом вирішено
питання про її права та обов»язки ,
оскільки мова іде про визнання права
власності на нерухоме майно на
ділянці, що належала Львівській
міській раді , а отже вирішено питання
про права та обов»язки апелянта. Вважає
рішення незаконним та
необгрунтованим, прийнятим з грубим
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні заяви. Мотивує тим, що
згідно ст.. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. Відповідно до п.17 Постанови
Пленуму ВСУ «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» №5 від 31.03.95
року факт володіння громадянином жилим
будинком на праві приватної власності
встановлюється судом, якщо у заявника
був правовстановлюючий документ на цей
будинок, але його втрачено і немає
можливості підтвердити наявність
права власності не в судовому порядку.
В таких справах заявник має подати
докази про відсутність можливості
одержання чи відновлення відповідного
документу про право власності та про
те, що на підставі цього документа
жилий будинок належав йому на праві
власності. Розглядаючи дану справу
судом було порушено ст. 258 ЦПК України,
оскільки заявник не навів жодної з
причин неможливості одержання
документів, що посвідчують факт
належності будинку. Також ОСОБА_4 не
надав жодних документів або доказів,
які б свідчили про проведення
державної реєстрації права власності
на літню кухню. Літня кухня, як споруда,
лише відображена у технічному паспорті
на житловий будинок. Заявник самочинно
переобладнав літню кухню у жилий
будинок, при цьому за узаконенням
даного переобладнання до Львівської
міської ради не звертався. Зазначає, що
дана справа повинна розглядатись в
позовному провадженні за участю
Львівської міської ради, як власника
земельної ділянки, а не в окремому
провадженні, оскільки мова йде про
визнання права власності на самочинне
будівництво -жилий будинок, а не про
визнання факту належності будинку на
праві приватної власності.

При розгляді справи за
апеляційною скаргою представник
апелянта доводи такої підтримала.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з»явились без
повідомлення причин, належним чином
повідомлені про розгляді справи, про що
до справи долучено розписки про
отримання усіма судових повісток,
зокрема ОСОБА_4 - 18.02.2014 року та
заінтересованою особою - 17.02.2007 року.
Про причини неявки учасники процесу не
повідомили. З врахуванням вимог ч. 2 ст.
305 колегія суддів приходить до висновку
про можливість продовження розгляду
справи у відсутності осіб, що не
з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така підлягає до
задоволення частково з наступних
підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції таким
вимогам не відповідає.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що розпорядженням
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради від 28 грудня 2006
року №2-23 ОСОБА_4 видано свідоцтво про
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1. В цілому житловий будинок
складається з 2-х житлових кімнат
площею 42,6 кв.м.. Загальна площа по
будинку 55,3 кв.м. Всього по будинку 69,3
кв.м. Літня кухня з підвалом під літерою
«Б» (згідно технічного паспорта).

Ухвалюючи рішення про
задоволення заяви ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив із доведеності
заявником належності йому на праві
приватної власності житлового будинку,
переобладнаного з літньої кухні,
позначеної в технічному паспорті під
літерою Б-1. А тому враховуючи, що
майнові права заявника ніким не
оспорюються, однак порушені його
особисті інтереси, від яких в
подальшому залежить виникнення, зміна
чи припинення майнових прав заявника,
вважав що є всі підстави для
встановлення факту приналежності
майна - переобладнаного будинку на
праві власності позивача та поклав
обов»язок на заінтересовану особу
зареєструвати це право .

Проте з таким висновком колегія
суддів не погоджується виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України
окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до положень п.5 ч.2 цієї
статті суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.256 ЦПК
України у судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначеного
іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 суд розглядає в
порядку окремого провадження справи
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення. Перелік юридичних
фактів, що підлягають встановленню в
судовому порядку передбачений ст. 256
ЦПК України.

Згідно роз'яснень, які містяться в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення» №5 від 31 березня 1995
року зазначено, що в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо встановлення
факту не пов»язується з наступним
вирішенням спору про право.

Із змісту заяви вбачається, що
встановлення факту заявнику необхідне
було для реєстрації житлового будинку,
переобладнаного самовільно з літної
кухні, позначеному в технічному
паспорті під літ Б-1, тоді як згідно
розпорядження Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
від 28 грудня 2006 року №2-23 ОСОБА_4 видано
свідоцтво про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, що
складається з 2-х житлових кімнат
площею 42,6 кв.м. Загальна площа по
будинку 55,3 кв.м. Всього по будинку 69,3
кв.м. Літня кухня з підвалом під літерою
«Б» (згідно технічного паспорта). Даних
про приналежність заявнику земельної
ділянки , на якій виконано роботи по
переобладнання літньої кухні у
житловий будинок немає і власник такої
до участі у справі не залучався ,
правове становище земельної ділянки
судом не перевірено

У відповідності до п. 17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України « Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають
юридичне значення « від 31.03.1998 року /зі
змінами, внесеними постановою ПВСУ № 15
від 25.05.98/ - суди повинні мати на увазі,
що факт володіння громадянином жилим
будинком на праві власності
встановлюється судом, якщо у заявника
був правовстановлюючий документ на
цей будинок, але його втрачено і немає
можливості підтвердити наявність
права власності не в судовому порядку
.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не надано
належного доказу, що житловий будинок,
позначений в технічному паспорті під
літ Б-1 належав останньому на праві
приватної власності, колегія суддів
приходить до висновку, що встановлення
належності права власності на майно в
порядку окремого провадження розгляду
не підлягає, оскільки вбачається спір
про право і в даному випадку виник спір,
який вирішується в порядку позовного
провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо
під час розгляду справи у порядку
окремого провадження виникає спір про
право, який вирішується в порядку
позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах.

Виходячи з викладеного та з
врахуванням вимог ст.310 ЦПК України,
апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
порушенням норм процесуального права,
ухвалено судове рішення, що не
відповідає вимогам законності і
обґрунтованості, у зв'язку з чим таке
рішення підлягає скасуванню із
залишенням заяви без розгляду.

Керуючись ч.4 ст. 256 , ст. 303, 304, п.4 ч.1
ст.307, ч.1 ст. 310, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Львівської міської
ради задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 26 червня 2007 року
скасувати.

Заяву ОСОБА_4 про встановлення факту
належності майна залишити без
розгляду.

Роз»яснити ОСОБА_4 право на звернення
до суду з позовом на загальних
підставах.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий

Судді