АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2167/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Слюсар Л.П. Доповідач - Куценко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Городничої В.С.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного
акціонерного товариства

Комерційний Банк «ПриватБанк»,

на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 25
листопада 2013 року, по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» до
Публічного акціонерного товариства
«Акцент - Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк», треті
особи: Публічного акціонерного
товариства «Акцент - Банк», ОСОБА_3 про
стягнення судових витрат та моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» 03.09.2012 року
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ПАТ «Акцент - Банк» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

ОСОБА_4 04.07.2013 року звернулася до суду з
зустрічним позовом, та просила
стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» судові
витрати та моральну шкоду /а.с. 65-69, 214-215/.

07.10.2013 року позивач просив позовну
заяву в частині стягнення
заборгованості з ОСОБА_4 залишити без
розгляду.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що
між позивачем та ОСОБА_3 08.04.2008 року було
укладено кредитний договір № 04/08/568 МК
на суму 25000 доларів США зі сплатою
відсотків в розмірі 17% на рік, строком
до 08.04.2013 року. ОСОБА_3 свої зобов'язання
не виконав, тому станом на 11.07.2012 року
утворилася заборгованість в сумі 53301,33
доларів США.

Також 20.10.2010 року між позивачем та ПАТ
«Акцент - Банк» було укладено договір
поруки № 167, розмір відповідальності
поручителя складає 10000 грн. /а.с. 10/

08.04.2008 року між позивачем, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 укладено договір поруки № 04/08/568
МК /а.с. 16/.

Ухвалою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 25.11.2013 року
позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» в
частині стягнення заборгованості з
ОСОБА_4 залишено без розгляду /а.с. 220-221/.

Рішенням Індустріального районного
суду від 25.11.2013 року в задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором відмовлено.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 -
задоволено, стягнуто з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_4
понесені нею судові витрати по справі в
сумі 3870, 593 грн. та 5000 грн. моральної
шкоди /а.с. 225-229/.

З рішенням суду не погодився позивач
ПАТ КБ «ПриватБанк» і звернувся до суду
з апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати, та ухвалити
нове, яким задовольнити їх позовні
вимоги в повному обсязі, а ОСОБА_4 в
задоволенні позовних вимог - відмовити,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права /а.с. 232-237/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду в частині
задоволення вимог про стягнення
моральної шкоди - скасуванню,
відповідно до ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося до суду з
вимогою про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за кредитним договором
посилаючись на те, що 08.04.2008 року з ним
було укладено кредитний договір №
04/08/568 МК на суму 25000 доларів США зі
сплатою відсотків в розмірі 17% на рік,
строком до 08.04.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.11.2011 року Кременецьким районним судом
Тернопільської області, яке є чинним,
кредитна угода № 04/08/568 МК від 08.04.2008
року укладена між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» визнана недійсною та ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованості.
Згідно цього рішення ОСОБА_3
вищевказану угоду не укладав, та гроші
не отримував.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором не підлягають
задоволенню.

Також рішенням Кременецького
районного суду Тернопільської області
від 21.06.2011 року визнано недійсним
договір поруки № 04/08/568 МК від 08.04.2008
року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_4 /а.с. 42-43/.

Незважаючи на це, ПАТ КБ «ПриватБанк» у
вересні 2012 року звертається до
Індустріального суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4
як до поручителя, та просить стягнути з
неї та ПАТ «Акцент - Банк» солідарно 10000
грн.

ОСОБА_4 в своєму зустрічному позові
посилається на те, що вона ніколи не
укладала з ПАТ КБ «ПриватБанк»
договорів, що вона проживає в м.
Кременець Тернопільської області,
через цей позов вона вимушена була
неодноразово приїжджати до суду у м.
Дніпропетровськ та понесла витрати,
які просила стягнути з відповідача у
сумі 3870 грн. 93 коп.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 79 ЦПК України до
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи належать витрати сторін та їх
представників, що пов'язані з явкою до
суду.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно прийшов до
висновку, що в цій частині позовні
вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Також колегія суддів вважає, що
підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_4
заявлені при слуханні справи в
апеляційному суді про стягнення з ПАТ
КБ «ПриватБанк» на її користь 333 грн. 98
коп., як витрати пов'язані з явкою до
апеляційного суду, які підтверджені
документально.

Щодо посилань в апеляційній скарзі ПАТ
КБ «ПриватБанк» про те, що суд першої
інстанції помилково прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 про стягнення моральної
шкоди, то вони підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» та вимог
ст. 23 ЦК України спори про
відшкодування моральної шкоди
розглядаються, коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України та законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

Враховуючи, що ані ЦК України, ані
іншим законодавством не передбачено
стягнення моральної шкоди в
правовідносинах, що виникли між
сторонами, позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Тому рішення в частині стягнення з ПАТ
КБ «ПриватБанк» моральної шкоди
підлягає скасуванню, а позовні вимоги
ОСОБА_4 в цій частині задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» - задовольнити
частково.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 25
листопада 2013 року в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення на користь ОСОБА_4 моральної
шкоди в сумі 5000 грн. - скасувати. В цій
частині в задоволенні позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 витрати
в сумі 333 грн. 98 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :