Справа №591/3063/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - ПрокудінаНомер провадження
22-ц/788/422/14 Суддя-доповідач - Кононенко О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Білецького О. М., Бойка В. Б.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 23 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору оренди
житла розірваним, виселення без
надання іншого жилого приміщення,
стягнення орендної плати,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 через свого
представника ОСОБА_3 звернулась до суду
із зазначеним позовом, який в
подальшому уточнила та просила визнати
розірваним договір оренди житла
(квартири) за адресою: АДРЕСА_1, виселити
ОСОБА_4 та членів його сім'ї ОСОБА_5,
ОСОБА_6 із вказаної квартири без
надання їм іншого жилого приміщення,
стягнути з відповідачів на її користь
орендну плату в розмірі 15000 грн.,
мотивуючи свої вимоги, як необхідністю
вказаного житла для особистого
проживання, так і неналежним
виконанням відповідачами обов'язку
щодо сплати орендної плати.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 23 січня 2014 року відмовлено
ОСОБА_2 в задоволенні позову у повному
обсязі за необґрунтованістю позовних
вимог.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, порушення
норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить зазначене
рішення скасувати і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

При цьому зазначає, що попередження про
розірвання договору оренди житла було
отримане наймачем ОСОБА_5 09 лютого 2013
року, який зобов'язався передати це
попередження членам своєї сім'ї, про що
свідчить його розписка.

Вказує, що судом не була врахована та
обставина, що позивач потребує власне
житло для свого проживання, оскільки
іншого житла не має. Її тимчасове
проживання у АДРЕСА_2 стало неможливим
через збільшення кількості
проживаючих у ній родичей.

Крім того, відповідачі мають перед нею
борг по сплаті орендної плати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який підтримав доводи
апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_4
та його представника - адвоката ОСОБА_7,
які заперечували проти доводів
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи і перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до договору довічного
утримання серії ВСМ № 916704 від 03
листопада 2005 року власником квартири
АДРЕСА_1 був ОСОБА_8 (т.1 а.с. 6-8).
ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер (т.1 а.с. 9).

З 06 лютого 1993 року ОСОБА_8 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

За життя ОСОБА_8 складений заповіт, за
яким все майно, що буде належати йому на
день його смерті, де б воно не
знаходилось і з чого б не складалось, а
також все те, на що він за законом буде
мати право заповідається його дружині -
ОСОБА_2 (т.1 а.с. 10).

ОСОБА_2 зареєстрована за вищевказаною
адресою з 22 липня 1997 року (т.1 а.с. 11
зворот).

13 серпня 2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4,
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір
оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1
строком на три роки (т.1 а.с. 13).

В останні місяці життя у ОСОБА_8 виникла
необхідність використовувати
зазначену квартиру для власного
проживання зі своєю дружиною ОСОБА_2,
про що він 09 лютого 2013 року письмово
повідомив наймачів та попередив їх про
розірвання договору оренди з 09 квітня
2013 року (т.1 а.с. 14).

Відповідно до копії свідоцтва про
смерть, відповідач ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 204).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не було надано переконливих доказів
неналежного виконання відповідачами
умов договору оренди по сплаті
орендної плати та доказів того, що у
ОСОБА_8 та особисто у ОСОБА_2 в
подальшому виникла необхідність
проживання у спірній квартирі у зв'язку
зі зміною життєвих обставин.

Проте, погодитись з таким висновком
суду не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 810 ЦК України
встановлено, що за договором найму
(оренди) житла одна сторона - власник
житла ( наймодавець) передає або
зобов'язується передати другій
стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

Підстави розірвання договору найму
житлового приміщення за ініціативою
наймодавця передбачені у ст. 825 ЦК
Украйни та цей перелік є вичерпним.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 825 ЦК України
договір найму частини будинку,
квартири, кімнати (частини кімнати)
може бути розірваний на вимогу
наймодавця у разі необхідності
використання житла для проживання
самого наймодавця та членів його сім'ї.
Наймодавець повинен попередити
наймача про розірвання договору не
пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України та в розумінні положення ч. 3 ст.
825 ЦК України обов'язок доведення
необхідності використання спірного
житла для проживання самого наймодавця
та членів його сім'ї лежить саме на
наймодавцеві.

Обґрунтовуючи вимогу про дострокове
розірвання договору найму житлового
приміщення з відповідачами, ОСОБА_2
зазначила, що в останні місяці життя у
ОСОБА_8, як власника квартири, виникла
необхідність використовувати спірну
квартиру для його та членів сім'ї
особистого проживання, про що він
письмово попередив наймача та членів
його сім'ї за два місяці. Зокрема, 09
лютого 2013 року ОСОБА_8 звернувся до
ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з
попередженням про розірвання договору
оренди квартири, посилаючись на
необхідність використання цього житла
для власного проживання та членів його
сім'ї. Просив вважати вказаний договір
розірваним з 09 квітня 2013 року та
виконати свої зобов'язання,
передбачені цим договором у строк до
цієї дати, звільнивши зазначене
приміщення (т. 1 а.с. 14).

Отже, ОСОБА_8 було дотримано порядок
дострокового розірвання договору
оренди квартири, передбачений ч. 3 ст. 825
ЦК України.

Після смерті останнього у його
спадкоємця - дружини ОСОБА_2, яка на
даний час є власником вказаного житла
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 05 грудня 2013
року (а.с. 199-201), і до якої згідно зі ст. 814
ЦК України перейшли права та обов'язки
наймодавця житла, переданого у найм, не
відпала необхідність використання
цього житла для особистого проживання,
оскільки у квартирі АДРЕСА_2, у якій
вона мешкає тимчасово в сім'ї своєї
дочки ОСОБА_9, проживання є неможливим
через збільшення кількості
проживаючих у ній осіб.

Так, відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 21 лютого 2006 року
трикімнатна квартира АДРЕСА_2,
загальною площею 51,49 кв.м, житловою
площею 34,5 кв.м, належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 56-58).

З довідки КП «Сумижитло» СМР № 618 від 04
березня 2014 року вбачається, що в даній
квартирі зареєстровані та фактично
проживають онук позивача - ОСОБА_3,
дочка ОСОБА_9 та онук ОСОБА_10 (а.с. 59).

Крім того, судом встановлено, що з 16
серпня 2013 року у цій квартирі мешкає й
дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_12

Таким чином, оскільки вищевказана
квартира є тимчасовим місцем
проживання позивача у справі,
проживання у ній на даний час є
неможливим, а спірна квартира, яка
належить їй на праві приватної
власності, необхідна для особистого
проживання, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
відсутність підстав для дострокового
розірвання договору оренди квартири.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
стягнення орендної плати підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 815 ЦК України
наймач зобов'язаний своєчасно вносити
плату за житло. Наймач зобов'язаний
самостійно вносити плату за комунальні
послуги, якщо інше не встановлено
договором найму.

Відповідно до ч. 3 ст. 816 ЦК України
якщо наймачами житла є кілька осіб,
їхні обов'язки за договором найму житла
є солідарними.

Як вбачається з договору оренди
квартири, сторони узгодили орендну
плату в розмірі 1000 гривень на місяць.
Умовами договору також передбачено, що
гроші, вкладені ОСОБА_4 в ремонт цієї
квартири, а також купівля всіх
необхідних матеріалів для її ремонту,
будуть відраховуватися власником
квартири ОСОБА_8, як оплата за оренду
житла (т. 1 а.с. 13).

У заяві про збільшення позовних
вимог від 25 листопада 2013 року
представник позивача ОСОБА_3 просив
стягнути з відповідачів на користь
ОСОБА_2 15000 грн. орендної плати за період
з 13 серпня 2012 року по 25 листопада 2013
року (т. 1 а.с. 166).

Проте, з матеріалів справи
вбачається, що відповідачі частково
виконали умови договору щодо орендної
плати. Зокрема, на придбання
будівельних матеріалів для ремонту
квартири, сантехники, іншого
обладнання ними витрачено 8000 грн., що
підтверджується копіями фіскальних
чеків та накладних (т. 1 а.с. 158-159, 178-179).
Вказана обставина визнана і позивачем
ОСОБА_2

Відповідачами також надано докази
- копії квитанцій щодо поштових
переказів на ім'я ОСОБА_2 орендної плати
за листопад та грудень 2013 року, січень
та лютий 2014 року на суму 4000 грн. (т. 1
а.с. 205-206, 222-223, т. 2 а.с. 37, 61-62).

Враховуючи зазначене, колегія
суддів дійшла до висновку щодо
часткового задоволення вимог та
стягнення з відповідачів на користь
позивача 6000 грн. орендної плати за
період з13 серпня 2012 року по 25 листопада
2013 року.

Копії квитанцій щодо поштових
переказів на ім'я ОСОБА_2 орендної плати
за грудень 2013 року, січень та лютий 2014
року на суму 3000 грн. є поточними
платежами і знаходяться поза межами
заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Твердження відповідачів щодо не
попередження ОСОБА_4 про розірвання
договору оренди квартири у
передбачений законом строк
спростовуються письмовим
попередженням від 09 лютого 2013 року
ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про розірвання
договору з 09 квітня 2013 року, у якому
зазначено, що ОСОБА_5 прийняв дане
попередження і зобов'язався передати
членам своєї сім'ї, в тому числі і
ОСОБА_4, у чому і розписався (т. 1 а.с. 14).

Крім того, від часу подання
позову до суду і до дня ухвалення
оскаржуваного рішення пройшло більше
дев'яти місяців, що також свідчить про
дотримання порядку дострокового
розірвання договору оренди,
передбаченого ч. 3 ст. 825 ЦК України.

Посилання відповідачів, що їх
особиста праця, вкладена в ремонт
квартири, також враховується як
орендна плата, не заслуговують на увагу
колегії суддів, оскільки така умова не
передбачена договором оренди житла.

З письмового попередження
наймачів про розірвання договору
оренди квартири від 09 лютого 2013 року не
вбачається, що ОСОБА_8 не мав до них
претензій майнового характеру.
Навпаки, він вимагав від них виконати
свої зобов'язання за договором у строк
до 09 квітня 2013 року та звільнити
вищевказане приміщення до цієї дати (т.
1 а.с. 14).

З огляду на викладене, рішення
місцевого суду підлягає скасуванню на
підставі п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
необхідно вирішити питання розподілу
судових витрат між сторонами.

Так як позовні вимоги ОСОБА_2
майнового характеру задовольняються
на 40 %, а вимоги немайнового характеру -
на 100 %, з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 підлягає стягненню компенсація
судового збору за подання позовної
заяви 206 грн. 46 коп.
(15000-9000=6000/15000х100=40х229,40/100=91,76+114,70) та за
розгляд справи в апеляційному суді 170
грн. 52 коп. (15000-9000=6000/15000 х 100=40 х 121,80/100=
48,72+121,80), в дольовому порядку (206,46+170,52): 2),
по 188 грн. 49 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п.
1, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 23 січня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Розірвати договір оренди квартири
АДРЕСА_1, укладений 13 серпня 2012 року між
ОСОБА_8 та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5.

Виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із вказаної
квартири без надання їм іншого жилого
приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 в солідарному порядку 6000 грн.
орендної плати.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 в дольовому порядку, по 188 грн. 49
коп. з кожного, компенсації судового
збору за подання позовної заяви та за
розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -