№ провадження 2/208/155/14
РІШЕННЯ

Іменем
України

23 липня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі: головуючого, судді
Ізотова В.М., при секретарі Кушта І.О., за
участю представника позивача
Калакуцького Г.А., представника
відповідачів ОСОБА_2 та відповідача
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом Кредитної спілки
"Всеукраїнське народне кредитне
товариство" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
"про стягнення грошового боргу за
кредитним договором" та за зустрічним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
Кредитної спілки "Всеукраїнське
народне кредитне товариство" "про
визнання п.п. 4.8 Кредитного договору №
05692-84-08 від 01 грудня 2009 року, недійсним",

в с т а н о в и в:

20.12.2013 року Кредитна спілка
"Всеукраїнське народне кредитне
товариство" звернулась до суду з
зазначеним позовом, який неодноразово
уточнювала і в останній редакції
позову послалась на те, що 01.12.2008 року
між Кредитною спілкою "Всеукраїнське
народне кредитне товариство" та
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 05692-84-08, відповідно
до умов якого Кредитна спілка надала а
ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 30100 грв.
для ремонту квартири під 60% річних, які
зобов'язався повернути до 10.12.2013 року.

З метою забезпечення кредитних
зобов'язань за зазначеним кредитним
договором, 01.12.2008 року між Кредитною
спілкою "Всеукраїнське народне
кредитне товариство" та відповідачами
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були укладені договори
поруки, відповідно до умов яких
поручителі зобов'язалися перед
Кредитною спілкою відповідати за
невиконання ОСОБА_6 взятих на себе
зобов'язань, що випливають з кредитного
договору.

Оскільки відповідачі свої зобов'язання
за кредитним договором та договорами
поруки не виконують, позивач просить
стягнути з них солідарно
заборгованість за кредитним договором,
яка станом на 18.12.2013 року становить 214497
грв. 96 коп. і складається з: 30100,00 грв. -
тіло кредиту; 179838,53 грв. - відсотки по
кредиту; 4559,43 грв. - 3% річних від
простроченої суми.

В судовому засідання представник
позивача позов підтримав та просив
задовольнити у повному обсязі,
пославшись на обставини зазначені у
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник
позов не визнали та звернулись з
зустрічним позовом в якому зазначили
та суду пояснили, що 20.05.2008 року ОСОБА_3
уклав з Кредитною спілкою
"Всеукраїнське народне кредитне
товариство" кредитний договір № 0562-25-08,
відповідно до умов якого Кредитна
спілка надала а він отримав кредит у
сумі 25000,00 грв. для ремонту квартири, які
зобов'язався повернути до 20.05.2013 року в
порядку та на умовах визначених
договором. Кредитний договір № 05692-84-08
від 01.12.2008 року ОСОБА_3 підписав на
вимогу представника банку який йому
пояснив, що це необхідно зробити з
причини зміни курсу долара до гривні.
Хоча насправді 30100 грв. він від
позивача не отримував а продовжував
виконувати зобов'язання по договору №
0562-25-08 від 20.05.2008 року по сумі кредиту 25000
грв. і ці кошти він повністю позивачу
повернув. Разом з тим п. 4.8 кредитного
договору № 05692-84-08 від 01.12.2008 року
містить вимоги згідно яких у разі
невиконання позичальником своїх
зобов'язань, розмір відсоткової ставки
за неоплачуваний період по якому
допущено прострочення збільшується у
два рази, тобто у розмірі 120% річних, що є
несправедливим та суперечить
законодавству і тому цей пункт
зазначеного кредитного договору
ОСОБА_3 та його представник просять
визнати недійсним.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд,
встановивши викладені нижче факти та
відповідні до них правовідносини,
дійшов до наступного висновку.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 629
ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 01.12.2008 року між
Кредитною спілкою "Всеукраїнське
народне кредитне товариство" та
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 05692-84-08, відповідно
до умов якого Кредитна спілка надала а
ОСОБА_3 отримав 30100 грв. для ремонту
квартири які зобов'язався повернути до
10.12.2013 року в порядку та на умовах
визначених договором (а.с.6-9).

В забезпечення вищезазначених
кредитних зобов'язань, 01.12.2008 року між
позивачем та відповідачами ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 були укладені договори поруки
(а.с.31-32), відповідно до умов яких ОСОБА_4
і ОСОБА_5 поручились перед позивачем за
належне виконання ОСОБА_3 зобов'язань
за кредитним договором № 05692-84-08 від
01.12.2008 року та взяли на себе
відповідальність перед позивачем у
випадку невиконання ОСОБА_3 зобов'язань
за кредитом у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору, та вимог цього кодексу інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно п.п. 1, 3, 3.1.2, 4.2, 4.2.1, 4.6
кредитного договору № 05692-84-08 від 01.12.2008
року, позичальник - відповідач ОСОБА_7,
отримавши кредитні кошти, зобов'язався:
погашати кредит та сплачувати
проценти у розмірі 60% річних на залишок
суми кредиту в продовж фактичного
користування кредитом згідно
погодженого, сторонами договору,
графіка (п.п. 4.2, 4.2.1.) В кожному випадку
невиконання (або неналежного
виконання) позичальником своїх
зобов'язань за цим договором розмір
відсоткової ставки за оплачуваний
період по якому допущене прострочення
збільшується у два рази (п.4.8). Кінцевий
термін повернення кредиту 10.12.2013 року.

Разом з тим, уклавши кредитний договір
та отримавши грошові кошти на умовах
повернення строковості та платності,
відповідач ОСОБА_3 в січні 2010 року
припинив виконувати свої зобов'язання
за вказаним договором, на що звертає
увагу і позивач у своєму позові (а.с.73-75),
що призвело до виникнення
заборгованості, яка, згідно наданого
позивачем розрахунку, станом на 18.12.2013
року становить 214497 грв.96 коп. і
складається з: 30100,00 грв. - тіло кредиту;
179838,53 грв. - відсотки по кредиту; 4559,43
грв. - 3% річних від простроченої суми.

Згідно ст. 610 ЦПК України, порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття - як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).
Якщо в зобов'язанні встановлено строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
сторони встановили як строк дії
договору - до 10.12.2013 року (п.п. 1.3
кредитного договору (а.с. 6); так і строки
виконання зобов'язань: - погашати
заборгованість по кредиту та оплату
відсотків за користування кредитом
згідно погодженого сторонами графіка
(а.с. 6зв. -7) шляхом внесення грошових
коштів в касу кредитодавця або
зарахування їх на поточний рахунок
платежами згідно графіка в термін до "10"
числа місяця, наступного за періодом
нарахування відсотків. (п.п. 4.5, 4.6
кредитного договору). (а.с. 7).

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання відповідачем ОСОБА_3 окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то
в разі прострочення повернення
чергової частини позикодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК
України (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Таким чином, судом встановлено, що
умовами укладеного між банком та
ОСОБА_3 договору погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК
України, спливає у відповідне число
останнього місяця строку. Перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язаний його
початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідач та його представник у своїх
поясненнях та у наданій суду письмовій
заяві поміж інших вимог, просили
застосувати до спірних правовідносин
сплив позовної давності і за цих
підстав відмовити у задоволенні
позову.

Представник позивача вважав ці
ствердження відповідача
необґрунтованими пославшись на те, що
кредитний договір з ОСОБА_3 діяв до
01.12.2013 року а з позовом "про стягнення
заборгованості за кредитним договором"
позивач звернувся до суду 20.12.2013 року,
тобто у межах визначеного законом
трирічного строку позовної давності, а
відтак твердження про те що позивач
звернувся до суду з спливом строку
позовної давності, є хибними.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 257, 258 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки,
спеціальна позовна давність в один рік
встановлено відносно неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
з дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

При цьому, початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми закону, початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи убачається, що,
згідно з умовами кредитного договору
позичальник - відповідач ОСОБА_3
зобов'язався здійснювати повернення
кредиту частинами і сплачувати
проценти за користування кредитом
щомісячними платежами у розмірі та в
строки, визначені графіком (п.п. 4.2, 4.5, 4.6)
(а.с.6-7).

Оскільки умовами договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже, і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
договору погашення кредиту повинно
було здійснюватися відповідачем
ОСОБА_3 частинами - у сумі визначеній
погодженим сторонами графіком (п. 4.2);
щомісячно - до "10" числа місяця
наступного за періодом нарахування
відсотків (п. 4.6 кредитного договору); а
ОСОБА_3, згідно з зазначеним у позовній
заяві розрахунком (а.с.73-75), останній
платіж провів 21.12.2009 року, то початком
перебігу позовної давності для
стягнення кредиту й процентів за
користування кредитом є день, коли
ОСОБА_3 повинен був сплатити черговий
платіж, тобто 10.02.2010 року, однак не
сплатив його, а тому загальна позовна
давність повинна застосовуватись до
кожного щомісячного платежу, який був
визначений у договорі, і обчислювати її
треба з моменту невнесення
відповідачем ОСОБА_3 чергового платежу,
а саме - з 10.02.2010 року.

Отже, аналізуючи умови кредитного
договору та зміст вищезазначених
правових норм, суд дійшов висновку про
те, що строк, у межах якого банк мав
право звернутися до суду з вимогою про
захист свого права, закінчився в лютому
2013 року, проте позивач, пропустивши
строк позовної давності, звернувся до
суду з позовом лише 20 грудня 2013 року. З
клопотанням, щодо поновлення строку
позовної давності, позивач до суду не
звертався і підстав, для визнання
пропуску цього строку з поважних
причин, з матеріалів справи не
вбачається.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України, зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З наведеного вбачається, що право
позивача на отримання суми боргу по
кредитному договору від відповідача є
доведеним, але таке право не підлягає
захисту у зв'язку з пропуском строку
позовної давності, тому у первісному
позові необхідно відмовити.

Доводи позивача за первісним позовом
про те, що позовна заява була подана у
межах встановленого законом
трирічного строку позовної давності,
суд вважає неспроможними, оскільки, як
було доведено вище, дія договору і
строк позовної давності не є тотожними
та регулюються різними нормами закону,
зокрема, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу (стаття
256 ЦК України).

Що стосується зустрічного позову то
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України, а саме: зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
вважається укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови визначені законом як
істотні або є необхідними для даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї сторони має бути
досягнуто згоди.

Судом встановлено, що при укладенні
кредитного договору ОСОБА_3 мав вільне
волевиявлення на вчинення правочину,
що підтверджується його підписом на
кредитному договорі. Сторони мали
достатній обсяг дієздатності для
укладення спірного кредитного
договору та спрямованість на настання
правових наслідків, обумовлених ним а
тому у задоволені зустрічного позову
також необхідно відмовити.

Керуючись, ст. ст. 11, 16, 261, 257, 266, 267 ЦК
України, ст. ст. 3-6, 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволені позову Кредитної спілки
"Всеукраїнське народне кредитне
товариство" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
"про стягнення грошового боргу за
кредитним договором", відмовити.

У задоволені зустрічного позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Кредитної
спілки "Всеукраїнське народне кредитне
товариство" "про визнання п.п. 4.8
Кредитного договору № 05692-84-08 від 01
грудня 2009 року укладеним між Кредитною
спілкою "Всеукраїнське народне
кредитне товариство" та ОСОБА_3,
недійсним", відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Заводський районний суд
м. Дніпродзержинська шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії повного
тексту рішення.

Суддя
Ізотов В. М.