Справа №
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді Бойко О.М.

при секретарі Ярмош В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у сел. Ювілейне цивільну
справу позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Представник позивача у первісних
позовних вимогах просила передати в
заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом
вилучення у ОСОБА_1 належне майно їй на
праві власності заставлене майно, яке
зазначено в договорі застави №МК-56 від
15.08.2007 року, а також в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№83020-cred від 16.08.2007 року в сумі 13813,73
доларів США:

- звернути стягнення на майно, яке
зазначено в договорі застави №МК-56 від
15.08.2007 року шляхом безпосереднього
продажу конкретному покупцю з правом
укладання Заставодержателем договору
купівлі-продажу Предмету застави від
імені Заставодавця;

- стягнути зі ОСОБА_1 судові витрати за
подання позовної заяви у розмірі 1052,80
грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду судового процесу 250 грн.,
посилаючись на те, що 16.08.2007 року між ПАТ
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір, згідно умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 20000 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 50 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 16.08.2011 року.

Однак, в порушення взятих на себе
зобов'язань, ОСОБА_1 не виконала умов
кредитного договору, у зв'язку з чим,
станом на 19.05.2009 року має
заборгованість у розмірі 13813,73 доларів
США, що в еквіваленті складає 105279,94 грн.

Згодом позивач уточнив позовні вимоги
та змінив предмет позову. В уточненій
позовній заяві просив стягнути із
ОСОБА_1 заборгованість за кредитним
договором у розмірі 27 132,85 доларів США,
що еквівалентно становить 211 636,23
гривень (за курсом 7,8 гривні = 1 долар
США).

Сторони в судове засідання не
з'явились, про причини неявки не
повідомили. При вирішенні питання про
поважність їх неявки в судове
засідання, суд керується наступним.

Згідно з ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які
беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно до статті 157 ЦПК України суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі, а
справи про поновлення на роботі, про
стягнення аліментів - одного місяця. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду справи, суд ухвалою може
подовжити розгляд справи, але не більш
як на один місяць.

З матеріалів справи вбачається, що
справа тривалий час не може знайти
свого вирішення. Сторони ігнорують
виклики в суд, в судове засідання не
з'являються, рухом справи не
цікавляться, про причини неявки суд не
повідомляють та заяв про можливість
розгляду справи у їх відсутність до
суду не направили.

Систематична неявка сторін у судові
сідання без належного обґрунтування
поважності їх причин свідчить про
неналежне виконання ними
процесуальних обов'язків, що є
порушенням ч.3 ст. 27 ЦПК України.

Враховуючи конкретні обставини справи,
встановлені ст. 157 ЦПК України строки
розгляду справи та те, що повторна
неявка сторін без поважних причин
згідно ст. 169 ЦПК України не тягне
відкладення розгляду справи, суд
вважає можливим розглянути справу у їх
відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного договору № 83020-cred від
16.08.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримала
від ПАТ комерційного банку
«ПриватБанк» кредит у розмірі 20000
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 50 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 16.08.2011 року. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором був укладений договір
застави №МК-56 від 15.08.2007 року, згідно
якого ОСОБА_1 надала в заставу належне
їй майно.

Проте, ОСОБА_1 взятих на себе
зобов'язань щодо своєчасного
повернення сум кредиту не виконала.

19.12.2011 року в судовому засіданні
представник позивача ПАТ КБ
«ПриватБанк» подала заяву про зміну
позовних вимог, а саме просила стягнути
з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк»:

- заборгованість за кредитом у розмірі
27132,85 доларів США, що за курсом 7,8 грн.
відповідно до службового
розпорядження НБУ складає 211636,23 грн. за
кредитним договором №83020-cred від 16.08.2007
року;

- судові витрати за подання позовної
заяви у розмірі 1052,80 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду судового процесу 250 грн.

За заявою відповідача судом 20 вересня
2013 року була призначена судова
почеркознавча експертиза.

Згідно висновку експерта №70/06-945
від 09.01.2014 року підпис в графі «Заемщик»
кредитної угоди №83020-cred від 16.08.2007 року
виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.
Підпис в графі «Заемщик» кредитної
угоди №83020-cred від 16.08.2007 року виконаний
не ОСОБА_1, а іншою особою, з
наслідуванням почерку ОСОБА_1 Підпис в
графі «Заемщик» договору про видачу
траншу №83020-solg від 16.08.2007 року -
виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою, з
наслідуванням почерку ОСОБА_1

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин
має вчинятися у формі, встановленій
законом. Як вбачається з вимог ст. 208 ЦК
України, зазначений кредитний договір
повинен бути вчинений у письмовій
формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною.

Частиною 1 статті 215 ЦК України,
передбачено, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені частиною першою-третьою,
п'ятою, та шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна сторона
заперечує його дійсність на підставах
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Цивільне законодавство передбачає, що
правочином є дія особи спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов`язків.
Двостороннім правочином є погоджена
дія двох сторін.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що в кредитній угоді №83020-cred
від 16.08.2007 року та договорі про видачу
траншу №83020-solg від 16.08.2007 року відсутні
докази волевиявлення відповідача
направлені на укладення зазначеного
договору, бажання набуття прав та
обов'язків позичальника, оскільки
вищевказані договори ОСОБА_1 не
підписувались, що підтверджується
висновком експерта.

На підставі наведеного, суд приходить
до висновку про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 212, 215, 214, 224
Цивільного процесуального кодексу
України, ст.ст. 3, 11, 13-16, 526, 527, 530, 1049, 1054
Цивільного кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Бойко О.М.