Справа № 127/6934/14-ц Провадження №
22-ц/772/2485/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Бойко В. М.Категорія: 27
Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області у складі:
головуючого - судді Панасюка О.С.,
суддів Іванюка М.В., Зайцева А.Ю., з
участю секретаря Руденко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 15
липня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
кредитним договором, -

встановила:

В квітні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з цим позовом
вказуючи, що 20 листопада 2006 року ОСОБА_2
отримала кредит в розмірі 7500,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
22,80% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом. ОСОБА_2
своїх зобов'язань за кредитним
договором у повному обсязі не
виконувала, у зв'язку з чим станом на 31
грудня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 29355,63 грн., з
яких: тіло кредиту - 7116,85 грн.,
заборгованості за відсотками - 11986,39
грн., заборгованості за комісією - 8378,31
грн., штраф - 500,00 грн. фіксована частина
та 1378,08 грн. процентна складова.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 15 липня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 20 червня 2006 року в розмірі 29355,63 грн.,
з яких: тіло кредиту - 7116,85 грн.,
заборгованості за відсотками - 11986,39
грн., заборгованості за комісією - 8378,31
грн., штраф - 500,00 грн. фіксована частина
та 1378,08 грн. процентна складова.
Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
просила скасувати рішення суду і
ухвалити нове про відмову у позові.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; апеляційний
суд досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає
справу та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги банку суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачка допустила заборгованість
за кредитним договором від 20 листопада
2006 року у розмірі 29355,63 грн., а відтак
вона підлягає стягненню з неї на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у
примусовому порядку на підставі ст. ст.
525, 526, 530, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України.

При цьому суд визнав відсутність
підстав для застосування до спірних
правовідносин строку позовної
давності, пославшись на п. 9.12 Умов та
правил надання банківських послуг ПАТ
КБ «ПриватБанк», за яким строк дії
договору встановлюється у 12 місяців з
часу його підписання; якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
повідомить іншу сторону про припинення
договору, він автоматично
пролонговується на той самий строк.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна, тому що суд дійшов його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам рішення суду не
відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20 листопада 2006
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2
був укладений кредитний договір шляхом
приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
Відповідно до нього ОСОБА_2 отримала
кредит у вигляді встановленого
кредитного ліміту в розмірі 7500,00 грн. на
платіжну картку зі сплатою 22,80% річних
на суму залишку заборгованості за
кредитом із кінцевим терміном
погашення, що відповідає строку дії
картки. ОСОБА_2 неналежно виконувала
умови договору, у зв'язку з чим
допустила заборгованість по сплаті
тала кредиту та процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору, у
визначений у ньому строк.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов обґрунтованого висновку про
порушення відповідачкою прав позивача.

Проте, відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судом залишено поза увагою те, що
відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH) та
що останній платіж здійснено 7 лютого
2007 року, а дія картки закінчилась 21
листопада 2007 року.

Отже, висновок суду першої інстанції
про те, що позовна давність не сплинула,
оскільки строк договору не закінчився,
а строк дії картки відповідає строку
дії договору, не ґрунтується на умовах
договору та обставинах справи.

Така ж правова позиція, яка в силу
приписів ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для застосування для всіх
судів України, висловлена Верховним
Судом України у постанові від 19 березня
2014 року у справі № 6-14 цс 14.

Керуючись ст. ст. 205, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 15 липня 2014
року скасувати.

У позові Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за кредитним договором
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: