Справа № 444/2134/13
Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/1252/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.,

суддів: Копняк
С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря:
Олексіва О.А.,

з участю: представника позивача
Сабадаш К.О.,

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Львівського національного
університету ветеринарної медицини та
біотехнологій імені С.З. Гжицького на
рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 11 листопада 2013
року у справі за позовом Львівського
національного університету
ветеринарної медицини та
біотехнологій імені С.З. Гжицького до
ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 11 листопада 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач
Львівський національний університет
ветеринарної медицини та
біотехнологій імені С.З. Гжицького.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, неналежне дослідження
доказів, порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Зазначає, що ОСОБА_3 не зверталася до
університету із заявою про надання їй
академічної відпустки та заявою про
переведення її на заочну форму
навчання, а також не подавала довідки
про вагітність, та після народження
дітей свідоцтва про їх народження. Тому
відповідачка не мала підстав вважати,
що припинила навчання, оскільки п.6
Договору № 39 передбачені підстави, за
яких припиняється дія договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача Сабадаш К.О. на
підтримання апеляційної скарги,
пояснення відповідачки ОСОБА_3 на
заперечення скарги. Перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 10, 11, 15, 59,
60 ЦПК України кожна особа має право в
порядку встановленому цим Кодексом
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Розгляд
цивільних справ здійснюється не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. При
цьому кожна із сторін самостійно, на
власний розсуд розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору й
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Захист прав у порядку цивільного
судочинства - це передбачені законом
способи охорони цивільних, житлових,
земельних, сімейних чи трудових прав у
разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
передбачений ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом і матеріалами справи
установлено, що згідно договору № 39 від
10 серпня 2009 року, укладеного між
сторонами про надання освітніх послуг,
позивач зобов'язався за рахунок коштів
відповідачки здійснити навчання
останньої, вона була зарахована на
навчання, здобувала освіту протягом
2009-2010 навчального року. Два семестри
2010-2011 навчального року не навчалася,
платежів за навчання не здійснювала і 26
липня 2011 року відрахована з числа
студентів університету.

Відмовляючи у задоволенні позову
районний суд виходив з того, що у
навчальному 2010-2011 році відповідачка не
приступила до навчання і припинила
таке в університеті у зв'язку з
вагітністю і народженням однієї, а в
подальшому другої дитини, на її
звернення до позивача щодо надання
академвідпустки чи переведення на
заочну форму навчання, жодних дій з
цього приводу позивачем не було
вчинено.

З висновками суду слід погодитись.

Згідно п.2.1 договору позивач
зобов'язався надати відповідачці
освітню послугу на рівні державних
стандартів освіти.

Відповідно до п.3.1 договору
відповідачка зобов'язалася своєчасно
вносити плату за отриману освітню
послугу в розмірі та у строки, що
встановлені цим договором.

Матеріалами справи беззаперечно
встановлено, що у 2010-1011 навчальному
році відповідачка взагалі не
приступила до навчання і не навчалася,
а наказом № 449-4 від 26 липня 2011 року
відрахована з числа студентів за
порушення умов контракту та за
невиконання навчального плану.

Згідно п.5.2 договору за несвоєчасне
внесення плати за надання освітніх
послуг замовник - фізична особа сплачує
виконавцю пеню у розмірі подвійної
облікової ставки.

У судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача і відповідачка
пояснили, що остання у 2010-2011
навчальному році до навчання не
приступила і не навчалася.

За таких обставин, коли у спірний
період позивачем не надавалися освітні
послуги відповідачці, тому остання не
повинна оплачувати послуги, які їй не
були надані, і не повинна нести
відповідальність згідно п.5.2 договору,
на який посилається позивач, як на
підставу позовних вимог.

Позивачем не надано доказів на
підтвердження позовних вимог, як це
вимагає ч.1 ст.60 ЦПК України, а відтак
судом підставно відмовлено у
задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини у справі, подані
сторонами докази та правильно визначив
характер спірних правовідносин,
рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам.

Апелянтом не подано належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції, які б
мали доказове значення та
заслуговували на увагу, чи порушень
норм матеріального і процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування рішення відповідно до ст. 309
ЦПК України.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Львівського
національного університету
ветеринарної медицини та
біотехнологій імені С.З. Гжицького
відхилити.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 11 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.