Справа № 303/8824/13-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Довжанин В.М.

при секретарі Пуга В.П.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом.

Позовні вимоги мотивує тим, що 24 липня 1993 року уклав шлюб з відповідачкою, що підтверджується копією відповідного свідоцтва НОМЕР_4.

Під час спільного проживання сторонами 10 грудня 2004 року за спільні кошти було придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1. Договір у відповідності до ч.2 ст.65 СК України був укладений відповідачем ОСОБА_2 в інтересах сім'ї та на спільні кошти.

Вважає, що у законний спосіб набув право користування житлом та був зареєстрований у квартирі з часу її придбання, що підтверджується довідкою про реєстрацію членів сім'ї.

Сімейне життя між сторонами не склалося, у зв'язку з чим 12.10.2011 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду шлюб між ними був розірваний.

08.11.2013 року між сторонами було укладено договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного, де відповідач за первісним позовом визнала, що майно було спільною сумісною власністю, після чого позивач, враховуючи майнові інтереси дітей, та забезпечення аліментних зобов'язань відмовився від своєї частки майна на користь колишньої дружини.

Водночас при укладенні вказаного договору позивач не відмовлявся від права користування квартирою. Пунктом 10 договору встановлено, що всі інші взаємовідносини сторін, що не врегульовані договором , регламентуються чинним законодавством.

Не дивлячись на це відповідач замінила дверний замок на вхідних дверях, чим унеможливила подальше користування житлом, і він був вимушений з того часу тимчасово проживати у своєї сестри за адресою АДРЕСА_3.

Відповідач за первісним позовом 30.01.2014 року подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Зустрічний позов мотивувала тим, що є власницею квартири АДРЕСА_1. Право власності підтверджується договором купівлі-продажу від 10 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного приватного округу Русинко З.П., зареєстрованого в реєстрі серія НОМЕР_5.

В дані квартирі проживає разом з дітьми, сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, всі вони мають статус громадян, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи.

Вказує, що спілкування батька з їх спільними дітьми негативно впливає на останніх. При зустрічах у сторін виникають сварки, що призвело до того, що ОСОБА_2 змушена була звернутися до правоохоронних органів.

Крім того між сторонами 20.08.2013 року було укладено домовленість викладена у 4 пунктах де зазначалося про відсутність наміру сумісного проживання.

Також вказує, що сплачує всі комунальні послуги, а реєстрація відповідача в даній квартирі змушує її сплачувати за нього в той час коли він не користується та не проживає в квартирі.

Відповідач за зустрічним позовом не являється членом сім'ї позивача, і відповідно до договору про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна колишнього подружжя від 08.11.2013 p., посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Русінко З.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2950, не є власником квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Таким чином вважає, що оскільки її колишній чоловік у спірній квартирі не проживає, не оплачує за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування нею.

Позивач в судовому засіданні, уточнивши позовні вимоги в частині відмови у зустрічному позові, позов підтримав повністю, просив його задоволити із наведених підстав, зустрічний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач та її представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали повністю, просили його задоволити з підстав, вказаних в ньому, в той же час в задоволенні первісного позову просили відмовити.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши доводи сторін, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задоволити повністю, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 24 липня 1993 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією відповідного свідоцтва НОМЕР_4 (а.с.7). Під час шлюбу 10.12.2004 року відповідачем ОСОБА_2 було придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6), з 18.01.2007 року по теперішній час позивач був зареєстрований у даній квартирі та набув право користування цим житлом, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України позивача та довідкою про реєстрацію членів сім'ї (а.с.3, 10).

У подальшому 12.10.2011 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8), а 08.11.2013 року ними укладено договір про виділ нерухомого майна зі складу спільного, де відповідач визнала, що майно було спільною сумісною власністю, після чого позивач, враховуючи майнові інтереси дітей та забезпечення аліментних зобов'язань, відмовився від своєї частки майна на користь колишньої дружини. Водночас при укладенні вказаного договору пунктом 10 сторони дійшли домовленості, що всі інші взаємовідносини сторін, що не врегульовані договором - регламентуються чинним законодавством (а.с.9).

Після цього відповідач замінила дверний замок на вхідних дверях, чим унеможливлює подальше користування вище вказаним житлом позивачем, що не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд виходить з того, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Передбачені статтями 9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправне позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК.

Такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-24089св06 (ухвала від 31 січня 2007 p.). Подібне у справі № 6-20552св07 (рішення від 28 травня 2008 p.).

Стосовно збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника слід зазначити про усталену практику з цього питання Верховного Суду України.

Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Таким чином усупереч вимогам ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України відповідачем не наведено передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, обставин, які б давали підстави вимагати в судовому порядку виселення колишнього члена сім'ї. Не є таким сам по собі факт звернення до правоохоронних органів, так як проведеними перевірками органами внутрішніх справ не підтверджено неправомірну поведінку позивача (а.с.27, 28, 29), а також стверджений актом факт не проживання позивача у названій квартирі більше шести місяців з серпня 2013 року (а.с.28).

Суд не бере до уваги укладену між сторонами 20.08.2013 року письмово домовленість у 4 пунктах де зазначалося про відсутність наміру сумісного проживання, так як за своєю формою та змістом така не відповідає вимогам, які ставить законодавство до договору про порядок користування майном.

Також суд не бере до уваги твердження позивача ОСОБА_1 про те, що аналогічний зустрічному позов уже був раніше поданий ОСОБА_2 до ОСОБА_1, і що підстави, наведені у цьому позові ідентичні підставам, наведеним у зустрічному позові, що заперечується, і яким суд надав правову оцінку рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24.12.2013 року, яке набуло законної сили. Вважає, що оскільки на час відкриття судом провадження в справі набрало законної сили рішення суду в іншій справі за тотожним позовом, у відкритті провадження за зустрічним позовом слід було відмовити.

Відповідно до ст. 207 ч. 1 п. 4 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді. Так само, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (відповідно ст. 122 ч. 2 п. 3 і ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України). За змістом цих норм цивільного процесуального закону та у взаємозв'язку з положеннями ст. 223 ч. 2 ЦПК України, відповідні процесуальні рішення можуть бути прийняті судом (суддею) лише у випадку, якщо має місце тотожність відповідних позовів, тобто, повний збіг сторін, підстав та предмету позовів.

Між тим, рішення, на яке посилається позивач у запереченні, було ухвалено у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Мукачівський районний центр управління ДМС у Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, який був поданий до суду у грудні 2013 року, і підставами для якого слугували факти і обставини, що мали місце до грудня і в грудні 2013 року. Таким чином, за наявного збігу предмету позовів відсутня тотожність сторін та підстав позовів. З огляду на характер спірних правовідносин, власник майна не позбавлений права пред'явити позов про усунення перешкод у користуванні ним з підстав, що виникають щоразу під час володіння таким майном.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що в даному випадку становить 229,40 гривень судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 169 ч. 4, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд -

Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом - задоволити.

Усунути перешкоду у користуванні житлом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт НОМЕР_6, виданий 06.08.1996 року Мукачівським MB УМВС України в Закарпатській області

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт НОМЕР_7, виданий 21.02.1997 року Лебединським МРВ УМВС України в Сумській області, не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1 квартирою за адресою АДРЕСА_2, надавши йому ключі від вхідних дверей квартири, не перешкоджати у користуванні указаною квартирою, не змінювати замки від вхідних дверей без його відома.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зняття ОСОБА_1 з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 судовий збір в розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд.

Головуючий В.М. Довжанин