Справа № 761/9834/14-ц
Провадження №2/761/3820/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві в приміщенні
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3, в якому просив суд стягнути з
відповідачів солідарно на свою користь
грошові кошти в еквіваленті - 9500
доларів США, що станом на 04.12.2014 року
становить - 144 263 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовував тим, що 26 серпня 2008 року
ОСОБА_2 видала генеральне доручення на
право користування, володіння і
розпорядження транспортним засобом
марки «Мерседес-Бенц», модель 500 БЕ, 1989
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 (надалі - автомобіль), на ім'я
ОСОБА_3 Крім того, це доручення надавало
повноваження ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2
продавати зазначений автомобіль. На
підставі зазначеного, 11 жовтня 2008 року
ОСОБА_3 продав позивачу автомобіль за 9
500 доларів США та написав розписку про
продаж позивачу даного автомобіля та
отримання від останнього
вищезазначених коштів. Також, 18 жовтня
2008 року ОСОБА_3 видав на ім'я позивача
генеральну довіреність на повне
розпорядження, володіння і
користування цим автомобілем, що
позивач і робив до 23 лютого 2010 року.

Проте, ОСОБА_2 скасувала видане нею
доручення на право володіння
автомобілем та 23.02.2010 року чоловік
відповідачки приїхав до позивача та
забрав у нього вказаний автомобіля,
написавши про це розписку. Таким чином,
позивач просить суд стягнути з
відповідачів безпідставно набуті ними
грошові кошти, що були передані ним в
якості оплати за придбаний автомобіль,
в еквіваленті - 9500 доларів США у
відповідності до вимог ст.321,387 ЦК
України.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити з викладених у позові
підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив
у задоволенні позову відмовити
повністю, оскільки позивачем не
доведено жодної обставини для
стягнення вказаних коштів з вказаного
відповідача, оскільки ніяких коштів у
позивача відповідачка не отримувала та
просив застосувати строки позовної
даності до спірних правовідносин.

Відповідач ОСОБА_3 про час та місце
розгляду справи неодноразово
оповіщався в установленому законом
порядку, поважності причин неявки суду
не повідомив, заперечення на позов не
подавав, свого представника до суду не
направив.

Суд, розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що підстав для
задоволення позову немає з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 26 серпня 2008 року
відповідач ОСОБА_2 видала генеральне
доручення на право користування,
володіння і розпорядження
транспортним засобом марки
«Мерседес-Бенц», модель 500 БЕ, 1989 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 (надалі - автомобіль), на ім'я
ОСОБА_3 (а.с.5-6)

Згідно листа без дати, написаного
від імені ОСОБА_3 зазначено, що він
продав автомобіль «Мерседес-Бенц»
д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 за 9500 доларів США
(а.с.8).

18.10.2008 року відповідач ОСОБА_3 видав
доручення на право користування,
володіння і розпорядження
транспортним засобом марки
«Мерседес-Бенц», модель 500 БЕ, 1989 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1 (надалі - автомобіль), на ім'я
ОСОБА_1 (а.с.7).

Листом від 19.03.2009 року відповідач
ОСОБА_2 скасувала видане нею доручення
на право володіння автомобілем,
запропонувавши ОСОБА_3 повернути
автомобіль та видану нею довіреність
(а.с.9).

У відповідності до розписки від
23.02.2010 року ОСОБА_4 отримав у ОСОБА_1
вказаний автомобіль марки
«Мерседес-Бенц», модель 500 БЕ, д.н.з.
НОМЕР_1 в хорошому стані та претензій
немає (а.с.10).

При подачі вказаного позову позивач,
посилаючись на те, що йому було
фактично продано вказаний автомобіль
ОСОБА_3 за 9500 доларів США, які він
передав останньому, але потім він
повернув автомобіль власнику ОСОБА_2,
тому наявні підстави для повернення
йому сплачених грошових коштів за
вказаний автомобіль.

При обґрунтуванні позовних вимог,
позивач посилається на ст.387 ЦК
України, за вимогами якої власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Між тим, в судовому засіданні
представником позивача не було
доведено жодними належними та
допустимими доказами сам факт продажу
вказаного автомобіля позивачу та
передачу ним в рахунок його
купівлі-продажу будь-яких грошових
коштів відповідачами.

Так, з аналізу листа, написаного від
імені ОСОБА_3 продаж автомобіля
«Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 за
9500 доларів США не вбачається, що
покупець передав, а продавець отримав
грошові кошти. Також, з цього листа не
вбачається, що сторона продавця
передала автомобіль, а покупець
прийняв його в рахунок
договору-купівлі продажу, доказів
наявності та укладення якого суду
надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги те, що позивач не
надав суду належних і допустимих
доказів передачі грошових коштів
відповідачам в рахунок оплати за
купівлю автомобіля, тому підстав для
стягнення (витребування) з
відповідачів цих коштів, суд вважає
заявлені позовні вимоги є
необґрунтованими та безпідставними, а
тому позов слід залишити без
задоволення.

Підстав для задоволення клопотання
представника відповідача ОСОБА_2 про
застосування строків позовної
давності до спірних правовідносин суд
не вбачає з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.264 ЦК
України позовна давність
переривається у разі пред»явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

За таких обставин, з врахуванням
рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 10.09.2013 року, де позивач
ОСОБА_1 скористався своїм правом на
заявлення частини вимог, тому позовна
давність обраховується з часу
винесення вказаного рішення суду. Між
тим, з вказаним позовом до суду ОСОБА_1
звернувся 02.04.2014 року, а тому строк
позовної давності на момент його
подачі не пройшов.

На підставі викладено, керуючись
ст.ст.387 ЦК України, ст.ст.3,10, 11, 57-61,208,209,
212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів, - залишити
без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: