РІШЕННЯ

Іменем України

03.12.2014 Франківський районний
суд м. Львова в складі:

головуючого-судді
Ванівського Ю.М.

при секретарі
Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні та
виселення з квартири, -

в с т а н
о в и в:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з
позовом до відповідачів про усунення
перешкод у користуванні та виселення з
квартири. Свої вимоги мотивує тим, що
вона є власником квартири за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 44,1 кв. м.
відповідно до Витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
№1772851 від 21.10.2003р. Право власності на
зазначену квартиру виникло на підставі
Договору купівлі-продажу квартири Р
№5223 від 26.07.2003р., посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
Факт права власності позивача на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 є
доведеним рішенням Апеляційного суду
Львівської області від 03.05.2012р.
Відповідачі здійснюють перешкоди у
користуванні вищезазначеною
квартирою. Просить виселити
відповідачів з квартири за адресою:
АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
надав пояснення викладені у позовній
заяві, просить задоволити позов і
повному обсязі.

У судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги заперечив,
зазначив, що рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області від
09.04.2009 р., було визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 26.07.2003р. між ОСОБА_2
та ОСОБА_5. Рішення набрало законної
сили.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами, з'ясувавши
дійсні обставини справи, суд виходив з
наступного.

У силу положень ст. ст.21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 369 ЦК всі
громадяни є рівними у своїх правах,
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення цих прав, у тому числі
щодо захисту права спільної сумісної
власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим
спільної сумісної власності
визначається з урахуванням інтересів
усіх її учасників.

Володіння, користування і
розпорядження сумісною власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК).

Право на судовий захист та його спосіб
передбачено ст.16 ЦК України і, зокрема,
ст. 391 цього ж кодексу, відповідно до
яких власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 укладено Договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2,
загальною площею 44,1 кв.м. від 26.07.2003р., що
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 , зареєстрований в
реєстрі №5223.

ОСОБА_8 є власником квартири за адресою:
АДРЕСА_2, що підтверджується витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, виданого ЛОДК БТІ та ЕО
від 21.10.2003р.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 03.05.2012р. по справі за
апеляційною скаргою ОСОБА_9,
правонаступниками якого є ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_5., на рішенням
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 09.04.2009 по справі
за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод, стягнення моральної
шкоди, зобов'язання до вчинення дій,
апеляційну скаргу ОСОБА_9 задоволено
частково. рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
09.04.2009 року в частині визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2, укладеного 26.07.2006
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5., стягнення з
ОСОБА_9 в користь ОСОБА_3 10 000 грн.
моральної шкоди, зобов'язання
Пустомитівського РЕМу Львівської
області не чинити ОСОБА_3 перешкод в
оформленні договору щодо підключення
електричної енергії до житлового
будинку АДРЕСА_3, скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення про відмову
в позові.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини встановлені судовими
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляду інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України
та ст.150 ЖК Української РСР, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім»ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження
чи втручання в право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Статтею 47 Конституції України
закріплено право кожного громадянина
України на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Положеннями статті 9 ЖК Української РСР
визначено, що ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Частиною першою ст.109 ЖК Української
РСР визначено, що виселення із
займаного приміщення допускається з
підстав, установлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК Української
РСР осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Згідно ст.ст. 317, 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 391 ЦК України визначено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позов про виселення відповідача у
примусовому порядку без надання іншого
житла підлягає задоволенню, оскільки
після набрання законної сили рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 03.05.2012 р. право власності на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 припинено, вони повинні
добровільно виселитись із спірної
квартири.

Відповідно до довідки ЛКП «Навколо
базару» від 20.10.2014 №2360 в квартирі за
адресою: АДРЕСА_2 реєстровано ОСОБА_4 з
22.08.2002р.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин справи доведена
позивачем частково, що, в свою чергу,
дає суду підстави визнати позовні
вимоги такими, що підлягають до
часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57, 60, 209, 214 ЦПК
України, ст.. 317, 369, 370 ЦК України, суд , -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Виселити з квартири за адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Зняти з реєстраційного обліку з
квартири за адресою:АДРЕСА_1 ОСОБА_4.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Ванівський Юрій Михайлович