Справа № 465/1454/14
Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М
Провадження № 22-ц/783/7328/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Франківського районного суду м.Львова
від 7 жовтня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя
особа - державний нотаріус П»ятої
Львівської державної нотаріальної
контори Ясинська Ніна Миколаївна, про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу укладений 31.07.2013 року
та посвідчений державним нотаріусом
П»ятої Львівської державної
нотаріальної контори Ясинською Н.М.,
згідно якого ОСОБА_6 продала по ?
частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та
ОСОБА_4

Рішення суду оскаржив
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 В
апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків обставинам справи. Зазначає,
що судом не встановлено, а позивачем не
доведено, що зміст договору від 31.07.2013
року суперечить закону, відсутність
необхідного обсягу цивільної
дієздатності сторін правочину тощо.
Вважає, що судом не враховано лист
державного нотаріуса , відповідно до
якого обтяження щодо спірної квартири
припинено 26.07.2013 року на підставі
постанови Франківського ВДВС про
зняття арешту з майна боржника від
22.07.2013 року. На думку апелянта, судом не
враховано, що станом на момент
укладення договору сторони та
Франківський ВДВС не повідомлялись
Франківським районним судом м.Львова
про надходження до суду апеляційної
скарги на ухвалу від 12.07.2013 року, а
відтак їм не було і не могло бути відомо
про зупинення дії вказаної ухвали. Крім
того, посилається на те, що вартість
нерухомого майна в смт.Запитів, на яке
накладено арешт, повністю покриває
заявлений розмір заборгованості, а
тому оспорюваний договір жодним чином
не позбавив можливості фактичного
виконання судового рішення. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про
заперечення доводів апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції відповідає вказаним вимогам
в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено
такі обставини.

Ухвалою Франківського районного
суду м.Львова відкрито провадження в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про
стягнення заборгованості, інфляційних
витрат та 3% річних, провадження по якій
відкрито ухвалою суду від 16.10.2012
року.(а.с.5)

Ухвалою Франківського районного
суду м.Львова від 10.12.2012 року у вказаній
вище справі задоволено заяву про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_2, належну
ОСОБА_4, та частку в розмірі 52% у праві
спільної часткової власності на
нежитлове приміщення складу загальною
площею 1200 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3

Постановою Франківського ВДВС ЛМУЮ
від 14.12.2012 року відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
ухвали суду про забезпечення позову.

Також матеріалами справи
встановлено, що ухвалою Франківського
районного суду м.Львова від 12.07.2013 року
частково задоволено заяву
представника ОСОБА_6 та скасовано
заходи забезпечення позову, вжиті
згідно ухвали Франківського районного
суду м.Львова від 10.12.2012 року в частині
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2.
(а.с.9)

31.07.2013 року ОСОБА_6 уклала договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2,
відповідно до якого остання продала по
1/2 частини квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_4
(а.с.60)

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 21.11.2013 року скасовано
ухвалу Франківського районного суду
м.Львова від 12.07.2013 року та постановлено
нову ухвалу, якою відмовлено в
задоволенні клопотання ОСОБА_6 про
скасування заходів забезпечення
позову в частині накладення арешту на
квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин 9, 10 ст. 153 ЦПК
України ухвала про забезпечення
позову виконується негайно, а її
оскарження не зупиняє її виконання.

За ч.1 ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України,
- і за її межами.

Таким чином, наявність ухвали суду
про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на майно означає, що
відповідач не має права розпоряджатись
майном або коштами, на які накладено
арешт, з моменту винесення такої
ухвали, незалежно від того, які
зроблені дії на стадії виконання цієї
ухвали.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що оскільки ухвалою Апеляційного суду
Львівської області від 21.11.2013 року
скасовано ухвалу Франківського
районного суду м.Львова від 12.07.2013 року
про скасування накладеного арешту на
квартиру, а відтак оспорюваний договір
купівлі-продажу від 31.07.2013 року
укладений ОСОБА_6 з порушення вимог
цивільного законодавства, у зв»язку з
чим такий слід визнати недійсним.

Висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
положенням закону.

Колегією суддів не приймається до
уваги посилання апелянта на дійсність
оспорюваного правочину та
відповідність такого вимогам ч.1-3, 5, 6
ст.203 ЦК України з наступним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так й іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Згідно із частиною 3 статті 215 ЦК
України, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статей 3, 4 ЦПК
України, статей 15, 16 ЦК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому законодавством,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

У пункті 1 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від 1
грудня 2004 року № 18-рп/2004 розтлумачено,
що поняття «охоронюваний законом
інтерес», що вживається в частині 1
статті 4 ЦПК України та інших законах
України у логічно-смисловому зв'язку з
поняттям «права», треба розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів може бути відновлення
становища, яке існувало до порушення
(пункт 4 частини 2 статті 16 ЦК України).

Наведені положення ЦК України
підлягають застосуванню в тому разі,
якщо охоронюваний законом інтерес
позивача може бути захищено шляхом
повернення сторін договору до
первісного стану в результаті визнання
оспорюваного договору недійсним.

З наведеного слідує, що за умов, коли
майно відчужене після постановлення
ухвали суду про вжиття щодо нього
заходів забезпечення позову, законний
інтерес особи, за заявою якої було
вжито таких заходів, полягає у тому, щоб
у майбутньому забезпечити задоволення
своїх вимог як кредитора за іншим
зобов'язанням, в якому боржником є
особа, на майно якої ухвалою суду
накладено арешт.

А відтак, суд першої інстанції дійшов
привильного висновку про те, що було
порушено інтерес позивача щодо
нерухомого майна, відчуженого
відповідачем за оспорюваним договором
купівлі-продажу, оскільки відчуження
спірної квартири проведено в час дії
заходу забезпечення позову, так як
ухвала про скасування заходу
забезпечення позову не набрала
законної сили, що встановлено рішенням
суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, суд, з"ясувавши
підстави позову, перевіривши доводи
сторін, проаналізувавши зібрані
докази, дав їм належну оцінку і ухвалив
рішення про задоволення позову, що
відповідає вимогам закону.

Покликання апелянта на те, що вартість
нерухомого майна в смт.Запитів, на яке
накладено арешт, повністю покриває
заявлений розмір заборгованості, є
безпідставним, так як суду першої
інстанції не подавалось жодного доказу
на підтвердження даної обставини, а
додані до апеляційної скарги звіти про
оцінку майна не можуть прийматись до
уваги, оскільки в апеляційній скарзі не
зазначено доказів на підтвердження
поважності причин неподання їх до суду
першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
а тому колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду .

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК
України , колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м.Львова від 7 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш
Ю.Р.

Ніткевич А.В.