Справа № 354/1136/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2415/2014
Головуючий у 1 інстанції Гандзюк Д. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Васильковського
В.М.

суддів:
Меленко О.Є., Фединяка В.Д.

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: відповідача ОСОБА_2

представників ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Яремчанського міського суду від 13
жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

в листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулася
до суду з даним позовом, посилаючись на
те, що 30.09.2013 року вона уклала з ОСОБА_2
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, площею 0,3 га, що належить їй на
праві приватної власності. Того ж дня
її батько ОСОБА_6 повинен був отримати
гроші за вказану земельну ділянку,
після чого вона повинна була підписати
договір купівлі-продажу. Вказувала, що
ні на момент підписання договору, ні
при зверненні з позовом до суду
розрахунку за договором не відбулося,
правочин вона вчинила під впливом
обману, на неї та членів її сім'ї
чиниться тиск з боку правоохоронних
органів, у зв'язку з чим порушено
кримінальне провадження. Тому просила
визнати недійсним вчинений під впливом
насильства та обману договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
площею 0,3 га, розташованої в урочищі
Подина с. Поляниця Яремчанської
міської ради, укладений між нею та
ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Яремчанського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 2401.

Рішенням Яремчанського міського суду
від 13 жовтня 2014 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.09.2013 року, укладений між ОСОБА_5 і
ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Яремчанського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 2401.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що 30.09.2013
року між ним та позивачкою був
укладений договір купівлі-продажу
земельної ділянки, ним дотримано всі
істотні умови даного договору. Судом не
враховано, що він набув право на
земельну ділянку правомірно, на
підставі угоди, яка відповідає вимогам
закону і є дійсною, підстави для
визнання її недійсною в судовому
порядку відсутні. Надані ним докази при
ухваленні рішення не були належним
чином досліджені та не прийняті судом
до уваги. Тому просить оскаржуване
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 відмовити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав,
представники ОСОБА_5 доводи
апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача та представників
позивачки, перевіривши подані докази і
доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
30.09.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки, площею 0,3 га, що
належить позивачці на праві приватної
власності.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із того, що гроші за
придбану земельну ділянку повинна була
передати свідок ОСОБА_8 свідку ОСОБА_6 в
м. Івано-Франківську в день укладання
договору до його підписання, однак
ОСОБА_8 або інші особи не передали
позивачці або уповноваженим нею особам
гроші за продану земельну ділянку.
Посилаючись на ч. 1 ст. 230 ЦК України про
те, що якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення, то такий правочин визнається
недійсним, а аналіз дій відповідача та
уповноважених ним осіб щодо розрахунку
за придбану ділянку: вибір місця
передачі грошей із залученням
банківської установи, видача
довіреності на користування
банківським сейфом, дають підстави
зробити висновок, що відповідач
навмисно ввів в оману позивача.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитись не можна,
оскільки суд дійшов його із
неправильним застосуванням норм
матеріального права, порушенням норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, вибору контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

За змістом статей 203, 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього
Кодексу. Кожна із цих вимог є
самостійною підставою недійсності
правочину.

Відповідно до частини першої
статті 230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкоджати вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Виходячи із змісту
зазначеної норми, правочин визнається
вчиненим внаслідок обману у разі
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину.

Отже, підставою для визнання
правочину недійсним є введення однією
стороною іншої сторони правочину в
оману щодо обставин, які мають істотне
значення.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в
п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" особами, котрі беруть
участь у справі про визнання правочину
недійсним, є насамперед сторони даного
правочину. Правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману, в даному випадку
позивач.

Обман - це певні винні, навмисні
дії сторони, яка намагається запевнити
іншу сторону про такі властивості й
наслідки правочину, які насправді
наступити не можуть. При обмані
наслідки правочину, що вчиняється, є
відомими й бажаними для однієї зі
сторін. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення. Ознакою обману
є умисел. Установлення у
недобросовісної сторони умислу ввести
в оману другу сторону, щоб спонукати її
до укладення правочину, є обов'язковою
умовою кваліфікації недійсності
правочину за ст. 230 ЦК України.

Усупереч наведеному, суд першої
інстанції дійшов висновку про
недійсність правочину (договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.09.2013 року) як такого, що вчинений
внаслідок обману позивача щодо
передачі грошей з боку третьої особи
ОСОБА_8, яка не є стороною у спірному
договорі.

Такий висновок суду ґрунтується на
неправильному застосуванні норм
матеріального права та суперечить
обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів
справи, 30 вересня 2013 року між ОСОБА_5
(продавець) з однієї сторони та ОСОБА_2
(покупець) з другої сторони було
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки, площею 0,3 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
Договір посвідчено приватним
нотаріусом Яремчанського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
реєстровий № 2401.

Із оспорюваного договору
вбачається, що сторони у справі, діючи
добровільно та розуміючи значення
своїх дій, попередньо будучи
ознайомлені нотаріусом з приписами
цивільного законодавства, що регулюють
укладений між ними правочин (ст. ст. 202 -
204, 626, 627 ЦК України) уклали договір,
згідно з яким ОСОБА_5 передала у
власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність
земельну ділянку, площею 0,3 га.

Відповідно до п. 5 договору
купівлі-продажу від 30.09.2013 року, продаж
земельної ділянки вчинено за
погодженням сторін за 30 000 гривень, які
продавець зобов'язувався передати
покупцю, а продавець зобов'язувався
прийняти готівкою після узгодження
проекту договору купівлі-продажу
земельної ділянки.

Посилання позивача на те, що вона
не отримала коштів за продаж земельної
ділянки, також не знайшло свого
підтвердження, оскільки
спростовується п. 6 спірного договору, в
якому зазначено, що підписання
вказаного договору свідчить про те, що
його умови повністю відповідають
волевиявленню сторін, про повний
розрахунок за проданий предмет
договору і відсутність до покупця
претензій майнового характеру, що
стосувалися б питань оплати договору.
Продавцем вказано, що продаж предмету
договору за зазначену у договорі ціну
відповідає його інтересам.

Таким чином, під час укладення
договору сторони узгодили основні
умови, зокрема порядок розрахунку.

Підписавши оспорюваний договір,
ОСОБА_5 ствердила, що його умови
повністю відповідають її
волевиявленню, а також про повний
розрахунок за продану земельну ділянку
і відсутність до покупця претензій
майнового характеру, що стосувалися б
питань оплати договору.

При нотаріальному посвідченні
вказаного вище правочину ОСОБА_5
усвідомлювала значення своїх дій і
керувала ними, мала необхідний обсяг
цивільної дієздатності, укладала
правочин не під впливом тяжкої для неї
обставини, помилки, обману або
насильства.

Будь-яких даних проте, що договір
був укладений під впливом обману,
внаслідок навмисного введення ОСОБА_5 в
оману покупцем ОСОБА_2 позивачем не
наведено та матеріали справи не
містять.

Отже, дії відповідача не були
спрямовані на введення позивача в
оману стосовно порядку розрахунків за
придбану земельну ділянку.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Посилання позивача на те, що
спірний договір вчинений нею внаслідок
обману з боку відповідача, тому є
підстави для визнання даного правочину
недійсним, колегія суддів відхиляє,
оскільки такий факт матеріалами справи
та належними і достовірними доказами,
не доведений.

При цьому, суд першої інстанції визнав
недоведеною таку правову підставу
визнання оспорюваного договору
недійсним, як вчинення правочину під
впливом насильства.

За таких обставин, ухвалене
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Яремчанського міського суду
від 13 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
площею 0,3 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, укладеного 30 вересня 2013 року
між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_2
(покупець), посвідченого приватним
нотаріусом Яремчанського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за № 2401,
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Касаційна
скарга на рішення може бути подана до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Васильковський В.М.

Судді:
Меленко О.Є.

Фединяк В.Д.