Справа № 635/6846/13-ц
Провадження № 2/635/387/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 травня 2014 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Полєхіна А.Ю.,

за участю секретаря Смалюк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки, в якому позивач просив зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які мешкають за адресою: Харківський район, с. Пісочин, вул. Транспортна, б. № 12, звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, частину земельної ділянки площею 18 кв.м. по вул. Лікарняній, № 2, в с. Пісочин Харківського району Харківської області.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що він є власником житлового будинку, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.02.1999 року. Відповідно до технічного паспорту, виготовлений Харківський міжміським бюро технічної інвентаризації 15.01.1999 року даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1502 кв.м., яка розташована на садибі № 2 по вул. Лікарняній в с. Пісочин. Земельна ділянка зареєстрована за житловим будинком на підставі рішення виконавчого комітету Пісочинської селищної ради № 4а від 10.03.55 р.

На даний час відповідачами частина вищевказаної земельної ділянки використовується під самочинно збудовані: лазню літ. «З», літній душ літ. «И», вбиральню літ. «Р», згідно технічного паспорту на садибний житловий будинок № 12 по вул. Транспортній в с. Пісочин, виконаний КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 12.03.2013 року. Факт наявності вищевказаних споруд також підтверджується відповіддю, наданою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 07.06.2013 року за № 7/20-Ш-70.

Також, згідну акту обстеження земельної ділянки по вул. Лікарняній, 2 в с. Пісочин від 22.05.2013 року, Післчинською селищною радою встановлено, що на межі між ділянками № 2 по вул. Лікарняній та № 12 по вул. Транспортній розташовано паркан, який встановлено з порушенням прав позивача щодо користування земельною ділянкою по вул. Лікарняній № 2. На земельній ділянці позивача також розташовано лазня літ. «З», навіс літ. «Е» та вбиральня літ. «Ж», які збудовано з порушенням ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Жодних договорів, які б надавали право користування цією ділянкою відповідачам, позивач не укладав.

Посадовими особами ТОВ «Терра-Інвест» на замовлення позивача було проведено обстеження та складено збірний план земельної ділянки по вул. Лікарняній № 2 в с. Пісочин, згідно якого встановлено, що фактично відповідачі використовують частину земельної ділянки позивача загальною площею 18 кв.м. (розміщено паркан та самочинно збудовані споруди), тобто порушують права позивача користування даною земельною ділянкою.

Зважаючи на наведене, дії відповідачів із самовільного зайняття частини земельної ділянки під забудовами та неправомірного встановленого паркану по межі порушують права позивача як користувача земельної ділянки на самостійне користування та розпорядження нею.

ОСОБА_6 в інтересах позивача зверталась до Пісочинської селищної ради щодо незаконної забудови суміжної земельної ділянки по вул. Транспортній, б. № 12. Листом від 10.06.2013 року за № 1421 їй було надано відповідь про проведення обстеження вищевказаної земельної ділянки, що підтверджується актом від 22.05.2013 року № 2205/13, та вирішення даного питання в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнии.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на надані до матеріалів справи заперечення.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, в якій позов просив задовольнити, та просив справу розглянути за його відсутності.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін і дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ОСОБА_7 від 21 липня 1959 року згідно рішення виконавчого комітету Харківської районної ради депутатів трудящих від 14 липня 1959 року за № 305 проведено відвід земельної ділянки загальною площею 700 кв.м. в користування ОСОБА_8, розташованої за адресою: с. Пісочин, вул. Транспортна, 7-а. Згідно свідоцтва про право власності від 11 липня 1987 року ОСОБА_2 належить половинна частки в спільному сумісному майні, придбана подружжям, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_8, під час шлюбу. Спільне майно складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в смт. Пісочин Харківського району по вул. Транспортній, 12 (7-а); будинок розташований на земельній ділянці розміром 700 кв.м. Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 1987 року, у звязку зі смертю ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 успадкували в рівних долях 1/2 жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованих в смт. Пісочин Харківського району по вул. Транспортній, 12 (7-а); будинок розташований на земельній ділянці розміром 700 кв.м.

Таким чином, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 володіють та користуються земельною ділянкою, житловим будинком та надвірними будівлями та спорудами, за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Транспортна, 12 на законних підставах.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 317 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 12 по вул. Транпсортній в смт. Пісочин від 27 травня 2013 року власниками вказаної житлової будівлі з надвірними будівлями є ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Відповідно до експлікації до зазначеного домоволодіння належить: Літ. А-1 - будинок, рік побудови 1959; Літ.літ. А1-1, А2-1, АЗ-1, А4-1, А5-2 - прибудова, рік побудови - 1982,1985,1998, 2010,2010 відповідно; Літ.літ. а2, П - льох, рік побудови - 1998,1870 відповідно; Літ. аЗ - тамбур, рік побудови 2010; Літ. а4 - ганок, рік побудови 2010; Літ. Б - літня кухня, рік побудови 1972; Літ.літ. Г, В - сарай, рік побудови -1980,1972 відповідно; Літ.літ. Я, Д - гараж, рік побудови - 2010,1985 відповідно; Літ. Е - навіс, рік побудови -1980; Літ. Л - альтанка, рік побудови 1998; Літ. З - баня, рік побудови 2007; Літ. И - літній душ, рік побудови 2007; Літ.літ. Ф, Ч - споруда, рік побудови - 2010,2010; Літ.літ. М, X - вигрібна яма, рік побудови - 1998, 2012 відповідно; Літ. Р - вбиральня, рік побудови 2012; № 1 - ворота, рік побудови 1970; № 5 - огорожа, рік побудови 2007; № 6 - хвіртка, рік побудови 1970; № 7 - огорожа, рік побудови 2011; № 8 - хвіртка, рік побудови 2011; № 9 - огорожа, рік побудови 2010; № 10 - огорожа, рік побудови -1972.

Відповідно до наданого позивачем до позовної заяви технічного паспорту, який складено 15 січня 1999 року, відповідно до експлікації земельної ділянки, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Лікарняна, 2, загальна площа земельної ділянки за документами згідно норми становить 1200 кв.м., однак фактично в користуванні позивача знаходиться 1502 кв.м., в тому числі - 116 кв.м. забудовано під будівлями, 294 кв.м. - грунт, 1102 кв.м. - під огородом. Таким чином, а також у відповідності до зазначеного технічного паспорту надлишок земельної ділянки позивача складає 302 кв.м.

Згідно особливих відміток технічного паспорту позивача, складеного 15 січня 1999 року за будинком зареєстровано земельну ділянку площею 1200 кв.м. на підставі рішення виконавчого комітету Пісочинської селищної ради № 4а від 10 березня 1955 року, крім того надлишок 302 кв.м.

Отже, позивач користується земельною ділянкою, розташованою за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Лікарняна, 2 понад встановлену норму, а саме понад 1200 кв.м.

Крім того, будь-яких документів чи їх копій щодо надання у користування або у власність земельної ділянки, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Лікарняна, 2 позивачем не надано. Рішення виконавчого комітету Пісочинської селищної ради № 4а від 10 березня 1955 року позивачем не надано.

Відповідно до наданої копії свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач, ОСОБА_1 успадкував лише: жилий будинок літ. А-1, жилою площею 30,70 кв.м. При будинку є надвірні будівлі: сарай «Б», огорожа №1,2, вбиральня «Ж», колонка «К», душ «В». Позивач користується земельною ділянкою за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Лікарняна, 2 лише на підставі технічної документації, а саме технічного паспорту, складеного 15 січня 1999 року.

Отже, будь-яких правовстановлюючих документів на право власності або право користування земельною ділянкою позивачем не надано, із чого виникає висновок, що позивачем право на земельну ділянку, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Лікарняна, 2, взагалі належним чином не оформлено.

В якості додатку до позовної заяви позивачем додано лист Пісочинської Селищної ради Харківського району Харківської області № 1421 від 10 червня 2013 року, а також ОСОБА_7 № 2205/13 обстеження земельної ділянки по вул. Лвкарняній, 2 в смт. Пісочин від 22 травня 2013 року.

Членом самоврядного контролю Пісочинської Селищної ради Харківського район Харківської області ОСОБА_9 обстежено земельну ділянку за адресою: смт. Пісочин, вул. Лікарняна, 2. Однак під час обстеження було виявлено, що деякі господарчі будівлі по вул. Транспортній, 12 розташовані з порушенням Державних будівельних норм 360-92 «Планування та забудова міських та сільських поселень». Однак, ані в листі Пісочинської Селищної ради Харківського район Харківської області № 1421 від 10 червня 2013 року, ані в ОСОБА_7 № 2205/13 обстеження земельної ділянки по вул. Лікарняній, 2 в смт. Пісочин від 22 травня 2013 року не зазначено, яким чином встановлено порушення Державних будівельних норм 360-92 «Планування та забудова міських та сільських поселень», не зазначено взагалі, чи проводилося вимірювання, яким чином воно проводилося, при цьому необхідно зауважити, що обстеження проводилося земельної ділянки по вул. Лікарняній, 2 в смт. Пісочин, а не земельної ділянки по вул. Транспортній, 12 в смт. Пісочин.

Проте, такий документ не може бути підставою для задоволення позову, оскільки порушення прав суміжних землекористувачів проводиться за правилами, визначеними ст. 107 ЗК України, якою визначено, що відновлення меж проводиться на підставі даних земельно-кадастрової документації. Перевірити в судовому засіданні правильність висновків інспекції не є можливим, оскільки проектна документація про виділення відповідачу земельної ділянки не розроблялася. Доказів того, що при виділенні відповідачу землі відомості обмінного файлу, що містить географічні координати ділянки відповідача, свідчили про наявність перетину повного або часткового із землею, що виділена дослідному господарству - відсутня.

Враховуючи порядок виділення землі у власність, встановлений ст. 118-126 ЗК України, та принципами допустимості доказів, встановлені ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що єдиним допустимим доказом наявності порушень прав землекористування в даному випадку слід вважати висновок судової експертизи що повинна призначатися в порядку ст. ст. 143, 144 ЦПК України ухвалою суду по цій цивільній справі. На дослідження експертів слід передати технічну документацію про виділення земельних ділянок позивача і відповідача та дані земельно-кадастрової документації. Отже, сам по собі акт перевірки не доводить факту незаконності користування земельною ділянкою, не доводить наявності підстав вважати порушення меж земельної ділянки, не є підставою для повернення позивачу спірної земельної ділянки.

Крім того, відповідно до Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553, який відповідно до п. 1 визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм тощо, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами.

Згідно п. З вказаного Порядку державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється посадовими особами інспекцій відповідно до їх посадових інструкцій та функціональних повноважень.

Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 439/2011 основними завданнями Державної архітектурно-будівельної інспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, а саме: здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил зазначених питань.

Згідно п. 4 вказаного Положення Державна архітектурно-будівельна інспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює в межах своїх повноважень державний контроль за дотриманням юридичними і фізичними особами державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт, перепланування та реконструкції (дообладнання) житлового фонду, будівель громадського призначення, елементів упорядження територій для задоволення потреб осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення, у звязку з чим проводить відповідні перевірки.

На підставі п. 5 вказаного Положення Державна архітектурно-будівельна інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку складати акти перевірок у сферах містобудівної діяльності, житлово-комунального господарства.

Отже, компетентним органом, що здійснює контроль за фізичними особами будівельних норм є Державна архітектурно-будівельна інспекція та її територіальні органи, а не селищна рада.

В позовній заяві позивач посилається на те, що посадовими особами ТОВ «Терра-Інвест» було проведено обстеження та складено збірний план земельної ділянки по вул. Лікарняній, 2 в смт. Пісочин, згідно якого встановлено, що фактично відповідачі використовують частину земельної ділянки позивача загальною площею 18 кв.м.

Також до позовної заяви додано план встановлених меж земельної ділянки та збірний план земельної ділянки, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Лікарняна, 2, складені працівниками ТОВ «Терра Інвест».

В зазначених планах земельної ділянки, складених працівниками ТОВ «Терра Інвест» надані лише загальні величини, будь-яких обчислень, порядок вимірювання площі земельної ділянки та її меж не надано.

Встановлення загальної площі земельної ділянки, яка використовується позивачем та відповідачами можливо лише в натурі (на місцевості) державною експертною установою. В матеріалах справи будь-які висновки земельно-технічної експертизи відсутні.

Відповідно до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 ЗК України встановлено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Посилання позивача в позовній заяві на самостійне зайняття земельної ділянки та самочинне будівництво є хибним та не відповідає дійсності, оскільки самовільного зайняття земельної ділянки з боку відповідачів не було, так як останні користуються земельною ділянкою на підставі ОСОБА_7 від 21 липня 1959 року, копія якого додається до заперечення на позовну заяву, складеним представником Харківського Міжміського бюро технічної інвентаризації ОСОБА_7 згідно рішення Виконавчого комітету Харківської районної ради депутатів трудящих від 14 липня 1959 року за № 305.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Таким чином, оскільки дії відповідачів є правомірними, так як користуються земельною ділянкою на законних підставах, в їх діях ознаки правопорушення за фактом самовільного зайняття земельної ділянки відсутні.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 131 ЗК України передбачено набуття права власності на земельні ділянки на підставі інших цивільно-правових угод (на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод). Однак ст. 132 ЗК України встановлено, що такі угоди укладаються в письмовій формі, нотаріально посвідчуються та повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім'я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; ґ) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну ціну; є) права та обов'язки сторін; ж) кадастровий номер земельної ділянки; з) момент переходу права власності на земельну ділянку.

У відповідності до ст. 377 ЦК України, на яку посилається позивач у своїй позовній заяві, відповідно до якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), частиною другою встановлено, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Таким чином, вбачається, що позивачем, не надано отриманих у встановленому законом порядку відповідних документів, що посвідчують право власності чи право постійного користування земельною ділянкою за адресою: смт. Пісочин, вул. Лвкарняна, 2. Відповідачі, як вище було зазначено, користуються земельною ділянкою на підставі відповідних документів, доданих до заперечення проти позову. У звязку з цим обраний позивачем спосіб захисту порушеного на його думку права про звільнення належної йому самостійно зайнятої відповідачами земельної ділянки суперечить фактичним обставинам справи.

Також, не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача щодо приведення до стану, придатного для використання за цільовим призначенням частини земельної ділянки площею 18 кв.м., оскільки позивачем не надано будь-яких доказів, що вказана земельна ділянка належить йому на праві власності або праві користування.

Таким чином, позивачем та його представником не надано жодних належних та допустимих доказів протиправних дій відповідачів, не надано жодних доказів самостійного зайняття земельної ділянки останніми.

Судові витрати розподіляються, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.118, Земельного кодексу України, Законом України «Про державну експертизу землевпорядної документації», суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки - відмовити.

Судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги, через суд який постановив рішення, в 10-денний строк із дня проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: А.Ю. Полєхін