Єдиний унікальний номер 244/5476/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2802/2014
Головуючий в 1 інстанції:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Безрученко
Ю.О.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Сніжнянського
міського суду Донецької області від 14
січня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання онуки, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Сніжнянського міського суду
Донецької області від 14 січня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання онуки - відмовлено.

З вказаним рішенням суду першої
інстанції не погодилася позивач ОСОБА_1
та подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення норм
матеріального права. Просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги.

В обґрунтування скарги зазначає, що
судом не було враховано приписи ст. 265
Сімейного кодексу України, в яких
зазначено, що баба, дід зобов'язані
утримувати своїх малолітніх,
неповнолітніх внуків, якщо у них немає
матері, батька або якщо батьки не
можуть з поважних причин надавати їм
належного утримання, за умови, що баба,
дід можуть надавати матеріальну
допомогу. Прийняте судом рішення, на
даний час, через неможливість сплатити
навчання, позбавляє можливості дитині
відвідувати міську школу мистецтв та
музичну школу, де вона навчалася 5
років.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач доводи апеляційної скарги
підтримала та просила рішення суду
першої інстанції скасувати, ухвалити
нове, яким задовольнити її апеляційну
скаргу.

Відповідач в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином , про що свідчить
отримання ним телефонограми.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутністю
відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та
це вбачається з матеріалів справи, що
згідно свідоцтва про народження
матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є - ОСОБА_1.
З свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1 вбачається, що відповідач
ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с. 4). Відповідно до довідки КП «Служба
єдиного замовника» від 26.11.2013р. №2198,
виданої на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
остання проживає за адресою: АДРЕСА_1
разом з батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, та
донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).
Згідно довідки від 22.11.2013 р. ОСОБА_3
навчається в школі мистецтв та є
ученицею 5 класу фортепіано та 4 класу
сольного співу (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позовної
заяви, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач є працездатного віку,
не є інвалідом, доказів перебування на
обліку в медичних закладах за станом
здоров'я позивачем не надано, не надано
також доказів про неможливість
працевлаштування. Тому відсутні
поважні причини неможливості
позивачем належно утримувати доньку.

Такий висновок суду першої інстанції є
правильним та відповідає фактичним
обставинам справи.

Розглядаючи справу по суті, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються Сімейним
Кодексом України.

За приписами статті 265 Сімейного
кодексу України баба, дід зобов'язані
утримувати своїх малолітніх,
неповнолітніх внуків, якщо у них немає
матері, батька або якщо батьки не
можуть з поважних причин надавати їм
належного утримання, за умови, що баба,
дід можуть надавати матеріальну
допомогу.

Родинний зв'язок між відповідачем
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яка є його донькою та
доводиться дідом її доньці: ОСОБА_3,
доведено документально та визнано
сторонами в судовому засіданні, тому в
порядку вимог частини 1 статті 61 ЦПК
України цей факт не підлягає
доказуванню.

За змістом вищенаведеної норми закону
аліментний обов'язок баби та діда як по
батьківській, так і по материнській
лінії, по утриманню неповнолітніх
внуків виникає за наступних умов: 1)
відсутності батьків або наявності
батьків (в тому числі одного з них), що
нездатні у силу поважних причин
надавати належного утримання своїм
дітям; 2) спроможності баби та діда
надавати необхідну матеріальну
допомогу своїм внукам; 3) нужденності
малолітніх або неповнолітніх внуків.

Правовідносини щодо виникнення
аліментного обов'язку у баби і діда по
утриманню неповнолітніх внуків за
своєю правовою природою є
субсидіарними: тобто вони носять
умовний характер та можуть виникати
лише в тому випадку, коли відсутні
особи, які повинні в першу чергу
піклуватись про дітей батьки, або вони
нездатні з поважних причин надавати
дітям належне матеріальне утримання.

До поважних причин неможливості
належного утримання батьками
неповнолітніх дітей сімейне
законодавство відносить:
непрацездатність батьків, їх
багатодітність, низький рівень доходів
з об'єктивних причин.

Обов'язок батьків утримувати своїх
дітей до досягнення ними повноліття
закріплено в частині 2 статті 51
Конституції України.

Зазначене положення визначено в
частині 2 Конвенції про права дитини,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27 лютого 1991 року №
789-ХІІ, в якій вказано, що батько (-ки) або
інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що, оскільки
позивач ОСОБА_1 є працездатною у всіх
розуміннях, нею не надано до суду
доказів щодо неможливості
працевлаштуватися, не надані поважні
причини неможливості утримувати
доньку, то позовні вимоги не
відповідають вимогам законодавства, що
передбачає обов'язок дідуся утримувати
неповнолітню онуку, тому такі вимоги не
підлягають задоволенню.

У матеріалах справи відсутні будь-які
докази непрацездатності ОСОБА_1,
поганого стану її здоров'я, та інших
обставин об'єктивного характеру що
унеможливлює утримування доньки з
метою забезпечення її матеріальних та
культурних потреб.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, оскільки
апеляційним судом не встановлено
порушень судом першої інстанції при
розгляді справи вимог матеріального чи
процесуального законів або
неправильної оцінки досліджених по
справі доказів, підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

У зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Сніжнянського міського суду
Донецької області від 14 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: