АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/2741/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Козлов Р.Ю. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді :
Білич І.М.

суддів :
Андрієнко А.М., Кабанченко О.А.

при секретарі:
Гречка Т.В.

за участю: представників позивача
ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовму
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 20 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Київвисотбуд», третя особа - Публічне
акціонерне товариство Акціонерний
комерційний банк «Київ», про визнання
майнового права та права власності на
будівельні матеріали.

в с т а н о
в и в:

Звертаючись у листопаді 2013 року до
суду з вищевказаним позовом позивач
вказувала на те, що вона в повному
обсязі виконала умови інвестиційної
угоди щодо фінансового інвестування
будівництва, однак у визначений
договором строк об'єкт інвестування їй
у власність передано не було. Тому вона
просила суд визнати за нею майнові
права на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Старонаводницькій в М. Києві, а також
визнати за нею право власності на
будівельні матеріали, які використані
в процесі створення об'єкта.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 20 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_6 про визнання майнового
права та права власності на будівельні
матеріали було залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник позивача подав апеляційну
скаргу. Де ставив питання щодо
скасування рішення суду та
постановлення нового про задоволення
заявлених вимог у повному обсязі.
Вказуючи при цьому, що судом не були
з'ясовані обставини, які мають істотне
значення для вирішення справи,
внаслідок чого справу вирішено у
всупереч закону.

Представники апелянта у судовому
засіданні підтримали подану
апеляційну скаргу, просили суд її
задовольнити.

Представник третьої особи в
вирішенні даного питання покладався на
висновки суду.

Відповідач про день і час розгляду
повідомлявся в установленому законом
порядку. Поважність причин неявки
суду не повідомив у зв'язку з чим судова
колегія вважає за можливе розглянути
справу у відсутність відповідача в
силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб що з'явилися в судове
засідання, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволення
заявленого позову в частині визнання
майнового права на об'єкт
незавершеного будівництва, суд першої
інстанції виходив з того, що майнове
право позивачки суть якого полягає у
правомочності вимагати від боржника
виконання ним свого зобов'язання у
натурі, виникло внаслідок фінансового
інвестування позивачкою 100% загальної
площі об'єкта будівництва. При цьому
відповідач, як сторона чинної на даний
час інвестиційної угоди, майнове право
позивачки на об'єкт інвестування не
оспорює та на таке право не претендує.
Статтею 611 ЦК України не передбачено
такого наслідку порушення зобов'язання
як визнання за кредитором майнового
права на об'єкт договору. Відсутнє
посилання на такий наслідок і в умовах
інвестиційної угоди, укладеної між
сторонами спору, а відтак вимоги
позивача не знайшли свого
підтвердження.

Відмовляючи в задоволенні вимог про
визнання права власності на матеріали,
які були використані в процесі
будівництва, суд виходив з того, що
позивачем у ході розгляду справи не
було надано жодних доказів, які б
свідчили про те, що будівельні
матеріали які були використані під час
зведення об'єкта інвестування належить
на праві власності інвесторові, як
стороні чинного зобов'язання. А відтак
застосування до даних правовідносин
положень ст. 331 ЦК України неможливо,
оскільки дія вказаної норми закону
поширюється лише на тих суб'єктів, які
безпосередньо здійснюють створення
об'єкта нерухомого майна.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що
12.01.2006 року між ТОВ «Регіон - Інвест»,
АКБ «Київ» з однієї сторони та ОСОБА_6 з
другої сторони було укладено
інвестиційну угоду № 29 -02 -127 предметом
якої було: - участь інвестора у
фінансуванні будівництва квартири у
новобудові з метою отримання об'єкту у
власність шляхом внесення коштів на
рахунок повіреного; - інвестор здійснює
фінансування капітальних вкладень
(інвестує) в житло, що будується, по
поточній на момент інвестування
вартості вимірної одиниці площі; - ТОВ
«Регіон -Ін вест» доручає, а повірений
приймає на себе виконання обов'язків
щодо залучення від імені та в інтересах
товариства коштів інвестора та
акумулювання цих коштів на рахунок
повіреного для здійснення операцій, що
пов'язані з фінансуванням капітальних
вкладень у житлове будівництво:
трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2
загальною площею -141, 91 кв.м.

ОСОБА_6 проінвестувала кошти в сумі 1
305 572 гривни, тобто станом на 28.07.2006 року
повністю виконала зобов'язання за
інвестиційною угодою.

11.06.2012 року між ТОВ «Київвисотбуд» з
однієї сторони, ТОВ «Регіон - Ін вест» з
другої сторони, та ОСОБА_6 з третьої
сторони було укладено договір № ЗБ/ст.
-127 Б про зміну боржника у зобов'язанні,
за яким на ТОВ «Київвисотбуд» було
переведено зобов'язання ТОВ «Регіон -
Ін вест» за інвестиційною угодою.

За п. 1.4 інвестиційної угоди була
запланована дата введення будинку в
експлуатацію - 3 квартал 2007 року, однак в
порушення умов інвестиційної угоди
багатоквартирний будинок
дотеперішнього часу не введений в
експлуатацію.

Згідно ст. 4 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» у редакції
яка діяла на момент укладення даного
договору, об'єктами інвестиційної
діяльності можуть бути будь-яке майно,
в тому числі основні фонди і оборотні
кошти в усіх галузях економіки, цінні
папери, цільові грошові вклади, науково
- технічна продукція, інтелектуальні
цінності, інші об'єкти власності, а
також майнові права.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» майновими правами визнаються
будь - які права пов'язані з майном,
відмінні від права власності ( права
володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (право на провадження діяльності,
використання природних ресурсів тощо).

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном
як особливим об'єктом вважаються
окрема річ, сукупність речей, а також
майнові права та обов'язки. Майнові
права визнаються речовими правами.
Моментом виникнення майнових прав у їх
носія вважається загальноприйнятий
момент набуття права власності,
визначений ст. 328 ЦК України, на
підставах, що не заборонені законом ,
зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 9 Закону України
«Про інвестиційну діяльність»
основним правовим документом, який
регулює взаємовідносини між суб'єктами
інвестиційної діяльності, є договір
(угода).

Майнове право, що є предметом договору -
це право набуття в майбутньому прав
власності на нерухоме майно, яке
виникає тоді, коли виконані певні
передумови, що є необхідними й
достатніми для набуття права
власності.

ОСОБА_6 виконала свої зобов'язання за
договором, повністю оплативши вартість
об'єкта, тобто вчинила дії, спрямовані
на виникнення юридичних фактів
необхідних для набуття майнових прав
на квартиру.

Із змісту договору випливає, що його
предметом є надання послуг щодо
вкладення залучених коштів в
будівництво житла та оформлення права
власності на це майно в інтересах
пайщика (замовника). З огляду на
суб'єктивний склад договору та зміст
зобов'язань, укладений між сторонами
договір про спільну діяльність, має
інвестиційний характер.

ОСОБА_6 як пайщик, уклала зазначений
договір з метою отримання у власність
об'єкта будівництва (пай) визначений
його умовами. Невиконання відповідачем
зобов'язань за договором призводить до
порушення прав ОСОБА_6, а саме через
порушення відповідачем строку
прийняття об'єкта фінансування в
експлуатацію та порушення строку його
передачі, у позивач відсутня
можливість зареєструвати право
власності на цей об'єкт у встановленому
законом порядку.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
не можна визнати законним та
обґрунтованим в частині щодо відмови
позивачу у задоволенні вимог про
визнання майнового права на об'єкт
незавершеного будівництва. У зв'язку з
чим постановлене рішення підлягає
скасуванню в цій частині з
постановленням нового за правилами ст.
309 ЦПК у відповідності до якого, позовні
вимоги підлягають задоволенню, як такі
що знайшли своє підтвердження.

Виходячи з того, що укладений між
сторонами договір про спільну
діяльність за своєю правовою природою
є інвестиційним договором, то
правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються Законом України
„Про інвестиційну діяльність „ У
порушення умов договору відповідач
допустив його невиконання в
односторонньому порядку, а тому вимоги
позивача про визнання за нею майнових
прав на об'єкт інвестування є
обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо
безпідставності відмови у задоволенні
вимог про визнання за ОСОБА_6 права
власності на матеріали, які були
використані в процесі будівництва,
правильності висновків суду не
спростовують та не дають підстав
вважати, що судом були порушені норми
матеріального права, які б стали
підставою для скасування судового
рішення у зазначеній частині. А отже
підстав для скасування рішення суду в
цій частині нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 20 грудня 2013 року скасувати в
частині відмови у задоволенні вимог
ОСОБА_6 щодо визнання майнового права
та постановити в цій частині нове
рішення, за яким:

За ОСОБА_6 визнати майнові права на
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, як на
частку в об'єкті незавершеного
будівництва згідно з інвестиційною
угодою № 29 - 02 -127 від 12 січня 2006 року.

У іншій частині постановлене судове
рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: