Справа №173/2384/14-ц
Провадження №2/173/1320/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Шевченко О.Ю. при
секретарі судового засідання
Демяненко С.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Пушкарівської сільської ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмету спору: ОСОБА_2,
Верхньодніпровське районне управління
юстиції Дніпропетровської області в
особі реєстраційної служби,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
Пушкарівської сільської ради про
визнання права власності на будинок в
порядку набувальної давності. До
початку розгляду справи по суті
позивачем було змінено підстави позову
та ОСОБА_1 просиву суд визнати за ним
право власності на будинок в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3. В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер
батько позивача ОСОБА_3, який на момент
смерті був зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1. Після його смерті залишилось
спадкове майно у вигляді житлового
будинку по АДРЕСА_1. Спадкоємцями після
смерті батька є позивач та його брат -
ОСОБА_2, який на даний будинок не
претендує, про що подав нотаріусу
відповідну заяву. Позивач прийняв
спадщину після смерті батька шляхом
спільного проживання. Проте пізніше
було встановлено, що за життя батько не
оформив право власності на будинок. У
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
будинок 28 листопада 2014 року державним
нотаріусом Верхньодніпровської
державної нотаріальної контори було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину. На підставі
вищевикладеного позивач просиву суд
визнати за ним право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3.

В судове засідання позивач не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
подав заяву про розгляд справи без його
участі, позовні вимоги підтримав.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та просив
суд задовольнити позовні вимоги. Суду
пояснив, що з невідомих позивачу причин
право власності на житловий будинок
батьком не було оформлено, проте він
фактично володів цим майном. До
позивача, як до спадкоємця після смерті
батька перейшло право власності на
даний будинок. Інших спадкоємців за
законом або заповітом, які б мали право
на дане спадкове майно не має.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
подав заяву про розгляд справи без його
участі, позов визнав, проти задоволення
позовних вимог не заперечував.

Треті особи, ОСОБА_2 та
Верхньодніпровське районне управління
юстиції, в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином,
кожний окремо подав заяву про розгляд
справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи та оцінивши докази в
їх сукупності, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено такі обставини
та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер батько
позивача ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с.7) та
свідоцтвом про народження ОСОБА_1
НОМЕР_3 (а.с.6).

Після смерті батька залишилось
спадкове майно, в тому числі житловий
будинок по АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою комунального
підприємства «Верхньодніпровське БТІ»
від 14 липня 2014 року право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 не
оформлялось (а.с.13). Дана обставина
також підтверджується довідкою
Пушкарівської сільської ради № 624 від 28
серпня 2014 року (а.с.14).

Разом з тим судом встановлено, що
рішенням Пушкарівської сільської ради
від 31 березня 1994 року ОСОБА_3 було
передано безкоштовно у приватну
власність та постійне користування
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
земельну ділянку площею 0, 25 га по
АДРЕСА_1 (а.с.32).

Відповідно до п. 16 додатку № 1
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
від 31 січня 1966 року свідоцтва про право
власності на будинки (домоволодіння),
які видані виконкомами місцевих Рад
депутатів трудящих або органами
комунального господарства на підставі
рішень виконкомів є
правовстановлюючими документами, на
підставі яких проводиться реєстрація
будинків.

Згідно з п. 4 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР від 31
січня 1966 року реєстрації підлягають
всі будинки і домоволодіння в межах
міст і селищ міського типу УРСР, що
належать місцевим Радам депутатів
трудящих, державним, кооперативним і
громадським установам, підприємствам
і організаціям, а також ті будинки і
домоволодіння, які належать
громадянам на праві особистої
власності. Будинки, що підлягають
реєстрації, повинні бути закінчені
будівництвом і прийняті в
експлуатацію за актом, затвердженим
виконкомом місцевої Ради депутатів
трудящих. Виникнення права власності
згідно з даною Інструкцією не залежало
від державної реєстрації.

Відповідно до п. 3.1 наказу
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 24 червня 2011
року № 91 «Про затвердження Порядку
прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків I та II категорій складності,
які збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж
документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів та правил,
зокрема для потреб державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, є технічний паспорт, складений
за результатами технічної
інвентаризації.

Згідно з технічним паспортом на
садибний житловий будинок по АДРЕСА_1
житловий будинок було побудовано в 1968
році (а.с.8-10). Проте з невідомих суду
причин ОСОБА_3 не зареєстрував право
власності на будинок в органах БТІ та
не отримав свідоцтво про право
власності.

У відповідності до вимог чинного
законодавства житловий будинок по
АДРЕСА_1 є таким, що відповідає вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів та правил, що
підтверджується складеним технічним
паспортом за результатами технічної
інвентаризації від 19 червня 2014 року
(а.с.8-10).

Таким чином, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_3 фактично був
власником житлового будинку по
АДРЕСА_1.

На момент смерті ОСОБА_3 проживав
за адресою: АДРЕСА_1. На день смерті
разом з ОСОБА_3 проживав його син -
ОСОБА_1, що підтверджується довідкою
Пушкарівської сільської ради № 1048 від
18 листопада 2014 року та домовою книгою
(а.с.11-12). Після смерті батька ОСОБА_1
залишився проживати в будтинку, що
підтверджується актом обстеження
домоволодіння від 1 серпня 2014 року
(а.с.16).

Відповідно до ст. 549 Цивільного
кодексу УРСР визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном або якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.

Отже, ОСОБА_1 вважається таким, що
прийняв спадщину після смерті батька,
ОСОБА_3, оскільки фактично вступив в
управління та володіння спадковим
майном - житловим будинком по АДРЕСА_1.

Також спадкоємцем після смерті
ОСОБА_3 є ОСОБА_2, який також прийняв
спадщину, звернувшись до нотаріуса із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину.

Інших непрацездатних, неповнолітніх,
недієздатних спадкоємців після смерті
ОСОБА_3 судом не встановлено.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до
державного нотаріуса для посвідчення
договору про розподіл спадщини та
видачі свідоцтва про право на спадщину.
Проте у вчиненні нотаріальної дії було
відмовлено у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
будинок (а.с.33). В порядку розподілу
спадщини ОСОБА_2 було видано свідоцтвом
про право на спадщину за законом на
сертифікат на право на земельну частку
(пай). Від спадкування частки житлового
будинку по АДРЕСА_1
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області ОСОБА_2
відмовився, про що подав нотаріусу
відповідну заяву (а.с.15).

Таким чином єдиним спадкоємцем, що має
право на спадкування житлового будинку
садибного типу по АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_3 є ОСОБА_1, який прийняв спадщину
шляхом фактично вступу в управління та
володіння спадковим майном.

Оскільки судом встановлено, що на день
смерті ОСОБА_3 мав у власності житловий
будинок по АДРЕСА_1, проте не оформив
право власності у встановленому
законом порядку, ОСОБА_1 прийняв
спадщину у відповідності до ст. 549
Цивільного кодексу УРСР, суд вважає, що
до позивача перейшло право власності
на житловий будинок, а тому заявлені
позовні вимоги є законними та
обґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, ст.ст. 10,
11, 60, 212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Пушкарівської
сільської ради Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області про
визнання права власності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1),
ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.Ю.Шевченко