Справа № 464/9490/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/4141/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю представника
відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 23 квітня 2014 року у справі за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ВУСО»
до ОСОБА_3, третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю
«УзАвто-Львів», про повернення суми
виплаченого страхового відшкодування,-

встановила:

В січні 2014 року позивач ПрАТ «Страхова
компанія «ВУСО» звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3, третя особа ТзОВ
«УзАвто-Львів», просив стягнути з
відповідача суму завданої майнової
шкоди в порядку регресу в розмірі 5250,00
грн. та витрати на оплату судового
збору.

В обгрунтування позовних вимог
покликається на те, що між ПрАТ
«Страхова компанія «ВУСО» та
відповідачем ОСОБА_3 укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту № -01 від 29 березня 2010
року та Додаткову угоду №1 від 06 квітня
2011 року, за якою ПрАТ «Страхова
компанія «ВУСО» застрахувала майнові
інтереси ОСОБА_3, пов'язані з
експлуатацією наземного транспорту, а
саме автомобіля марки «Daewoo Nexia», д.н.з.
НОМЕР_2

01 січня 2012 року на площі Данила
Галицького у м. Львові мала місце
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого транспортного засобу
марки «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_2, під
керуванням відповідача. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
зазначений транспортний засіб отримав
технічні пошкодження. 22 березня 2012 року
ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»
прийнято рішення про виплату
страхувальнику ОСОБА_3 суми страхового
відшкодування в розмірі 10500грн., що
стверджується страховим актом № 916-02
від 22 березня 2012 року та
підтверджується платіжним дорученням
№ 3318 від 22 березня 2012 року. Сума
страхового відшкодування була
виплачена на рахунок станції
технічного обслуговування - ТзОВ
«УзАвто-Львів», рекомендованої
страховиком. Відповідач надав згоду на
перерахування суми страхового
відшкодування вказаному товариству, що
стверджується його особистою заявою.
ПАТ «Укрсоцбанк», як вигодонабувач,
уповноважив ПрАТ «Страхова компанія
«ВУСО» на перерахування суми
страхового відшкодування на рахунок
ремонтного підприємства. Як виявилося
в подальшому, причиною даної
дорожньо-транспортної пригоди було
порушення правила обгону, що
стверджується постановою Сихівського
районного суду м. Львова від 04 липня 2012
року.

Відповідно п. 11.6 вищезазначеного
договору страхування, страховик має
право зменшити суму страхового
відшкодування на 50% у разі грубого
порушення водієм застрахованого
транспортного засобу Правил
дорожнього руху України, зокрема і
здійснення обгону в заборонених
місцях. Враховуючи те, що після виплати
страхового відшкодування встановлено,
що відповідач мав право на отримання
лише 50% суми страхового відшкодування,
позивач просив стягнути з останнього
5250 грн. виплаченого страхового
відшкодування.

Оскаржуваним рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 23 квітня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ВУСО» 5250,00 грн.
виплаченого страхового відшкодування
та 229 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач
ОСОБА_3, вважає, що оскаржуване рішення
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Звертає увагу на те, що факт порушення
страхувальником ПДР, що обумовлений п.
11.6. договору страхування, який призвів
до настання страхової події, мав бути
досліджений страховиком до винесення
рішення про виплату страхового
відшкодування.

У ст. 979 ЦК України та ст. 16 ЗУ "Про
страхування" роз"яснено, що за
договором страхування страховик
зобов"язується у разі настання
страхового випадку виплатити
страхувальникові або іншій особі,
визначені у договорі, грошову суму, а
страхувальник зобов"язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Таким чином, коли виникає страховий
випадок, страховик зобов'язаний
виплатити страхове відшкодування, а
інші умови договору є підставою для
відмови у цьому, лише в тому разі, якщо
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатись, що ця подія є
страховим випадком і має оцінюватись
окремо у кожному випадку.

У матеріалах справи відсутні докази, що
свідчили б про перешкоду страховику
переконатись у порушенні
страхувальником ПДР до винесення
рішення про виплату страхового
відшкодування.

Просить скасувати рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 23 квітня 2014
року та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача на
підтримання доводів апеляційної
скарги, а також дослідивши письмове
заперечення позивача на скаргу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи із
наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

Частинами 1, 2 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду в повній мірі
відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
після виплати страхового
відшкодування було встановлено, що за
умовами п. 11.6 договору добровільного
страхування наземного транспорту №
-01 від 29 березня 2010 року,
відповідач ОСОБА_3 мав право на
отримання лише 50% суми страхового
відшкодування, а відтак, згідно із п. 8.10
Додаткової угоди до договору
страхування від 06.04.2011 року, позивач має
право на стягнення з відповідача
ОСОБА_3 половини виплаченого
страхового відшкодування в розмірі 5250
грн.

Судова колегія погоджується з таким
висновком з наступних підстав.

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Судом встановлено, що 29 березня 2010 року
між ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО»,
правонаступником прав та обов'язків
якого є позивач ПАТ «Страхова компанія
«ВУСО» та ОСОБА_3 укладений договір
добровільного страхування наземного
транспорту №-01, а 06 квітня 2011
року Додаткова угода до цього договору,
за якими страховик застрахував майнові
інтереси страхувальника
(вигодонабувача), пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортним засобом
марки «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.11-19).

При цьому, застрахований транспортний
засіб є предметом договору застави,
який є забезпеченням виконання
зобов'язань страхувальника перед АКБ
«Укрсоцбанк» (вигодонабувач) за
кредитним договором (п. 1.3 договору).

З матеріалів справи вбачається що 01
січня 2012 року о 05.30 год. по пл. Данила
Галицького, 2 у м. Львові мала місце
дорожньо-транспортна пригода за участю
застрахованого транспортного засобу
марки «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_2, що
належить на праві власності
відповідачу, який отримав технічні
пошкодження, що стверджується довідкою
№ 8939659 від 17 січня 2012 року УДАІ ГУМВС
України у Львівській області про
дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 6-8).

В свою чергу, у пункті 4.1.1.1 зазначеного
вище договору страхування передбачено,
що страховим випадком є пошкодження
або знищення транспортного засобу
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, при умові, що особу винного не
встановлено, або ця особа не існує, або
встановлено, і ця особа - водій
застрахованого транспортного засобу.

Статтею 25 Закону України «Про
страхування» передбачено, що
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком, аналогічно дане питання
врегульовано п. 12.1 Додаткової угоди до
Договору страхування.

Відповідно до п. 7.3, 7.4 Додаткової угоди
до Договору страхування, страховик
зобов'язаний протягом 25 робочих днів з
моменту отримання від стархувальника
всіх необхідних документів, скласти
страховий акт про визнання випадку
страховим (нестраховим). Протягом 5-ти
робочих днів після складання
страхового акту, якщо подію буде
кваліфіковано, як «страховий випадок»,
здійснити виплату страхового
відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що 03
січня 2012 року відповідач ОСОБА_3
звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою
на виплату страхового відшкодування, в
якій вказав, що ДТП мало місце по вині
водія автомобіля марки «BMW» та
зазначив, що: «рухаючись в попутному
напрямку з автомобілем марки «BMW», який
мав намір повернути направо, різко
вивернув наліво внаслідок чого і
сталося ДТП» (а.с. 20-22).

22 лютого 2012 року Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія «ВУСО»
складено страховий акт № 916-02, за яким
даний випадок за умовами договору
страхування наземного транспортного
засобу № -01 від 29 березня 2010 року
визнано страховим випадком (а.с. 26).

Згідно із п. 5.2 договору добровільного
страхування наземного транспорту
№-01 від 29 березня 2010 року
підставою для виплати страхового
відшкодування страхування є рахунок
станції технічного обслуговування
рекомендованої Страховою компанією
«ВУСО».

Звітом № 623 від 26 січня 2012 року
визначено суму страхового
відшкодування -10500 грн. (а.с. 23-25).

З листа ПАТ «Укрсоцбанк»
(вигодонабувач) від 11 січня 2012 року
встановлено, що заборгованість
відповідача ОСОБА_3 за кредитним
договором складає 14658,01грн. та ПАТ
«Укрсоцбанк» просить перерахувати
суму страхового відшкодування на
рахунок ремонтного підприємства, для
відновлення автотранспорту, який є
заставним майном банку або видати
клієнту кошти готівкою, у разі
відновлення автотранспорту клієнтом
самостійно, пред'явлення відновленого
авто та складення відповідного Акту
огляду (а.с. 86).

12 березня 2012 року відповідач звернувся
до ПрАТ «СК «ВУСО» з письмовою заявою,
просив перерахувати страхове
відшкодування по ДТП, яка мала місце 01
січня 2012 року за участю автомобіля
марки «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_2 , на
рахунок СТО ТОВ «УзАвто-Львів» (а.с. 84).

Рахунком-фактурою станції технічного
обслуговування ТзОВ «УзАвто-Львів»
№СФ-0000105 від 12 березня 2012 року
визначено вартість відновлювального
ремонту автомобіля марки «Daewoo Nexia»,
д.н.з. НОМЕР_2 - 11300грн. (а.с. 85).

22 березня 2012 року, відповідно до
платіжного доручення № 3318 ПрАТ «СК
«ВУСО» сплатило 10500 грн. страхового
відшкодування на рахунок ТзОВ
«УзАвто-Львів» (а.с. 27).

В свою чергу, пункт 8.10 Додаткової угоди
до договору страхування від 06 квітня 2011
року зобов'язує страхувальника
повернути страховику страхове
відшкодування (або відповідну його
частину), що було виплачено, якщо
з'ясовується обставина, яка повністю
або частково позбавляє страхувальника
права на страхове відшкодування.

Відповідно до п. 11.6 договору
добровільного страхування наземного
транспорту №-01 від 29 березня 2010
року, страховик має право зменшити суму
страхового відшкодування на 50% у разі
грубого порушення водієм
застрахованого транспортного засобу
Правил дорожнього руху України (якщо це
порушення призвело до настання
страхового випадку і підтверджується
документами компетентних органів), а
саме: проїзд перехрестя на заборонений
сигнал світлофора або регулювальника;
здійснення обгону в заборонених
місцях.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 04 липня 2012 року
відповідача ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого статтею 124 КУпАП та
провадження у справі закрито у зв'язку
із закінченням строку накладення
адміністративного стягнення.
Постанова не оскаржувалась і набрала
законної сили (а.с. 9-10).

Таким чином, обставини
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 01.01.2012 року на пл. Данила
Галицького, 2, а саме те, що водій ОСОБА_3,
керуючи автомобілем марки ДЕО,
реєстраційний номер НОМЕР_2, не
переконався в тому, що водій який
рухався попереду по тій самій смузі
руху, подав сигнал про намір повороту
ліворуч, виїхав на трамвайну колію
зустрічного напрямку, в результаті
чого здійснив зіткнення з автомобілем
БМВ, реєстраційний номер НОМЕР_3,
завдавши транспортним засобам
технічні пошкодження, а також винність
відповідача ОСОБА_3 у цій
дорожньо-транспортній пригоді,
визначені у постанові Сихівського
районного суду від 04.07.2012 року, в силу
приписів ч. 4 ст. 61 ЦПК України, не
підлягають доказуванню в ході розгляду
даної цивільної справи.

Відтак, після виплати страхового
відшкодування було встановлено, що з
врахуванням умов п. 11.6 договору
добровільного страхування наземного
транспорту №-01 від 29 березня 2010
року, відповідач ОСОБА_3 мав право на
отримання лише 50% суми страхового
відшкодування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача половини суми
виплаченого страхового відшкодування
в розмірі 5250 грн. є підставними та
підлягають до задоволення.

Доводи апелянта як на підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції про те, що судом першої
інстанції з власної ініціативи
витребував потрібні докази є
безпідставними, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що представником
позивача у додатках до відзиву на
заперечення відповідача самостійно
долучено копії документів.

Крім цього, колегія суддів звертає
увагу на те, що відповідно до вимог
ст.ст. 10, 214, 215 ЦПК України, на суд
покладено обов'язок сприяти всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи.

З наведених підстав, апеляційна скарга
відповідача підлягає відхиленню.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтами не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 23 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин