Справа № 301/1468/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем
України

26.06.2014 року
м. Іршава

Іршавський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючої судді Сойми М.М., при
секретарі Сак А.П., з участю
представника позивача Трикур Г.В.,
відповідача ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м.Іршави цивільну справу за
позовною заявою Ільницької сільської
ради Іршавського району до ОСОБА_2 про
стягнення боргу,

В С Т
А Н О В И В:

Ільницька сільська рада
Іршавського району звернулася в суд з
позовом до відповідача про стягнення
боргу за надані послуги з утримання,
обслуговування (проведення освітлення
сходових клітин), ремонту житлового
будинку, а також з утримання
прибудинкової території, та судових
витрат по справі.

В позовній заяві позивачем
зазначено, що 01 липня 2004 року між
Ільницькою сільською радою, як
власником будинку, в особі колишнього
сільського голови ОСОБА_4, та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір про участь у витратах на
утримання будинку та прибудинкової
території. Позивач виконав та виконує
свої зобов'язання по договору щодо
обслуговування та ремонту житлового
будинку, однак відповідач ухиляється
від виконання взятих на себе
зобов'язань та не сплачує за послуги,
якими користується. За надані послуги
відповідачу нарахована сума до сплати
651, 84 грн., яку він станом на 24 квітня 2014
року не погасив. Просить стягнути з
відповідача на користь рільницької
сільської ради - 651, 84 грн.
заборгованості, а також 243, 60 грн.
судового збору.

Представник позивача Ільницької
сільської ради - Трикур Г.В. в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала з
мотивів, викладених у позові, просить
такий задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні пояснив, що договір підписав,
на даний час він не розірваний, однак
позов не визнає, просить відмовити в
задоволенні.

Заслухавши представника
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги слід задовольнити,
виходячи з наступних підстав.

Правовідносини, які
склалися між сторонами, виникли у сфері
надання та споживання
житлово-комунальних послуг та
регулюються Законом України "Про
житлово-комунальні послуги" та
Цивільним кодексом України.

Суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, місцевого
cамоврядування, виробники, виконавці та
споживачі житлово-комунальних послуг,
а також власники приміщень або
будинків та балансоутримувачі, які
залежно від цивільно-правових угод
можуть бути споживачем, виконавцем або
виробником послуг (стаття 1, частина
друга статті 3, стаття 19 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до частини першої статті 1
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" балансоутримувач будинку,
споруди, житлового комплексу або
комплексу будинків і споруд (далі -
балансоутримувач) - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" залежно
від функціонального призначення
житлово-комунальні послуги
поділяються на: 1) комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); 2) послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо); 3) послуги з управління
будинком, спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладання договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); 4)
послуги з ремонту приміщень, будинків,
споруд (заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини третьої
статті 20 цього Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними
нормами закону споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.
Навіть відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 1
ЦК України особисті немайнові та
майнові відносини (цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності,
вільному волевиявленні, майновій
самостійності їх учасників,
регулюються цивільним законодавством.

Ільницькою сільською радою було
заявлено позов про захист свого
цивільного права.

В судовому засіданні
встановлено, що між Ільницькою
сільською радою, в особі колишнього
сільського голови ОСОБА_4, та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір про участь у витратах на
утримання будинку та прибудинкової
території (а. с. 4), згідно якого позивач
зобов'язався забезпечити
обслуговування, поточний ремонт
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1,
загальною площею 64,7 кв. м, а також
утримання при будинкової території, а
відповідач зобов'язався приймати
участь у витратах на виконання
названих робіт. Пунктом 2.2.3 даного
договору передбачено, що відповідач
зобов'язується не пізніше останнього
дня поточного місяця вносити плату на
рахунок позивача.

На виконання п. п. 2.1.2., 2.1.3 договору
рішенням Ільницької сільської ради (а.
с. 5) було затверджено тариф на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових території у розмірі 0, 21
грн. згідно додатку №1.

Відповідно до довідки-розрахунку
сума заборгованості відповідача перед
позивачем станом на 01 квітня 2014 року
становить - 651, 84 грн. (а. с. 7).

Позивач повідомляв відповідача
про суму боргу, яка виникла за
договором (а.с. 6).

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК
України основним актом цивільного
законодавства України є Цивільний
кодекс України. Актами цивільного
законодавства є також інші закони
України, які приймаються відповідно до
Конституції України та цього Кодексу.
Якщо суб'єкт права законодавчої
ініціативи подав до Верховної Ради
України проект закону, який регулює
цивільні відносини інакше, ніж цей
Кодекс, він зобов'язаний одночасно
подати проект закону про внесення змін
до Цивільного кодексу України. Поданий
законопроект розглядається Верховною
Радою України одночасно з відповідним
проектом закону про внесення змін до
Цивільного кодексу України.

З огляду на те, що в процесі прийняття
спеціального закону - Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» -
зміни до ЦК України Верховною Радою
України не розглядалися та не
приймалися, стосовно спірних
правовідносин норми спеціального
закону не можуть конкурувати з нормами
основного акту цивільного
законодавства.

У відповідності до ст. 11 ЦК
України, цивільні права та обов'язки
виникають із підстав зазначених у
договорі та іншому правочині, акті
цивільного законодавства чи у зв'язку
із завданням майнової матеріальної
шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901,
частини першої статті 903 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Таким чином, правовідношення, в якому
замовник зобов'язаний оплатити надану
послугу в грошах, а виконавець має
право вимагати від замовника
відповідної оплати, тобто в якому
передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти
висновку про те, що правовідносини, які
склалися між сторонами, є грошовим
зобов'язанням, в якому, серед інших прав
і обов'язків сторін, на боржників
покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора (частина перша статті 509 ЦК
України) - вимагати сплату грошей за
надані послуги.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його в строк.

Згідно ст. 68 Житлового кодексу
України, квартиронаймач зобов'язаний
своєчасно вносити плату за комунальні
послуги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається в
підтвердження своїх вимог чи
заперечень.

Докази звернення відповідача в
установленому законодавством порядку
про розірвання спірного договору або з
претензіями щодо надання неякісних
житлово-комунальних послуг у
матеріалах справи відсутні.

За наведених вище обставин, суд
приходить до переконання, що позов
заявлено підставно, заявлені позовні
вимоги є обґрунтованими і такими, що
підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,,
213-215 ЦПК України, ст. 11, 509, 526, 610, 611, 612,
901, 903 ЦК України, ст. 68 ЖК України,
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги» від 4 червня 2004 року № 1875-ІV,
суд, -

Р І Ш
И В:

Позов Ільницької сільської
ради задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Ільницької сільської ради 651, 84 гривень
(Шістсот п'ятдесят одну гривню 84
копійки) заборгованості за надані
послуги з утримання та ремонту
житлових будинків, а також утримання
при будинкової території.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Ільницької сільської ради 243,60 грн.
(Двісті сорок три гривні 60 копійок)
судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Іршавський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча суддя:
Сойма М. М.