Справа № 209/3458/13-ц
Провадження № 2/209/398/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбара
Г.А.

при секретарі Паляниця
Г.В.

за участі позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
спонукання виконати вирок суду та
відшкодувати моральну шкоду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом, в якому просить зобов'язати
відповідача ОСОБА_4 виконати вирок
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від 24.06.2009 року по
кримінальній справі №1-194/2009 та
погасити на його користь борг в сумі 4560
грн. Стягнути з ОСОБА_4 10 000 грн. на його
користь для компенсації моральної
шкоди за ухилення від виконання вироку
суду.

В обґрунтування позову зазначив, що
вироком Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська від 24 червня 2009
року ОСОБА_4 засуджений за ст. 289 ч.2 КК
України до 5-ти років позбавлення волі
із застосуванням випробувального
терміну на 2 роки. На його користь для
відшкодування матеріальної шкоди від
викрадення автомобіля з відповідача
було стягнуто 7500 грн. та компенсації
моральної шкоди від злочину 1000 грн. На
протязі трьох років вирок суду про
відшкодування шкоди не було виконано
державною виконавчою службою, а згодом
йому було повернуто виконавчий лист,
оскільки відповідач ніде не працює,
доходів не має, виконання вироку суду
за таких обставин не вбачається
можливим. За повідомленням ДВС розмір
завданої шкоди станом на 31 травня 2012
року становить 4560 грн. Тривалим
невиконанням вироку суду йому було
завдано моральну шкоду у розмірі 10 000
грн., яку просить стягнути із
відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримав
позов в повному обсязі, наполягав на
його задоволенні, надав пояснення
аналогічні обгрунтуванню позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов не визнав, пояснивши, що погасити
у повному обсязі стягнуту вироком суду
з нього, солідарно з ОСОБА_5, суму коштів
для відшкодування позивачу завданої
шкоди не мав можливості через
відсутність постійної роботи, на яку
він не міг працевлаштуватися серез
наявність судимості. Він періодично
працював, але повинен також був
утримувати дружину і дитину, яка у них
народилася. Він постійно з'являється на
виклики державного виконавця,
відповідав на його телефонні дзвінки.
Він не ухилявся від сплати коштів на
виконання вироку суду. Частково сума
заборгованості ним була добровільно
сплачена. З 01.02.2014 р. він проходить
стажування на ПП «Маяк», за
результатами якого з 01.03.2014 р. може бути
прийнятий на роботу, після чого буде
виплачувати на користь позивача кошти,
шляхом відрахування їх із заробітної
плати.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи та дослідивши письмові докази у
справі, суд встановив, що вироком
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від 24 червня 2009 року
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст.289 ч.2 КК
України та призначено покарання у
вигляді позбавлення волі строком на 5
(п'ять) років без конфіскації майна. На
підставі ст. 104 КК України його
звільнено від відбування покарання з
випробувальним терміном 2 роки.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в
рахунок відшкодування завданої
матеріальної шкоди на користь ОСОБА_1
7500 гривень, в рахунок відшкодування
моральної шкоди - 1000 гривень.

На виконання вироку суду Дніпровським
районним судом м. Дніпродзержинська
було видано виконавчий лист від 21
липня 2009 року.

Постановою державного виконавця
Баглійського відділу державної
виконавчої служби Дніпродзержинського
міського управляння юстиції Осипенко
М.С. від 22.07.2009 р. було відкрито
виконавче провадження за виконавчим
листом №1-194/09, виданим Дніпровським
районним судом м. Дніпродзержинська
21.07.2009р.

Згідно листа начальника Баглійського
ВДВС Дніпродзержинського МУЮ
Вишнякової О.В. від 31 травня 2012 року
вбачається, що за наданими ОСОБА_4
квитанціями, на користь ОСОБА_1, були
перераховані грошові кошти в сумі 1110
грн.; ОСОБА_5 сплачено борг в сумі 2830 грн.
Залишок боргу станом на 31.05.2012 року
становить 4560 грн. Вказані обставини
були підтверджені позивачем та
відповідачем в судовому засіданні.

Постановою державного виконавця
Баглійського ВДВС ДМУЮ Тарапатової Л.О.
від 31.05.2012, виконавчий лист № 1-194 було
повернуто стягувачу (ОСОБА_1.), у зв'язку
із відсутністю майна, що належить
ОСОБА_4, на яке можливо звернути
стягнення, та у зв'язку з тим, що він не
працює та не отримує доходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України,
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною радою України, - і
за її межами.

У разі невиконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб) у
добровільному порядку вони підлягають
примусовому виконанню в порядку,
встановленому Законом України «Про
виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка
входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

З огляду на норми ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження», примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
зокрема виконавчих листів, що
видаються судами.

Відповідач в суді стверджує, що до
цього часу він не міг добровільно
виконати вирок суду в частині
стягнення з нього завданої злочином
матеріальної та моральної шкоди.

В разі не виконання судового рішення
боржником добровільно, воно підлягає
примусовому виконанню, відповідно до
Закону України "Про виконавче
провадження". Якщо позивач вважає,
що державний виконавець не виконав
всіх передбачених законом "Про
виконавче провадження" дій направлених
на виконання виконавчого листа
виданого судом за вироком суду, він
може оскаржити дії (бездіяльність)
державного виконавця у встановленому
законом порядку.

Оскільки рішення (вирок) суду в частині
стягнення з відповідача суми коштів на
відшкодування завданої злочином шкоди
підлягає примусовому виконанню
органами державної виконавчої служби в
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження», у суду
немає підстав для задоволення вимог
позивача про спонукання ОСОБА_4
виконати вирок Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 24 червня 2009 року. Іншого способу
виконання судових рішень про стягнення
суми коштів з боржника, ніж примусове
виконання судових рішень відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження», діючим законодавством не
передбачено.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що не підлягає задоволенню позов в
частині, де позивач просить зобов'язати
відповідача ОСОБА_4 виконати вирок
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від 24.06.2009 року по
кримінальній справі №1-194/2009 та
погасити на його користь борг в сумі 4560
грн.

Заподіяну відповідачем моральну шкоду
позивач обгрунтовує тривалим
невиконанням вироку суду, у зв'язку з
чим він відчував негативні емоції і
шкідливі відчуття, оскільки особа
винна в угоні його автомобіля, не
тільки не компенсувала заподіяну
шкоду, але не протязі довгого часу
злісно ухиляється від сплати грошових
коштів присуджених судом. Він
неодноразово звертався в
правоохоронні органи за поновленням
справедливості але позитивного
результату це не дало.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала, за
наявності її вини. Особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Відповідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно ч.2 ст. 23 ЦК України
Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Вироком Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська від 24 червня
2009 року з засуджених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 стягнуто солідарно в
рахунок відшкодування завданої
злочином моральної шкоди 1000 грн.

Рішення (вирок) суду про стягнення
суми коштів, в разі не виконання
боржником в добровільному порядку,
підлягає примусовому виконанню в
порядку встановленому Законом України
«Про виконавче провадження».

Відповідач добровільно частково
виконав вирок суду про стягнення з
нього суми коштів на користь позивача,
та стверджує в суді, що сплатити всю
присуджену суму коштів не може у
зв'язку зі скрутним матеріальним
становищем, бо він не має постійної
роботи і повинен утримувати дружину та
дитину.

Позивач не надав суду жодних
доказів якоїсь вини відповідача в
заподіянні йому моральної шкоди, яка
передбачена ч.2 ст. 23 ЦК України,
оскільки суду не надано будь яких
доказів протиправних діянь
відповідача (після його засудження)
відносно позивача чи членів його сім'ї,
пошкодження або знищення його майна.

Не сплата в добровільному порядку
позивачем всієї суми коштів стягнутих
з нього за вироком суду (солідарно з
іншим засудженим) на користь позивача,
не підпадає під ознаки будь якого
правопорушення і не є протиправною
поведінкою відносно позивача, яка може
бути підставою для стягнення на його
користь моральної шкоди.

З урахуванням викладеного суд
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні вимог позивача про
стягнення з відповідача суми коштів на
відшкодування моральної шкоди.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про спонукання
виконати вирок суду та відшкодувати
моральну шкоду.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області шляхом
подачі протягом десяти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги через
суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя
Байбара Г.А.