Провадження 2/127/1128/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в
складі:

головуючого судді Антонюка
В.В.,

при секретарі Загурській
Т.Ю.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

відповідача - судді
третейського суду Білана В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вінниці
цивільну справу за заявою ОСОБА_2, який
діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування
рішення третейського суду та визнання
третейської угоди недійсною, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 звернувся до суду із
позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування
рішення третейського суду та визнання
третейської угоди недійсною. Позов
мотивує тим, що на початку січня 2005 року
ОСОБА_1 став проживати однією сім'єю з
ОСОБА_3 в АДРЕСА_1. В березні цього ж року
відбулося сватання та призначено дату
весілля - 17.09.2005р. та разом із батьками
було вирішено придбати молодим окреме
житло. Коштами вирішили допомогти
батьки позивача та відповідача. Під час
спільного проживання 09.03.2005р. позивач
та ОСОБА_3 уклали договір № 36 на
будівництво житла з ВАТ «Авто - Сервіс»
в порядку пайової участі - трикімнатної
квартири по АДРЕСА_2. Договір був
укладений на ОСОБА_3 Перших 30000 грн. були
сплачені спільними коштами, 5000 грн.
сплатив позивач, решту 25000 грн. сплатили
батьки ОСОБА_3 Оскільки коштів за
зобов»язаннями у сторін не вистачало,
після весілля - 09.12.2005р. ними було
укладено кредитний договір на суму 24000
доларів США, кредитний договір був
укладений на ОСОБА_3, а ОСОБА_1 виступив
поручителем. ВАТ «Автосервіс» свої
зобов'язання по будівництву житла
виконав. У вересні 2006 року позивач із
матір'ю продали 4-х кімнатну квартиру в
м. Шаргороді, для виконання умов
кредитного договору, для погашення
кредиту, позивач надав 10000 доларів США,
а за 2500 доларів США, сторони придбали
авто та 1500 доларів витратили на ремонт
квартири. Позивач працював, а
відповідач на той час навчалась і його
тривала відсутність призвела до
розпаду сім'ї, під тиском відповідача,
позивач залишив квартиру її батьків та
переїхав проживати в нову квартиру
АДРЕСА_2, де проводив ремонт разом зі
своїми друзями, які працювали на
будівництві. 13.03.2007р. відповідач ОСОБА_3
отримала свідоцтво про право власності
на квартиру, котра була зареєстрована
на її ім'я. 11.03.2008р. відповідач розірвала
шлюб із позивачем, навіть не
повідомивши позивача про своє рішення,
оскільки судом винесено заочне
рішення. Після розірвання шлюбу почала
приймати міри для приховування спільно
нажитого майна, зокрема нажитої за час
шлюбу квартири. З цією метою

вона звернулась до третейського суду,
де під головуванням судді третейського
суду Білана В.В., між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
укладена мирова угода, яка затверджена
рішенням третейського суду від 06.10.2008
року. Третейському суду ОСОБА_5
пред»явила розписку, відповідно до
якої вона позичила в ОСОБА_6 70000 дол. США,
і оскільки не має можливості повернути
борг грошима, то повертає його
квартирою, яку 15.05.2008 року їй подарувала
донька ОСОБА_3

Позивач зазначає, що фактично
ніякого договору дарування ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 не укладали, їх дії являються
шахрайством і тому 09.04.2010 року після
проведеної перевірки порушена
кримінальна справа за ч.1 ст. 358 КК
України. Про наявність договору
дарування квартири, грошового боргу в
ОСОБА_5 перед ОСОБА_6 в сумі 70000 дол. США,
та про відчуження квартири, яка є
спільною сумісною власністю, про
мирову угоду, позивачу не було відомо.
Третейський суд при прийнятті рішення
вийшов за межі своєї компетенції та
прийняв рішення поза предметом спору.
Суд не мав права погашати грошовий борг
квартирою, яка була і є спільною
власнітю. Рішення третейського суду
позивач не отримував.

Позивач просить визнати мирову
угоду від 06.10.2008 року, між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про передачу спірної квартири
АДРЕСА_2 останньому замість грошового
боргу, визначеного простою розпискою
між вказаними сторонами - недійсною.
Скасувати рішення третейського суду
від 06.10.2008 року як таке, що не є
підвідомчим третейському суду.

11.02.2014р. ОСОБА_1 збільшив свої
позовні вимоги просив додатково
визнати третейську угоду між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 від 30.09.2008р. недійсною.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8
позовні вимоги підтримали за обставин,
викладених у позовній заяві, просили
позов задовольнити у повному обсязі.
Додатково ОСОБА_8 суду пояснив, що
спірна квартира придбана за кошти
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, однак незаконними
діями ОСОБА_3, квартира переоформленна
на ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_7 заперечив щодо
задоволення позовних вимог. Суду
пояснив, що 06.10.2008р. він в якості
третейського судді вирішував спір між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та ним затверджено
мирову угоду, якою за ОСОБА_6 визнано
право власності на квартиру АДРЕСА_2.
Будь - якого тиску зі сторни позивача чи
відповідачів на нього не було. Вважає
що рішення є законним. Просив відмовити
в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 позовні вимоги заперечив,
пояснив що його довірительці на праві
приватної власності належала квартира
за адресою АДРЕСА_2, яку вона подарувала
своїй матері- Чекашкіній К.П., та яка за
борг була передана ОСОБА_6 на підставі
чого було прийнято законне рішення.
Просив відмовити в задоволенні позову.

Преставник відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилась,
надала суду заяву в якій просила суд
розглядати справу у її відсутності.
Позовні вимоги не визнала та просила
суд залишити позов без задоволення
(а.с.85).

Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилася з невідомих суду
причин, хоча про місце та час розгляду
справи повідомлялася своєчасно та
належним чином про що свідчить
зворотнє повідомлення (а.с.76).

Суд відповідно до вимог ст. 169 ЦПК
України, вважає за можливе провести
розгляд справи у відсутності
відповідача ОСОБА_6, представника
відповідача ОСОБА_9 та відповідача
ОСОБА_5

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності,
приходить до висновку, що позов
підлягає залишенню без задоволення, з
наступних підстав.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України
суд розглядає справу не інакше як за
заявою осіб, в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів,
тобто кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Встановленим фактам
відповідають правовідносини, що
регулюються Цивільним кодексом
України.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про право власності на
квартиру в багатоповерховому будинку
№ 529 від 13.03.2007р. виданого Виконкомом
Вінницької міської ради ОСОБА_3, вона є
власницею квартири АДРЕСА_2 (а.с.62).

Відповідно до договору дарування
квартири від 15.05.2008р. посвідченого
приватним нотаріусом Бережанського
районного нотаріального округу
Тернопільської області ОСОБА_10, -
ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 квартиру
АДРЕСА_2 (а.с.64).

20.05.2008р. ОСОБА_5 отримала від
ОСОБА_6 кошти в сумі 70 000 доларів США, які
зобов'язалась йому повернути до 20.09.2008р.
В разі неповернення цих коштів ОСОБА_6
погодилась передати йому в рахунок
боргу квартиру АДРЕСА_2.

Згідно рішення третейського суду
для вирішення конкретного спору від
06.10.2008р. винесеного суддею Біланом В.В.,
затверджено мирову угоду, укладену
06.10.2008р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за якою:
визнано за ОСОБА_6 право власності на
цілу квартиру АДРЕСА_2.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
третейські суди» (в редакції, що діяла
станом на момент ухвалення рішення -
06.10.2008 р.) третейська угода - угода
сторін про передачу спору на вирішення
третейським судом. Відповідно до ст. 5
цього закону юридичні та/або фізичні
особи мають право передати на розгляд
третейського суду будь-який спір, який
виникає з цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом. Спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам цього
Закону. Тобто передумовою укладання
третейської угоди та однією з підстав
звернення до третейського суду є
наявність спору. За відсутності спору
між сторонами укладена між ними
третейська угода не відповідає вимогам
закону і є недійсною. В даному випадку
судом було оглянуто матеріали
третейської справи, оглянуто боргову
розписку укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
оглянуто копію позовної заяви ОСОБА_6
до ОСОБА_5, мирову угоду укладену
06.10.2008р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно ст. 2 Закону України «Про
третейські суди» третейський суд -
недержавний незалежний орган, що
утворюється за угодою або відповідним
рішенням заінтересованих фізичних
та/або юридичних осіб у порядку,
встановленому цим Законом, для
вирішення спорів, що виникають із
цивільних та господарських
правовідносин.

Згідно ст.ст. 1, 3Конституції
України - Україна є демократичною,
соціальною, правовою державою; права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, а утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Згідно ст. 55 ч.5, ст. 22 ч.2, ст. 64
Конституції України гарантуючи
судовий захист з боку держави,
Конституція України одночасно визнає
право кожного будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань і це
конституційне право не може бути
скасоване або обмежене.

Способами реалізації права кожного
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань у
сфері цивільних правовідносин є
звернення до третейського суду (у
передбаченому ЗУ «Про третейські суди»
випадках і порядку) та судовий захист.

Враховуючи положення ст.ст. 55, 64,
124 Конституції України, аналізуючи
зміст Закону України «Про третейські
суди», в редакції, що діяла станом на
06.10.2008 р., та ст. 17 ЦПК України
третейський суд як недержавний орган
має повноваження на вирішення спорів
тих осіб, з якими укладено угоду про
передачу спору на розгляд третейського
суду і ці повноваження третейського
суду не поширюються на спори, в яких,
крім цих осіб, сторонами є інші особи,
які не були сторонами третейської
угоди, або спори, які стосуються прав і
обов'язків інших осіб, що не є сторонами
третейської угоди. ОСОБА_1 не був
стороною у третейській угоді,
укладеній 06.10.2008 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5
та не має права на оскарження даної
угоди, рішення по даній угоді прийнято
судом без перевищення наданих йому
повноважень та в межах його
компетенції (ст. 27 Закону України «Про
третейські суди»).

В задоволені позовних вимог в
частині визнання третейської угоди від
30.09.2008р., рішення третейського суду від
06.10.2008р., також слід відмовити, з
наступних підстав.

Відповідно до ст.51 Закону України
«Про третейські суди» заяву про
скасування рішення третейського суду
може бути подано протягом трьох
місяців з дня прийняття рішення
третейським судом. Закон України «Про
третейські суди» не передбачає
можливості відновлення трьохмісячного
строку.

Згідно ч.7 ст.261 ЦК України
передбачено винятки з правил
встановлених ч.1,2 цієї статті, тобто в
разі, коли окремим законом встановлено
інший порядок. В даному випадку такий
виняток встановлений ст.51 Закону
України «Про третейські суди», яка
передбачає, що рішення третейського
суду може бути оскаржено на протязі
трьох місяців з дня його прийняття.
Зважаючи на те, що рішення третейського
суду постановлено 06.10.2008р. а позовна
заява про його скасування подана,
відповідно 23.12.2013р. позивачем пропущено
строк для їх оскарження.

Нормою ст. 51 ЗУ «Про третейські
суди» встановлено вичерпний перелік
підстав для скасування рішення
третейського суду. Такими підставами є:
справа, по якій прийнято рішення
третейського суду не підвідомча
третейському суду; рішення
третейського суду прийнято у спорі не
передбаченому третейською угодою, або
цим рішенням вирішені питання, які
виходять за межі третейської угоди;
третейську угоду визнано недійсною
компетентним судом; склад третейського
суду, яким прийнято рішення, не
відповідає вимогам ст.ст.16, 19 ЗУ «Про
третейські суди». В позовній заяві
відсутня жодна із підстав передбачених
ст.51 Закону України «Про третейські
суди», з яких може бути оскаржено, а
відповідно скасоване рішення
третейського суду.

Третейським судом 06.10.2008р. на
законних підставах затверджено мирову
угоду від 06.10.2008р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_11
Згідно ч.2 ст.220 ЦК України визначено, що
якщо сторони домовились щодо істотних
умов договору і відбулося повне або
часткове його виконання, але одна із
сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. Як
вбачається з рішення третейського
суду, саме з цих підстав судом було
затверджено мирову угоду від 06.10.2008р., а
тому рішення третейського суду є
законним. Зважаючи на це, твердження
позивача про визнання недійсним
договору, в зв'язку з тим, що він не
посвідчений нотаріально, не
ґрунтується на законі.

Згідно ст.51 ЗУ «Про третейські
суди» оскаржити рішення третейського
суду мають право лише сторони і у
випадках передбачених цим законом.
Оскільки, позивач по даній справі не
був стороною, яка приймала участь у
розгляді справи третейським судом
06.10.2008р., він не має права на оскарження
цих рішень.

Відповідно до ст. 388 ЦК України,
недобросовісним є такий набувач, який
знав або повинен був знати, що
відчужувач, у якого він отримав майно,
не має права його відчужувати. Оскільки
ОСОБА_5 отримала майно за договором
дарування, тобто вона не знала та не
могла знати про те, що відчужувач, у
якого вона отримала майно, не має права
його відчужувати, вона є добросовісним
набувачем. Більш того, будь-яких
заборон, обтяжень та обмежень на момент
вчинення даних угод та винесення
рішень третейськими судами не було.

Враховуючи викладені обставини в
їх сукупності, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог та застосуванні
наслідків спливу строку позовної
давності та необґрунтованістю
позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України, суд вважає необхідним судові
витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 55, 64, 124 Конституції
України, Законом України «Про
третейські суди» в редакції, що діяла
станом на 06.10.2008 р., ч. 3 ст. 215 ЦК України,
ст. ст. 5, 8, 10, 11, 17, 60,169, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_2, який
діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування
рішення третейського суду та визнання
третейської угоди недійсною -
відмовити.

Судові витрати залишити за
заявником.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області протягом 10 днів з
дня її проголошення.

Суддя: