У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Іваненко Ю.Г.,

Євграфової Є.П.,
Касьяна О.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення; за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання договору
відновлювальної кредитної лінії та
іпотечного договору недійсними, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Чернігівського обласного управління
АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України» (далі
- АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, посилаючись на те, що 14
квітня 2005 року між АТ «Ощадбанк» в
особі керуючого філією Ічнянським
відділенням АТ «Ощадбанк» № 3260 Драган
Н.А. та ОСОБА_3 було укладено договір
відновлюваної кредитної лінії на суму
150 тис. грн. зі сплатою 21 % річних
терміном на 60 місяців.

Відповідно до додаткових договорів від
07 березня 2006 року № 02 та від 05 квітня 2006
року № 03 банк надав позичальнику
кредит (транш) у розмірі 35 тис. грн. та 32
100 грн. відповідно.

На забезпечення виконання зобов'язань
вказаного кредитного договору 14 квітня
2005 року між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено іпотечний договір, згідно з
яким останній надав, а банківська
установа прийняла в іпотеку житловий
будинок з господарськими спорудами по
просп. Леніна, 11 у с. Тростянець
Ічнянського району Чернігівської
області.

Рішенням Ічнянського районного суду
Чернігівської області від
10 жовтня 2007 року з ОСОБА_3 на користь
банку стягнуто заборгованість за
договором відновлювальної кредитної
лінії від 14 квітня 2005 року № 133 у
розмірі 193 792 грн. 64 коп.

У зв'язку з тим, що зобов'язань за
кредитним договором ОСОБА_3 не
виконав, позивач просить звернути
стягнення на предмет іпотеки та
виселити відповідачів зі спірного
будинку.

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до
АТ «Ощадбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про
визнання договору відновлювальної
кредитної лінії та іпотечного договору
недійсними, посилаючись на те, що кошти,
отримані ОСОБА_3 в АТ «Ощадбанк» були
використані не на користь сім'ї, а були
перераховані на рахунок ВАТ
«Племзавод» Тростянець», що
підтверджується платіжним документом
банку від 14 квітня 2005 року та договором,
укладеним того ж дня між ОСОБА_3 та
племзаводом.

Рішенням Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 26
жовтня 2009 року та від 14 грудня 2009 року,
частково зміненим рішенням
апеляційного суду Чернігівської
області від 12 січня 2010 року, у виконання
зобов'язань за договорами від 14 квітня
2005 року та 07 березня 2006 року, укладеними
між банком та ОСОБА_3, стягнуто з ВАТ
«Племзавод» Тростянець» на користь
ОСОБА_3 225 046 грн. 97 коп., однак
враховуючи, що завод було визнано
банкрутом, та за відсутності майна у
банкрута вимоги ОСОБА_3 залишились без
задоволення.

Вважає також, що при зверненні
стягнення на предмет іпотеки - будинок
ОСОБА_3, незаконно буде звернено
стягнення на земельну ділянку, належну
останньому на праві власності, яка
предметом іпотеки не була.

Рішенням Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 24
січня 2014 року позовні вимоги АТ
«Ощадбанк» про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення
задоволено.

У рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_3 за договором відновлюваної
кредитної лінії від 14 квітня 2005 року №
133 в сумі 228 489 грн. 68 коп., яка
складається з несплаченого основного
боргу за кредитом у розмірі 149 927 грн. 93
коп., пені за несвоєчасну сплату
кредиту в розмірі 23 238 грн. 83 коп.,
відсотків за користування кредитом у
розмірі 46 036 грн. 18 коп. та пені за
несвоєчасну сплату відсотків у розмірі
9 286 грн. 74 коп., звернуто
стягнення на предмет іпотеки ‒?
житловий будинок АДРЕСА_1, який
належить на праві приватної власності
ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних
торгів із зазначенням, що початкова
ціна предмета іпотеки встановлюється
на рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 з будинку по АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь АТ «Ощадбанк» по 761
грн. 63 коп. судового збору.

Повернуто АТ «Ощадбанк» з державного
бюджету Ічнянського району 44 грн. 02
коп., судового збору за квитанцією № 22090
сплаченого останнім 09
листопада 2012 року у філії
Чернігівського обласного управління
АТ «Ощадбанк» м. Чернігів, у зв'язку зі
зменшенням розміру позовних вимог.

У поновленні строку позовної давності
та в задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 23 квітня
2014 року рішення Ічнянського
районного суду Чернігівської області
від 24 січня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог АТ
«Ощадбанк» скасовано, ухвалено в цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог АТ
«Ощадбанк» відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі АТ «Ощадбанк»
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції в частині вирішення її
зустрічних позовних вимог, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити в цій частині нове
рішення про визнання причин пропуску
строку позовної давності поважними та
задоволення її зустрічних позовних
вимог.

Касаційна скарга АТ «Ощадбанк»
підлягає задоволенню частково, а
касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає
відхиленню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог банку та ухвалюючи в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
апеляційний суд виходив із того, що
внаслідок звернення стягнення на
предмет іпотеки ‒? житловий будинок з
господарськими спорудами буде
припинено право власності ОСОБА_3
на земельну ділянку, яка предметом
іпотечного договору не є та її вартість
при зверненні стягнення в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором врахована не буде, що
призведе до порушення прав ОСОБА_3

Проте погодитися з таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності ‒? на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк,
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Установлено, що 14 квітня 2005 року між АТ
«Ощадбанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір відновлювальної
кредитної лінії № 133, за умовами
якого банк надав позичальнику на
умовах цього договору кредит у сумі 150
тис. грн., а позичальник зобов'язався
повернути ці кошти, сплатити проценти
за користування кредитом у розмірі 21 %
річних, комісійні винагороди та інші
платежі в порядку, на умовах та в
строки, визначені цим договором. Кредит
надавався для споживчих потреб,
строком на 60 місяців, з остаточним
терміном повернення кредиту не пізніше
13 квітня 2010 року.

Того ж дня до договору відновлюваної
кредитної лінії від 14 квітня 2005 року
№133 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3
укладені додаткові договори на
загальну суму 217 100 грн. зі строком
повернення суми отриманого кредиту ‒?
13 квітня 2010 року.

Згідно з видатковим касовим ордером
від 14 квітня 2005 року № 1 отримувачем
кредиту є ОСОБА_3, а не ВАТ «Племзавод
«Тростянець».

14 квітня 2005 року ОСОБА_3 отримав кредит
в Ічнянському відділі АТ «Ощадбанк» №
3260 у розмірі 150 тис. грн., а також за
видатковим касовим ордером № 03
отримано 35 тис. грн., за видатковим
касовим ордером № 04 - 32 100 грн.

Окрім того, відповідно до кредитної
заявки від 14 квітня 2005 року кредит
отримував сам ОСОБА_3 як фізична особа
для споживчих потреб, а не для
господарських цілей ВАТ «Племзавод
«Тростянець».

Із метою забезпечення виконання
вказаного кредитного договору 18
квітня 2005 року АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3
уклали договір іпотеки, за умовами
якого відповідач надав в іпотеку
належний йому житловий будинок з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1
загальною вартістю 106 645 грн.

15 квітня 2005 року секретарем
Виконавчого комітету Тростянецької
сільської ради Ічнянського району
Чернігівської області посвідчено
правильність підпису ОСОБА_4 на її
заяві, якою вона надала згоду на
передачу в іпотеку її чоловіком ОСОБА_3
набутого в період шлюбу будинку по
АДРЕСА_1

Для забезпечення зобов'язань за
кредитним договором від 14 квітня 2005
року № 133 фізичної особи ОСОБА_3 було
укладено договір застави від 21 квітня
2005 року між АТ «Ощадбанк» та ВАТ
«Племзавод «Тростянець» з передачею в
заставу належного заставодавцеві
рухомого майна - предмета застави,
визначеного у ц. 1.2 цього договору.

Рішенням Ічнянського районного суду
Чернігівської області від
10 жовтня 2007 року стягнуто з ОСОБА_3 на
користь АТ «Ощадбанк» заборгованість
за кредитом у сумі 149 927 грн. 93 коп.,
нараховані відсотки в розмірі 41 916 грн.
27 коп., 1 918 грн. 44 коп. на повернення
державного мита та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, а всього ‒? 193 792 грн. 64
коп.

30 жовтня 2007 року відкрито виконавче
провадження, яке не закінчено.

На виконання ухвали господарського
суду Чернігівської області
від 11 лютого 2014 року оголошено аукціон
з продажу рухомого майна, що належить
підприємству-банкруту ВАТ «Племзавод
«Тростянець» на 24 березня 2014
року, із початковою вартістю лота 211 628
грн. 68 коп. без можливості її зниження в
ході аукціону.

Однак 24 березня 2014 року аукціон
проведено не було у зв'язку з
відсутністю заяв на участь у аукціоні
та призначено наступне проведення
аукціону з реалізації заставленого
майна на 16 травня 2014 року.

Проте суд апеляційної інстанції при
прийнятті рішення про відмову в
задоволенні позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки не
з`ясував та не перевірив доводів
позивача про те, що, не дивлячись на
рішення судів про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
зобов`язання боржника перед позивачем
не виконані.

Чинним законодавством України не
встановлено будь-яких обмежень права
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки, наданого
майновими поручителями, у разі
наявності невиконаних рішень суду про
стягнення боргу з позичальника та
доказів неможливості здійснення
стягнення. Тому ця обставина не може
бути підставою для відмови в
задоволенні таких вимог позивача.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
іпотеку» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) у
разі передачі в іпотеку будівлі
(споруди) іпотека також поширюється на
належну іпотекодавцю на праві
власності земельну ділянку або її
частину, на якій розташована
відповідна будівля (споруда) і яка
необхідна для використання цієї
будівлі (споруди) за цільовим
призначенням. Якщо ця земельна ділянка
належить іншій особі і була передана
іпотекодавцю в оренду (користування),
після звернення стягнення на предмет
іпотеки його новий власник набуває
права і обов'язки іпотекодавця за
правочином, яким встановлено умови
оренди (користування).

Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки
предметом іпотеки є жилий будинок з
відповідними господарськими
спорудами.

Згідно з п. 1.3 договору іпотеки ОСОБА_3
передано предмет іпотеки, розміщений
на земельній ділянці площею 4200 кв. м.

Однак апеляційний суд, ухвалюючи
рішення, не звернув уваги на те, що
передаючи в іпотеку будинок та споруди,
іпотека також поширилася на належну
іпотекодавцю на праві власності
земельну ділянку, на якій розташоване
вказане нерухоме майно, площею,
зазначеною в договорі іпотеки.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог
ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на вказане
уваги не звернув та не визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення; наявності інших фактичних
даних, які мають значення для вирішення
справи; правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинно бути зазначено
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного
суду в частині вирішення позовних
вимог АТ «Ощадбанк» підлягає
скасуванню з направленням справи в цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні зустрічних позовних вимог,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4
пропущено строк позовної давності для
звернення до суду з таким позовом,
оскільки матеріали справи містять
докази надання ОСОБА_4 15 квітня 2005 року
згоди на передачу в іпотеку спірного
житлового будинку. Зміст указаної
заяви доводить, що, надаючи згоду на
передачу в іпотеку житлового будинку,
ОСОБА_4 було відомо про договір
відновлюваної кредитної лінії від 14
квітня 2005 року, укладений її чоловіком.
Доводи ОСОБА_4 не ґрунтуються на
матеріалах справи і не можуть бути
підставою для поновлення пропущеного
процесуального строку звернення до
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення апеляційного
суду Чернігівської області
від 23 квітня 2014 року в частині
залишення без змін рішення Ічнянського
районного суду Чернігівської області
від 24 січня 2014 року щодо вирішення
зустрічних позовних вимог слід
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Чернігівського обласного управління
АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 23 квітня
2014 року в частині вирішення позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення скасувати, справу
в цій частині направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 23 квітня
2014 року в частині залишення без
змін рішення Ічнянського районного
суду Чернінгвської області від 24 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:
М.В. Дем'яносов

Є.П.
Євграфова

Ю.Г.
Іваненко

О.П.
Касьян