У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.,

Черненко
В.А., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, треті
особи: Лісниківська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області, Києво-Святошинський районний
відділ Київської обласної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» при
Державному комітеті України із
земельних ресурсів, Управління
Держкомзему у Києво-Святошинському
районі Київської області, про усунення
перешкод у здійснені права власності;
за зустрічним позовом ОСОБА_8 до
Лісниківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, Управління Держкомзему у
Києво-Святошинському районі Київської
області, Києво-Святошинського
районного відділу Київської обласної
філії державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»,
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_9,
треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, про визнання
незаконним та скасування рішень
Лісниківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельні ділянки, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_19,
на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 28 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року позивачі звернулися до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що вони є власниками
земельних ділянок в с. Лісники
Києво-Святошинського району Київської
області на підставі відповідних
державних актів на право власності на
земельні ділянки. ОСОБА_4 зазначено, що
вона разом з геодезистом не змогла
потрапити до власної земельної
ділянки, оскільки їй було повідомлено,
що власником зазначеної ділянки є
ОСОБА_8 За наслідком перевірки
геодезистом по базі ИН-4 дійсності
факту накладання координат і наявності
інформації щодо відповідача як
власника зазначеної земельної ділянки
площею 1,9036 га виявилося, що накладки на
даній місцевості немає та у базі даних
на ОСОБА_8 відсутня реєстрація права
власності на земельну ділянку. ОСОБА_4
звернулася до правоохоронних органів
із заявою про факт самовільного
зайняття невідомими особами земельної
ділянки, після чого представники
правоохоронних органів разом з нею
прибули на місце розташування
земельної ділянки. Туди ж прибули інші
особи, які пред'явили документи на
підтвердження права власності
відповідача на земельну ділянку площею
1,9037 га. Тому вона звернулася до
прокурора Києво-Святошинського району
із заявою про проведення відповідної
перевірки із залученням управління
Держкомзему у Києво-Святошинському
районі. За наслідками перевірки
прокуратурою Києво-Святошинського
району зазначених фактів позивачам
стало відомо, що Лісниківською
сільською радою Києво-Свяшинського
району Київської області ОСОБА_8
земельна ділянка не виділялася; що
відсутні у базі координат кадастровий
номер земельної ділянки відповідача та
у Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на земельну
ділянку №? 928 державної
реєстрації на ім'я ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_8 пред'явив зустрічний
позов, у якому зазначав, що 21 червня 2002
року він придбав у ОСОБА_20 земельну
ділянку площею 0,1486 га, що знаходилась
по АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
посвідчений державним нотаріусом
Першої Київської обласної державної
нотаріальної контори Дудкіною Н.В. Дана
земельна ділянка належала ОСОБА_20 на
підставі державного акта на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-КВ № 017920, виданого виконкомом
Лісниківської сільської ради 5 квітня
2002 року на підставі рішення цього ж
виконкому від 23 листопада 1996 року за
№ 46/87, зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 711.
Зазначений договір 10 вересня 2003 року
був зареєстрований в Лісниківській
сільській раді Києво-Святошинського
району Київської області. Після смерті
батька - ОСОБА_22, він (ОСОБА_8) став
власником земельної ділянки площею 1,7587
га, що знаходилася по АДРЕСА_2, про що
йому було видано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, посвідчене
державним нотаріусом Першої Київської
державної нотаріально контори ОСОБА_23
та зареєстрованим в реєстрі за № 5-5006.
Дана земельна ділянка належала ОСОБА_22
згідно державного акта на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-КВ № 015119, наданого Лісниківською
сільською радою 29 жовтня 2001 року на
підставі рішення виконкому
Лісниківської сільської ради № 10/32 від
22 вересня 1998 року та договорів
купівлі-продажу від 21 вересня 2001 року, 26
жовтня 2001 року, 6 жовтня 1999 року, 20
лютого 2001 року, 6 лютого 1999 року, 19
травня 1999 року та зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 662.
Зазначене свідоцтво також було
зареєстровано в Лісниківській
сільській раді 10 вересня 2003 року. В
результаті об'єднання двох
вищевказаних земельних ділянок 30
жовтня 2003 року йому було видано
державний акт серії КВ № 002393 на право
власності на земельну ділянку площею
1,9037 га, що знаходиться по АДРЕСА_2,
цільове призначення якої - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку. Кадастровий номер
даної земельної ділянки :01:001:0006.
Зазначений державний акт був
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорі оренди землі за №? 928.

У квітні 2010 року він випадково
дізнався, що належну йому на праві
власності земельну ділянку незаконно
поділили між собою чотирнадцять
сторонніх осіб, які на підставі
відповідних рішень Лісниківської
сільської ради від 26 грудня 2008 року в
період з лютого по травень 2009 року
отримали державні акти на право
власності на земельну ділянку, а саме:
ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7,
ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_9,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

Крім того, згідно листа Київської
обласної філії ДП «Центр державного
земельного кадастру» від 15 липня 2010
року вищевказані земельні ділянки, які
належать третім особам, мають перетин
із земельною ділянкою, яка перебуває у
його власності.

Тому ОСОБА_8 просив суд визнати
незаконними та скасувати відповідні
рішення Лісниківської сільської ради
Києво-Святгошинського району
Київської області від 26 грудня 2008 року,
визнати недійсними відповідні
державні акти на право власності на
земельну ділянку, визнати незаконними
та скасувати записи про реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 серпня 2012 року
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 7
листопада 2011 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 14 травня 2012 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області
від 27 червня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 28 листопада 2013
року, позовні вимоги ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_8 усунути
порушення права власності ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
земельні ділянки та відновити
становище, яке існувало до порушення їх
прав, шляхом вчинення дій: звільнення
самовільно зайнятих земельних ділянок
за власний рахунок, в тому числі і від
сторонніх осіб, будівель, споруд, та
інших речей, знесення паркану,
приведенню земельних ділянок у
придатний для використання за цільовим
призначенням стан. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_8 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8
- ОСОБА_19, посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_8, виходив із того, що
останній не надав суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
реєстрації свого права власності на
земельну ділянку площею 1,9037 га. Окрім
того, проаналізувавши письмові докази
по справі, суди обох інстанцій дійшли
висновку про те, що земельна ділянка
ОСОБА_8 не накладається на земельні
ділянки, які були видані рішенням
Лісниківської сільської ради від 26
грудня 2008 року чотирнадцятьом
громадянам, а тому приймаючи вказане
рішення Лісниківська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області діяла в межах повноважень, не
порушуючи нічиїх прав, в тому числі і
права власності ОСОБА_8

Проте з такими висновками повністю
погодитися не можна.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Скасовуючи попередні рішення судів
першої та апеляційної інстанції суд
касаційної інстанції у своїй ухвалі
від 15 серпня 2012 року зазначав, що судами
не встановлені обставини, які
підлягають обов'язковому доказуванню,
а саме коли і на підставі яких рішень чи
правочинів сторони набули прав на
земельні ділянки, якими доказами
підтверджені ці обставини, та чи були
ці докази належні, допустимі та надані
суду для огляду в оригіналі. Також
судами в порушення процесуальних норм
не було перевірено обставини щодо
наявності державного акту на ім'я
ОСОБА_25, який містить такий самий як у
ОСОБА_8 кадастровий номер, при тому що
земельні ділянки різні за площею і
відрізняються розташуванням, та
взагалі не встановлено
місцезнаходження спірних земельних
ділянок.

Суд першої інстанції, в порушення
вказівок, наданих судом касаційної
інстанції, не встановив наведених вище
обставин, не вказав мотивів з яких він
відхилив доводи ОСОБА_8, якими він
обґрунтовував свій зустрічний позов.
Зокрема, судом не надано жодної оцінки
доводам ОСОБА_8 щодо набуття ним права
власності на спірну земельну ділянку
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом після померлого
ОСОБА_22 та договорів купівлі-продажу
від 21 червня 2002 року, 21 вересня
2001 року, 26 жовтня 2001 року, 6 жовтня 1999
року, 20 лютого 2001 року, 6 лютого 1999 року
та 19 травня 1999 року, на що наголошував
ОСОБА_8 у своєму позові.

Крім того, висновок суду першої
інстанції про те, що земельна ділянка
ОСОБА_8 та земельні ділянки позивачів
за первісним позовом розташовані у
різних кадастрових кварталах, а тому їх
накладення одна на одну є неможливим,
ґрунтується на припущенні та
суперечить висновку суду, викладеному
у тому ж рішенні про те, що ОСОБА_8 все ж
таки порушує права позивачів, а тому
зобов'язаний усунути порушення їх прав
власності та відновити становище, яке
існувало до порушення їх прав, шляхом
вчинення певних дій.

З'ясування вищевказаних обставин, які
мають значення для справи, потребує
спеціальних знань, а тому у справі
необхідно було провести
земельно-технічну експертизу щодо
накладення земельної ділянки ОСОБА_8 на
земельні ділянки інших громадян.

Апеляційний суд, залишаючи без змін
рішення суду першої інстанції, не
усунув допущених судом першої
інстанції порушень, та не надав жодної
оцінки висновку спеціаліста № 8 від 8
липня 2010 року, на який ОСОБА_8 посилався
в обґрунтування свого позову.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними та обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 -
ОСОБА_19, задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 28
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

В.А.
Черненко

С.Ф. Хопта