Справа № 452/1920/13
Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/783/4380/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:судді Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря:
Іванової О.О.,

з участю: представників
позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_4 на рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 29 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист
честі, гідності , ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року позивач звернулася в
суд з позовом до відповідача про захист
гідності та честі, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди.

Просила:

зобов»»язати відповідача вибачитись у
неї при депутатах районної ради на
засіданні сесії, або міської ради за
приниження її честі та гідності та
розповсюдження відомостей, які не
відповідають дійсності;

стягнути з відповідача на її користь
210058 грн відшкодування моральної шкоди

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що вона працює заступником
міського голови з питань діяльності
виконавчих органів Новокалинівської
міської ради з листопада 2010 року. З
квітня 2013 року відповідачем у різний
спосіб поширюються неправдиві
відомості щодо неї, як заступника
міського голови.

Так, 20.04.2013 року відповідач написав
заяву на ім»я начальника Самбірського
МРВ УМВС України у Львівській області
про те, що нібито нею порушується
законодавство, створюються умови для
зловживання , корупції при влаштуванні
дітей у дитячий дошкільний заклад та
те, що вона бере взятки за влаштування
дітей в дошкільну установу. З цього
приводу було відкрито кримінальне
провадження від 20.04.2013 року за №
0000031, яке після проведення
перевірки закрито, у зв»язку з
відсутністю події кримінального
правопорушення.

20.05.2013 року відповідач на зборах
громадян біля приміщення міської ради,
обізвав аферисткою та шантажисткою (
присутні вісім чоловік). З цього
приводу вона звернулась із заявою у
райвідділ міліції у зв»язку з
перешкоджанням їй у депутатській
діяльності. Крім того відповідач у
усній формі поширює неправдиві дані
щодо неї між мешканцями міста.

В заяві у Самбірську міжрайонну
прокуратуру відповідач оскаржує її
прийняття на роботу у зв»язку з
відсутністю у неї відповідної освіти.

Всі ці висловлювання принижують її
честь та гідність, ділову репутацію.
Дані висловлювання не підтверджені
ніякими даними , а є надуманими
відповідачем з метою приниження її
честі та гідності, ділової репутації,
її очернення, яке може вплинути в
майбутньому на її подальшу роботу. Все,
що стверджує відповідач у своїх
заявах, є надумане з метою приниження
ділової репутації та звільненням її з
роботи. Після цих дій у неї погіршився
стан здоров»я, на медикаментозне
лікування вона витратила більше
тисячі гривень. Таке поширення
неправдивих даних може вплинути на її
подальшу роботу, оскільки її посада є
виборна і залежить від вибору
мешканців міста.

Неправомірними діями відповідач
порушив її право на повагу честі та
гідності, їй була завдана моральна
шкода, яка полягає у душевних
стражданнях, які вона зазнала після
цих заяв та сказаних слів та приниженні
її честі та гідності відповідачем.
Розмір грошового відшкодування
визначила в сумі 210058 грн, який
визначила залежно від глибини її
душевних страждань та майбутніх втрат
в разі її не обрання на виборну посаду
через поширення неправдивих
відомостей відповідачем.

Рішенням Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 29 квітня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вищезазначеним
рішенням позивачем подано апеляційну
скаргу у якій просить скасувати
оскаржуване рішення і ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги .

В обґрунтування апеляційної
скарги зазначила, що оскаржуване
рішення вважає незаконним та
необґрунтованим , таким, що винесене з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, оскільки:

У оскаржуваному рішенні суд проводить
ототожнення її як позивача по справі,
виключно як заступника голови з питань
діяльності виконавчих органів м. Новий
Калинів, при цьому не береться до уваги,
що позов нею подавався від імені
фізичної особи ,якій нанесена шкода
неправомірними діями відповідача;

Поширені відповідачем відомості
носять образливий, наклепницький
характер, порушуючи ст.62 Конституції
України, та ч.1 ст.11 Загальної
Декларації прав людини, проголошеної
Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948
року. У своїх ж листах відповідачем
постійно наголошується про скоєння нею
злочинів. Дії відповідача ганьблять її
честь , гідність, як людини, жінки,
матері, депутата районної ради,
керівника фракції та державного
службовця;

Відповідач у своїх зверненнях ,
викладає не судження, а факти , чим
грубо порушує вимоги ст.10 Європейської
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, яку суди повинні
застосовувати;

в судовому засіданні встановлено і
підтверджено показами свідків, що
дійсно відповідач висловлювався біля
приміщення Новокалинівської міської
ради у присутності понад 10 осіб в її
сторону , що вона є шантажисткою,
аферисткою ;

позивач в судовому засіданні не
підтвердив (не подав жодного доказу)
своїм висловлюванням, а тому такі
відомості не відповідають дійсності та
принижують її честь , гідність та
ділову репутацію, тобто апелянт вважає,
що її позов в цій частині вимог є
обґрунтованим та підлягав
задоволенню, що не було враховано
місцевим судом;

вважає, що нею підтверджено докази,
підтверджуючі її душевні страждання
та суттєве погіршення стану здоров»я,
а розмір заявленого нею морального
відшкодування визначено з врахуванням
вимог розумності та справедливості;

в судовому засіданні 29 квітня 2014
року не було здійснено огляду
матеріалів справи, не надано їй та її
представнику виступити в судових
дебатах.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників позивача,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог ,
заявлених у суді першої інстанції ,
колегія суддів не знаходить підстав
для задоволення апеляційної скарги з
наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що:

звернення відповідача із заявою
від 16.04.2013 року до Самбірського
міжрайонного прокурора , є реалізацією
особи права на звернення , яке
передбачене ст.40 Конституції України
та Законом України « Про засади
запобігання і протидії корупції», не є
поширенням недостовірної інформації ,
не містить обгрунтування приниження
честі, гідності, а відтак не вбачив
порушення особистих немайнових прав
позивачки;

оскільки в письмових зверненнях
відповідача не було поширено
недостовірної інформації щодо
позивача і примусове вибачення , як
спосіб судового захисту гідності
честі чи ділової репутації за
поширення неправдивої інформації на
який покликається позивачка не
передбачений ст.ст.16, 277 ЦК України , то
підстави для задоволення в цій частині
відсутні;

висловлювання відповідача в
присутності понад десяти громадян щодо
позивача , а саме названня її
шантажисткою , аферисткою, суд
розглядав як оціночні судження,
суб»єктивна думка відповідача, яка
висловлена в непристойній формі;

з урахуванням усіх обставин
справи, суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивачкою не подано
належних доказів в підтвердження
заподіяної їй моральної шкоди, яка
полягала б в зміні позитивної оцінки
позивача, як особи та заступника
міського голови з боку мешканців м.
Новий Калинів,погіршенні стану
здоров»я, фізичним стражданням,
наявності причинного зв»язку між діями
відповідача та заподіяною шкодою;

із наявних у справі документів та
доказів не встановлено, що внаслідок
висловлювань відповідача стан
здоров»я позивача погіршився із-за
чого вона лікувалась, та перенесла
душевні страждання і їй заподіяна
моральна шкода у розмірі 210058 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, зважаючи на наступне.

Так , у відповідності до
роз»яснень, наведених у п.п. 15,16
Постанови Пленуму Верховного Суду від
27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право. Відповідно до статті 40
Конституції України усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. Суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо
цей орган компетентний перевірити
таку інформацію та надати відповідь,
проте в ході перевірки інформація не
знайшла свого підтвердження, вказана
обставина не може сама по собі бути
підставою для задоволення позову,
оскільки у такому випадку мала місце
реалізація особою конституційного
права, передбаченого статтею 40
Конституції, а не поширення
недостовірної інформації. У випадку
звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про
поширення відомостей). Разом з тим
наявність у такому зверненні завідомо
неправдивих відомостей, а також у разі
встановлення, що для звернення особи до
вказаних органів не було жодних
підстав і було викликано не наміром
виконати свій громадський обов'язок
або захистити свої права, свободи чи
законні інтереси, тягне
відповідальність, передбачену
законодавством України.

Необхідно зазначити, що в
матеріалах справи відсутня заява
відповідача від 20.04.2013 року на ім»я
начальника Самбірського МРВ УМВС
України у Львівській області, на яку
позивач покликається як на доказ
підтвердження її позовних вимог ,
натомість наявна копія заяви
відповідача на ім»я Самбірського
міськрайонного прокурора від 11.04.2013
року ( а.с.75 ), яка була внесена в ЄРДР за
№ 0000031 від 20.04.2013 року. Відсутня в
матеріалах справи і заява у Самбірську
міжрайонну прокуратуру у якій, як
стверджує позивач відповідач
оскаржував її прийняття на роботу у
зв»язку з відсутністю у позивача
відповідної освіти. Отже, позивачем не
доведено факту звернення відповідача
із заявою до Самбірського
міськрайонного прокурора у якій
оскаржувалося б прийняття позивача на
роботу.

Щодо звернення відповідача із заявою
до Самбірського міськрайонного
прокурора від 11.04.2013 року ( а.с.75 ) , то ця
заява була подана відповідачем у
правоохоронні органи і це звернення
було викликано наміром відповідача
захистити свої права на позачергове
зарахування його дитини до дошкільного
навчального закладу та не містило
відомостей, які можна було б розглядати
як завідомо неправдиві. Таким чином,
факт вищезазначеного звернення
відповідача до прокуратури не міг сам
по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки не містив
сукупності всіх обставин, які давали б
підстави для висновку про наявність у
діях відповідача юридичного складу
правопорушення, яке посягало б на честь
і гідність та ділову репутацію
позивача.

Колегія суддів погоджується також з
тим, що , що висловлювання відповідача
щодо позивача, а саме названня її
шантажисткою , аферисткою, суд першої
інстанції підставно розглянув як
оціночні судження, які не могли бути
підставою для задоволення вимог про
відшкодування моральної шкоди.

Не заслуговують на увагу і доводи
апелянта щодо того, що в судовому
засіданні 29 квітня 2014 року судом
першої інстанції не було здійснено
огляду матеріалів справи і не надано
позивачу та її представнику виступити
в судових дебатах, оскільки огляд
матеріалів справи і судові дебати були
проведені судом першої інстанції в
судовому засіданні 28.04.2014 року ( а.с. 173 ).

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Враховуючи вищезазначені
положення законодавства та обставини
справи в їх об»єктивній сукупності
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить відхилити, оскаржуване
рішення- залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 29 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.