Справа № 0308/7942/12 Головуючий у 1
інстанції: Пушкарчук В.П. Провадження №
22-ц/773/63/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Мельничук Т.Ю.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

представника органу опіки та
піклування - Гордіюк Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення
на іпотечне майно та виселення за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25 липня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25 липня 2013 року позов
задоволено частково.

Постановлено в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ VO00GA00000095 від 9 листопада 2007 року, в
розмірі 582241,39 дол. США - звернути
стягнення на цілий житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами,
загальною площею 419,7 кв.м., житлова
площа - 181,5 кв.м., який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, та земельну ділянку,
загальною площею 0,12 га, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідачів договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням кадастрового номеру
земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

Виселити відповідачів ОСОБА_3, 1973 року
народження, ОСОБА_5, 1981 року
народження, а також ОСОБА_6, 2006 року
народження, ОСОБА_7, 2004 року народження,
ОСОБА_8, 2003 року народження, які
зареєстровані та проживають у
житловому будинку (предмет іпотеки),
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
зі зняттям з реєстраційного обліку у
органах МВС України, до повноважень
якого входять питання громадянства,
іміграції та реєстрації фізичних осіб,
компетенція якого територіально
поширюється на адресу вказаного
будинку.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 в користь ПАТ
КБ «Приватбанк» 3433,60 грн. сплаченого
судового збору по 1716,80 грн. з кожного.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 28
листопада 2013 року заяву відповідача
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
суду залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, порушив
норми матеріального та процесуального
права. Просить заочне рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги залишити без
задоволення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
та його представник ОСОБА_4, кожен
окремо, апеляційну скаргу підтримали з
підстав, в ній зазначених.

Представник позивача ОСОБА_2
заперечила апеляційну скаргу.

Представник органу опіки та піклування
Гордіюк Л.Т. висловила думку про те, що
виходячи з інтересів дітей, апеляційна
скарга є обґрунтованою.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
цивільної справи, оглянувши оригінали
документів у кредитній справі,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність і обґрунтованість заочного
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а заочне рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_3 не виконує належним
чином своїх зобов'язань щодо
повернення коштів по укладеному 9
листопада 2007 року кредитному договору,
в результаті чого станом на 27 квітня 2012
року утворилась заборгованість в
розмірі 582241,39 дол. США, в зв'язку з чим
задоволено вимогу позивача про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості та
виселення відповідачів.

Висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим в судовому
засіданні обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом встановлено, що 9 листопада 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № VO00GA00000095,
відповідно до якого останньому було
надано кредитні кошти готівкою через
касу в розмірі 300000 дол. США на споживчі
потреби, а також у розмірі 73000 дол.
США на сплату страхових платежів, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення по 9
листопада 2027 року. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 3736,13
дол. США для погашення заборгованості
за кредитним договором, що складається
із заборгованості по погашенню
кредиту, відсоткам та винагород (а.с.
17-22).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 9
листопада 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено
договір іпотеки № VO00GA00000095, посвідчений
приватним нотаріусом Луцького
районного нотаріального округу ОСОБА_9
і зареєстрований в реєстрі за № 11787, за
яким передано в іпотеку банку нерухоме
майно, а саме:

- цілий житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами, загальною
площею 419,7 кв.м., житлова площа - 181,5 кв.м.,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
що належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу житлового будинку,
посвідченого приватним нотаріусом
Луцького міського нотаріального
округу ОСОБА_10 12 жовтня 2007 року і
зареєстрованому в реєстрі за № 8332;

- земельну ділянку загальною площею 0,12
га, яка знаходиться в АДРЕСА_2,
на якій розташований житловий будинок
з надвірними будівлями та спорудами,
який набутий на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
посвідченого приватним нотаріусом
Луцького міського нотаріального
округу ОСОБА_10 12 жовтня 2007 року № 8333.

Загальна вартість предмету іпотеки
згідно п. 35.5 договору іпотеки від 9
листопада 2007 року становить 2171500 грн.
(а.с. 29, 30).

У зв'язку з невиконанням позичальником
умов кредитного договору станом на 27
квітня 2012 року утворилась
заборгованість в сумі 582241,39 дол. США, з
яких 301355,34 дол. США заборгованості за
кредитом, 103225,02 дол. США заборгованості
за процентами за користування
кредитом, 22800 дол. США заборгованості за
комісією за користування кредитом,
127105,45 дол. США пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором, 250
грн. штрафу (фіксована частина), 221517,08
грн. штрафу (процентна складова) (а.с.
10-16).

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, у встановлений строк
(термін).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначається спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої
статтею 38 цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

За умовами п. 18.8.1 договору іпотеки №
VO00GA00000095 від 9 листопада 2007
року банк, як іпотекодержатель, має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки у випадку, якщо в момент
настання термінів виконання будь-якого
із зобов'язань, передбачених кредитним
договором, вони не будуть виконані (а.с.
26).

Встановлені судом обставини щодо
порушення відповідачем ОСОБА_3
договірних зобов'язань
підтверджуються наявними у справі
доказами, а саме кредитним договором
від 9 листопада 2007 року, договором
іпотеки від 9 листопада 2007 року,
укладеними між сторонами, розрахунком
заборгованості.

За таких обставин суд першої інстанції
зробив правильний висновок про
наявність підстав для звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення мешканців.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім
випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги про
порушення прав малолітніх дітей
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки як
вбачається з оглянутих в судовому
засіданні будинкових книг, довідок про
склад сім'ї на час укладення договору
іпотеки в будинку по АДРЕСА_2 був
зареєстрований та проживав ОСОБА_3 Його
дружина та діти користувалися жилим
приміщення АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 надала письмову згоду своєму
чоловікові ОСОБА_3 на отримання
кредитних коштів та передачу
нерухомого майна в іпотеку.

Як зазначив ОСОБА_3 у заяві-анкеті від 31
жовтня 2007 року він ознайомився та
згодний з умовами кредитування, які
були йому надані у письмовій формі.
Своїм підписом підтверджує факт про
надану йому повну інформацію про умови
кредитування, а саме: мету, для якої
кредит може бути витрачений; форми його
забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями позичальника; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну сукупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору; строк, на який
кредит може бути одержаний; варіанти
повернення кредиту, включаючи
кількість платежів, їх частоту та
обсяги; можливість дострокового
повернення кредиту та його умови;
відомості про те, від кого позичальник
може одержати докладнішу інформацію;
переваги та недоліки пропонованих схем
кредитування.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
не погоджується з розміром
заборгованості за кредитом, однак
будь-яких доказів на спростування
наданого позивачем розрахунку
заборгованості не надав.

Як вбачається із заяви на видачу
готівки від 9 листопада 2007 року ОСОБА_3
отримав 300000 дол. США. Разом з тим згідно
п. 7.1 кредитного договору № VO00GA00000095 від
9 листопада 2007 року банк зобов'язується
надати позичальникові кредитні кошти
шляхом видачі готівки через касу у
вигляді невідновлювальної кредитної
лінії у розмірі 300000 дол. США, а також у
розмірі 73000 дол. США на сплату страхових
платежів. Внесення позивачем страхових
платежів за договором страхування
майна № VO00GA00049675 від 9 листопада 2007
року та за договором особистого
страхування №
VO00LK00049676 від 9 листопада 2007 року
підтверджується меморіальними
ордерами, наданими банком.

Пеня та штраф нараховані у
відповідності до пунктів 4.1, 4.3, 4.4, 7.4
кредитного договору № VO00GA00000095 від 9
листопада 2007 року. Пунктом 4.1
кредитного договору встановлено, що у
випадку несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, позичальник
сплачує банку пеню в розмірі 3 % від суми
простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочки, але
не менше 1 гривні. Пунктом 4.3 кредитного
договору передбачено, що при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених кредитним договором
більш ніж на 30 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.
Пунктом 4.4 кредитного договору
встановлено, що нарахування неустойки
за кожен випадок порушення зобов'язань,
передбаченої п.п. 4.1, 4.2, 4.3 здійснюється
протягом 3 років з дня, коли відповідне
зобов'язання повинне бути виконане
позичальником.

Згідно п. 4.5 кредитного договору
терміни позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років. Тому колегія суддів
не бере до уваги доводи відповідача
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що
строк позовної давності, встановлений
у п. 4.5 кредитного договору не
поширюється на вимоги про стягнення
пені та винагороди за надання
фінансового інструменту (комісію).

Закон України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» не поширюється на
правовідносини зі споживчого
кредитування.

В матеріалах справи наявне
повідомлення-вимога від 29 лютого 2012
року з якого вбачається, що банком
дотримані вимоги ст. 35 Закону України
«Про іпотеку» щодо надіслання
відповідачам у справі письмової вимоги
щодо усунення порушень закону та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги (а.с. 23). Повідомлення-вимога
вручена відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_5
10 березня 2012 року, що підтверджується
повідомленнями про вручення
рекомендованого поштового
відправлення (а.с. 24).

Отже, невиконання позичальником ОСОБА_3
умов кредитного договору є підставою
для звернення стягнення на предмет
іпотеки, тому рішення суду щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
- житловий будинок та земельну ділянку
за адресою: АДРЕСА_2 та виселення
мешканців із вказаного житла є
законним та обґрунтованим.

Таким чином, наведені відповідачем
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі доводи не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду в апеляційному порядку
оскаржуваного заочного рішення суду і
висновків суду вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що заочне
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 25 липня 2013 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді