Справа № 462/2750/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/6428/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Ніткевича А.В.,

суддів - Мельничук О.Я.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю представника
позивача Чабан Г.М., представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 02 липня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Укргазпромбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, з участю третьої особи органу
опіки і піклування Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради про виселення,-

встановила:

В квітні 2014 року позивач ПАТ
«Укргазпромбанк» звернувся в суду
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з
участю третьої особи органу опіки і
піклування Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради,
просив суд примусово виселити із
зняттям з реєстрації місця проживання
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.н. з
житлового будинку в АДРЕСА_1.

Оскаржуваним заочним рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
від 02 липня 2014 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
житлового будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 в користь Публічного
акціонерного товариства
"Укргазпромбанк" 243,60 грн. судових
витрат.

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 28.08.2014 року залишено без
задоволення заяву ОСОБА_3 про перегляд
заочного рішення цього суду від 02.07.2014
року у справі № 462/2750/14ц.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржуване рішення ухвалене судом без
участі відповідача та на підставі
доказів наданих лише позивачем, що
призвело, на думку апелянта, до
неповного з"ясування обставин справи
та прийняття необґрунтованого рішення.

Стверджує, що ухвалюючи оскаржуване
рішення районний суд не звернув увагу
на те, що до часу укладення іпотечного
договору і по сьогоднішній час в
будинку постійно проживає малолітня
дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що можуть
підтвердити сусіди відповідача, при
цьому, в одній з довідок з місця
проживання про склад сім»ї і прописку
та в оскаржуваному заочному рішенні
зазначено неіснуючу особу - ОСОБА_5,
який нібито є сином відповідача, що не
відповідає дійсності.

Звертає увагу, що на пропозицію
працівників ПАТ "Укргазпромбанк" 18.11.2011
року зняла з реєстрації свого сина
ОСОБА_7 для того, щоб не отримувати
згоду органу опіки та піклування на
укладення договору іпотеки. Проте, син
надалі продовжував проживати за цією
адресою, а 27.11.2011 року вона знову
зареєструвала його по місцю проживання
АДРЕСА_1, про що внесені відомості у
будинкову книгу.

Вважає, що необхідно було залучити до
участі у справі як третю особу орган
опіки та піклування для захисту прав та
інтересів неповнолітньої дитини.

Просить скасувати заочне рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 02 липня 2014 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог повністю за їх
безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_4 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, а також пояснення представника
позивача Чабан Г.М. на заперечення
таких, перевіривши матеріали справи та
доводи скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

За ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить висновку, що
оскаржуване рішення зазначеним
вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов районний суд
виходив з того, що згідно із витягів з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності №9267925 від 11.09.2013 року та №
9404654 від 13.09.2013 року спірні житловий
будинок та земельна ділянка належать
на праві власності ПАТ
"Укргазпромбанк", при цьому письмові
вимоги банку №№ 1671, 1670, 1669 від 30.09.2014
року про добровільне виселення та
зняття з місця реєстрації відповідачі
не виконали.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції судова колегія виходить з
наступного.

Статтею 47 Конституції України
визначено, що кожен має право на житло.

Частиною 4 ст. 9 ЖК УРСР передбачено, що
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше, як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 191 ЖК УРСР житлові
спори вирішуються відповідно до
закону.

Згідно із ст. 589 ЦК України в разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також вимог, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що
іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України "Про
іпотеку", іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації
права власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, є договір про задоволення
вимог іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками та
передбачає передачу іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов"язання.

Таким чином, з урахуванням положень
Закону України "Про іпотеку",
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки за умови, зокрема, наявності у
договорі іпотеки відповідного
застереження про таке право
іпотекодержателя.

Судом встановлено, що між ПАТ
"Укргазпромбанк" та ОСОБА_3 укладено
договір іпотеки від 30.11.2011 р., який
зареєстрований в реєстрі за № 4733,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, за яким відповідач
передала в іпотеку житловий будинок
загальною площею 331,7 кв.м., що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,0466 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Пунктом 6 зазначеного договору
передбачене застереження про
задоволення вимог Іпотекодержателя
шляхом позасудового врегулювання, а
саме передачі останньому права
власності на предмет іпотеки. При
реалізації даного способу задоволення
вимог іпотекодержателя, іпотечний
договір є правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на предмет іпотеки
(а.с. 7-11).

Відповідно до інформації, викладеній у
довідці з місця проживання про склад
сімї і прописку ЛКП «Нове» № 431 від
19.11.2011 року, у будинку, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, станом на 19.11.2011
року була зареєстрована лише одна
особа відповідач - ОСОБА_3 (а.с. 19).

З наявних в матеріалах справи Витягів з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності № 9404654 від 13.09.2013 року на
земельну ділянку в АДРЕСА_2 та №9267925
від 11.09.2013 року на житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1, право власності на
вказані об"єкти нерухомого майна
зареєстровано за ПАТ "Укргазпромбанк"
(а.с. 5, 6).

В свою чергу, з довідки з місця
проживання про склад сімї і прописку
ЛКП «Нове» № 934 від 14.04.2014 року у
спірному будинку станом на вказану
дату зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_6,
ОСОБА_5 (а.с. 4).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону
України "Про іпотеку" звернення
стягнення на предмет іпотеки є
підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічні положення про порядок
виселення всіх громадян, що мешкають у
житловому будинку або житловому
приміщенні, на які звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, передбачено ч. 3
ст. 109 ЖК УРСР.

Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК
України, має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь - яких порушень його
права, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.

30.09.2013 року позивачем ПАТ
"Укргазпромбанк" направлено вимоги №№
1669, 1670, 1671 на адресу відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_5, та ОСОБА_6 про
добровільне виселення, які вручені
адресатам 05.10.2013 року, однак у
визначений термін відповідачі не
виселилися та не знялися з реєстрації
із спірного будинку (а.с. 12-18).

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки
особи, які вказані як мешканці будинку
за адресою АДРЕСА_1 не звільнили
будинок, на яке звернуто стягнення як
на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги нового власника.

Що стосується доводів апелянта про те,
що у будинку проживає та
зареєстрований її неповнолітній син
ОСОБА_7, якого вона зареєструвала у
будинку 27.12.2011 року, колегія суддів
звертає увагу на те, що у позовній заяві
позивач не просив виселити із спірного
будинку мешканця ОСОБА_7, при цьому,
станом на день укладення іпотечного
договору неповнолітній ОСОБА_7 не мав
права власності чи права користування
предметом іпотеки, а реєстрація сина,
вчинена позивачем без згоди
іпготекодержателя після укладення
договору іпотеки.

Крім цього, доводи відповідача про
розгляд справи судом у її відсутність,
у зв'язку з чим вона була позбавлена
можливості реалізувати свої
процесуальні права, надати суду докази,
висновків суду не спростовує, та не
може бути підставою для скасування
судового рішення, оскільки відповідач
не була позбавлена подати докази з
приводу заперечення позову в ході
розгляду справи в апеляційній
інстанції.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не подано.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1, ч. 1 ст. 307 ст.
308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314 ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 02 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді:
О.Я. Мельничук

О.Ф. Павлишин