АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/2528/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/299/К/14
Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Бевзі М.О.,

за участі - відповідача ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3, представника
позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та її представника - ОСОБА_3 на рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області від 09
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визначення
правового режиму майна подружжя та
його розподіл, визначення права
власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення
правового режиму майна подружжя та
його розподіл, визначення права
власності на нерухоме майно. В якому
просив визнати квартиру, розташовану
за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом спільної
сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2,
визначити за ним 1/2 частину вказаної
квартири, визнавши за ним право
власності на вказану частину квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 09 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволено повністю. Зокрема,
двокімнатну квартиру загальною площею
39,2 кв.м, житловою площею 25,7 кв.м,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1
визнано спільною сумісною власністю
подружжя; виділено ОСОБА_5 та ОСОБА_2 по
1/2 частині вказаної квартири та визнано
на них право власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її
представник поставили питання про
скасування рішення та ухвалення нового
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог. В обґрунтування
апеляційної скарги посилались на те, що
оскаржуване рішення є необґрунтованим,
оскільки судом не враховано той факт,
що спірну квартиру відповідачкою було
отримано особисто згідно ордера на
житлове приміщення, виданого на її ім'я
та ім'я її (на той момент)
неповнолітнього сина ОСОБА_6 Також
відповідачка та її представник
пояснили, що договір купівлі-продажу
спірної квартири фактично було
укладено з метою оформлення права
власності на квартиру, оскільки на той
момент згідно діючого законодавства
процедури приватизації не було
передбачено.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача просив відхилити
апеляційну скаргу у зв'язку з її
необґрунтованістю, залишивши рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу без змін. Так представник позивача
зазначив, що рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, дійшов вірних
висновків, які відповідають дійсним
обставинам справи, повно та всебічно
з'ясованих в судовому засіданні.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи сторони по справі з
20.01.1984 року по 14 серпня 2012 року
перебували у зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб (а.с.5) та рішенням про розірвання
шлюбу (а.с.6). За час перебування у шлюбі
сторонами було набуто квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Договір-дарування спірної квартири
було зареєстровано на ім'я ОСОБА_2, що
підтверджується копією договору (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання спірної квартири спільною
сумісною власністю подружжя керувався
вимогами ст. 368 ЦК України та виходив з
того, що спірна квартира була набута
подружжям за час перебування у
зареєстрованому шлюбі.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 16 Закону України
«Про власність» та ст. 22 Кодексу про
шлюб та сім'ю, які були чинними на
момент виникнення правовідносин,
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
власності на це майно.

У відповідності до ст. 24 КпШС майно яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку спадкування є
власністю кожного з них.

У відповідності до п. 23 роз'яснень,
наданих Пленумом Верховного Суду
України в постанові № 11 від 21.12.2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» спільною
сумісною власністю подружжя можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Так, спільною сумісною
власністю подружжя, в тому числі можуть
бути квартири.

Згідно п. 24 вищезгаданої постанови не
належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу, набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування, набуте за
час шлюбу але за кошти які належали
одному з подружжя особисто.

Доводи апеляційної скарги щодо видачі
ордера на квартиру лише на ім'я
відповідача та її неповнолітнього
сина, колегія суддів не приймає до
уваги оскільки спірну квартиру нею
було набуто підчас перебування в
зареєстрованому шлюбі з позивачем.

Таким чином, з огляду на те, що спірна
квартира була набута сторонами за час
перебування у зареєстрованому шлюбі,
відповідачкою доказів того, що вона
була придбана до шлюбу або за кошти, що
належали лише відповідачці суду не
надано, тому колегія суддів вважає, що
суд в цій частині позовних вимог дійшов
вірного висновку.

Виділяючи частки у праві спільної
сумісної власності на квартиру та
визнаючи на неї право власності, суд
керувався вимогами ст. 370 ЦК України,
якими передбачено, що у разі виділу
часток у праві спільної сумісної
власності, вважається, що частки
кожного є рівними, якщо іншого не
передбачено законом або договором.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду вірним.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про
правомірність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції та таким
що підлягає залишенню без змін та
відповідно апеляційна скарга -
відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307,ст.309, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 09 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: