АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/1671/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 628/2690/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової І.Г.,
Колтунової А.І.

при секретарі Старіковій
К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 25 грудня
2013 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
реєстраційна служба Куп'янського
міськрайонного управління юстиції
Харківської області про поділ майна
подружжя, -

в с т а н о в и л а

Позивач звернувся до суду з позовом, у
якому просив визнати за ним право
власності на ? частину господарських
будівель, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, а саме на ? частину літньої
кухні, сараю, вбиральні, душу, огорожі,
водопроводу; на ? частину земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1; визнати
право власності на ? частину
господарських будівель, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1,а саме на ? частину
літньої кухні, сараю, вбиральні, душу,
огорожі, водопроводу; на ? частину
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1,
за ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
посилався на такі обставини.

20 липня 1996 року між сторонами був
укладений шлюб, який був розірваний
19 грудня 2011 року.

25.02.2002 подружжям було придбано земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою: АДРЕСА_1. Зазначена
ділянка була зареєстрована на ім'я
відповідачки. Як зазначено в позовній
заяві, в подальшому на зазначеній
земельній ділянці було дозволено
будівництво індивідуального житлового
будинку з господарськими будівлями.
Житловий будинок не був збудований, але
на земельній ділянці були збудовані
літня кухня, сарай, вбиральня, душ,
огорожа та водопровід. Враховуючи
викладене вище, позивач вважає, що
наявні всі підстави для поділу
зазначеного майна між ним та
відповідачкою по ? частині кожному.

Відповідачка надала заперечення, у
яких зазначає, що під час перебування у
шлюбі вона з позивачем у 2002 році
придбала земельну ділянку, на якій були
збудовані господарські будівлі. При
поділі майна позивач не враховує
інтересів неповнолітніх дітей, які
проживають з ОСОБА_3, оскільки розмір
одержуваних ними аліментів є
недостатнім для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування. З огляду на такі обставини,
позивачка просила визнати за нею право
власності на ? частини господарських
будівель та земельної ділянки, а за
позивачем - на ? частину зазначеного
майна.

Рішенням Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 25 грудня
2013 року позов ОСОБА_2 залишений без
задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін на їх представників,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
апеляційну скаргу, судова колегія
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги
позивача з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджено наявними у справі
доказами та сторонами цей факт не
заперечується, що ними в період шлюбу
придбана та на праві спільної сумісної
власності подружжя належить
зареєстрована на ім'я ОСОБА_3 (державний
акт на право приватної власності на
землю серії Р1 № 682078) земельна
ділянка площею 0,0990 гектарів,
розташована за адресою Харківська обл.,
АДРЕСА_1. Згідно зведеного акту на
зазначеній ділянці існують об'єкти,
визначені літерами: кухня, сарай,
вбиральня, душ, огорожа, водопровід.

За положеннями ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо. Майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив із того, що
побудовані на земельній ділянці
службові приміщення належним чином на
праві приватної власності не
зареєстровані, а тому поділ такого
майна проведений бути не може. Що ж
стосується поділу земельної ділянки,
то суд першої інстанції вважав його
також неможливим, так як з заперечень
відповідачки випливає, що вона
наполягає на поділі з урахуванням
інтересів неповнолітній дітей, однак
зустрічного позову з такими вимогами
не заявляла.

Судова колегія погоджується із
висновками районного суду в частині
відмови в задоволенні позову щодо
поділу незареєстрованих об'єктів
нерухомості, оскільки такий висновок
відповідає обставинам справи та
узгоджується із вимогами закону.

Разом з тим, при ухваленні рішення суд
першої інстанції не врахував, що
земельна ділянка є самостійним
об'єктом сумісного майна подружжя, а
тому дійшов помилкового висновку про
те, що він не може бути розділений через
відсутність позовних вимог
відповідачки. Такий висновок не
ґрунтується на нормах закону, а тому
рішення суду в цій частині має бути
скасоване, виходячи із такого.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є
дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 32-33).

За рішенням суду ОСОБА_2 сплачує
аліменти на утримання двох
неповнолітніх дітей, які після
розірвання шлюбу проживають із матір'ю.

ОСОБА_4 перебуває на обліку у
лікаря-окуліста з діагнозом: спазм
акомодації, ОСОБА_4 відвідує
спортивний клуб «Шотокан» з жовтня 2011
року.

Таким чином, утримання та лікування
двох неповнолітній дітей, що після
розірвання шлюбу залишилися проживати
із матір'ю, потребують додаткових
витрат.

Згідно довідки про утримані аліменти
за період з квітня 2013 по вересень 2013
року, утримано аліментів з ОСОБА_2 7 133, 37
грн., тобто по 1188,90 гривень на 1 місяць,
що є меншим, ніж прожитковий мінімум
для дітей відповідного віку.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 70 СК України, за
рішенням суду частка майна дружини,
може бути збільшена, якщо з нею
проживають діти, за умови, що розмір
аліментів, які вона одержує,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного розвитку та лікування.

В правових позиціях, які містяться в
Пленумі Верховного Суду України № 11
від 21.12.2007 р. «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб,розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», зазначено,
що рівність прав кожного із подружжя на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК
України.

При вирішенні спору про поділ майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2, З ст. 70 СК України в окремих
випадках може відступити від засади
рівності часток подружжя, враховуючи
обставини, що мають істотне значення
для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування).

Вищезазначені обставини, на думку
судової колегії, є підставами для
відступлення від засад рівності часток
у спільній сумісній власності
подружжя.

З огляду на наведене, судова колегія
приходить до висновку про скасування
рішення суду в цій частині як такого, що
постановлено судом з порушенням
зазначених вище норм матеріального
права та у зв'язку з невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
наявним у справі доказам з ухваленням в
цій частині нового рішення про
визнання за ОСОБА_2 2/5 частин спірної
земельної ділянки.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі висновків суду
першої інстанції не спростовують та не
дають підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення в тій
частині, з висновками в якій судова
колегія погодилась.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 25 грудня
2013 року змінити, скасувавши його в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про поділ земельної ділянки.
Позовні вимоги в цій частині
задовольнити частково.

Провести поділ майна подружжя,
визнавши за ОСОБА_2 право власності на
2/5 частини земельної ділянки, площею 0,099
га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
державний акт на землю серії Р1 № 682078.

Визнати, що ОСОБА_3 належить право
власності на 3/5 частини земельної
ділянки, площею 0,099 га, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, державний акт на
землю серії Р1 № 682078.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -