Справа № 530/2703/13-ц
Номер провадження 2/530/47/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2014 р. Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Стрілець Л.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради,
Полтавської області, треті особи
Реєстраційної служби Зіньківського
районного управління юстиції
Полтавської області, Відділ
Держземагенства в Зіньківському
районі Полтавської області про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася в
Зіньківський районний суд Полтавської
області з позовом до Зіньківської
міської ради, Полтавської області,
треті особи Реєстраційної служби
Зіньківського районного управління
юстиції Полтавської області, Відділ
Держземагенства в Зіньківському
районі Полтавської області про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача, Зіньківської
міської ради, Полтавської області та
третьої особи Реєстраційної служби
Зіньківського районного управління
юстиції Полтавської області, Відділ
Держземагенства у Зіньківському
районі Полтавської області, в судове
засідання не з'явилися, але надали до
суду заяви, в якій просили розгляд
справи провести без їх участі.

Заслухавши позивача, яка підтримала
позовні вимоги, третю особу, ОСОБА_2, яка
підтвердила суду, що вона відмовилася
від спадщини на користь матері,
позивача по справі, зважаючи на
відсутність заперечень відповідача і
третіх осіб та дослідивши наявні в
матеріалах справи письмові докази суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України: "кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання
права є одним із способів захисту
порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України:
"Позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини", враховуючи
місцезнаходження, позов пред'являється
за правилами виключної підсудності до
Зіньківського районного суду
Полтавської області за місцем
знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України
спадщина здійснюється за заповітом або
за законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України
спадкоємець має право прийняти
спадщину, яка незалежно від часу
прийняття належить спадкоємцю з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються
державою.Відповідно до ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Судом встановлено що, ІНФОРМАЦІЯ_2
помер чоловік позивача - ОСОБА_3, про що
відділом реєстрації актів цивільного
стану Зіньківського районного
управління юстиції Полтавської
області 22.02.2006 року видано свідоцтво
про смерть серії НОМЕР_2.

На день смерті, ОСОБА_3, згідно довідки
Зіньківської міської ради проживав та
був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.
Разом з ним проживали і були
зареєстровані: позивач - ОСОБА_1,
дружина, ОСОБА_2 - дочка та внук ОСОБА_4.

Заповідального розпорядження на
випадок своєї смерті ОСОБА_3 не складав.
Відповідно до ч.З ст.1268 Цивільного
кодексу України, - спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї. Позивач,
ОСОБА_1 прийняла спадщину після
померлого чоловіка, ОСОБА_3, дочка,
ОСОБА_2 спадщину приймати не бажає, про
що написала заявау про відмову.
Рішенням Зіньківського районного суду
Полтавської області від 05 вересня 2006
року, яке набрало законні сили 15
вересня 2006 року за позивачем було
визнано право власності на житловий
будинок та самовільну споруду яка за
законом є єдиною спадкоємицею всього
майна, належного йому на час смерті.

Після смерті ОСОБА_3 також відкрилася
спадщина у вигляді приватизованої
земельної ділянки розміром 0,13 га, яка
призначена для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
ведення особистого підсобного
господарства, розташованої на
території АДРЕСА_1, Полтавської
області, яка належала йому на підставі
державного акта на право приватні
власності на землю серії ІУ-ПЛ №056275,
виданого 20 листопада 2000 року
Зіньківською міською радою
Полтавської області, зареєстрованого в
Книзі державних актів на право
приватні власності на землю за №779.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Звернувшись до Зіньківської державної
нотаріальної контори Полтавської
області з проханням оформити спадщину
за законом на земельну ділянку
позивачу вирішити це питання не
вдалося. На запит нотаріуса №1177/02-14 від
08.11.2013 року адресованого начальнику
відділі Держземагенства у
Зіньківському районі Полтавської
області Бєловій Л.М. у видачі Витягу з
реєстру Державного земельного
кадастру, відмовлено. Підставою у
відмові є відсутність у Державному
земельному кадастрі відомостей про
земельну ділянку, яка належала
померлому ОСОБА_3.

Вищевказані обставини позбавляють
позивача можливості реалізувати своє
право на оформлення спадкового майна.

Відповідно до ст.22 ЗК України /в
редакції станом на березень 2001 року -
час видачі ОСОБА_3 державного акту на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
ведення особистого підсобного
господарства/ право власності на землю
або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право. Ст. 23
ЗК України - право власності або право
постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
за № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування /зі збереженням її
цільового призначення/ при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Згідно з ч. 9 ст. 79-1 Земельного Кодексу
України 25.10.2001 року /в нині діючій
редакції/ земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч. 10 цієї статті Державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

П. 4 земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України „Про
Державний земельний кадастр" земельні
ділянки, право власності (користування)
на які виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. У разі якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Право власності на вказану земельну
ділянку було оформлене та
зареєстроване ОСОБА_3 відповідно до
вимог діючого на той час законодавства.
Згідно постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від 03.12.2013
року - інформація про вказану земельну
ділянку в Державному земельному
кадастрі відсутня. Вимоги сучасного
законодавства позбавляють позивача
можливості замовити послугу щодо
визначення кадастрового номера, а
відповідно і успадкувати таке спадкове
майно в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу
України спадкоємець має право прийняти
спадщину або не прийняти її. Судом
встановлено, що позивачка бажає
прийняти спадщину спадкодавця ОСОБА_3,
а тому, як спадкоємець за законом,
звернулася до суду з позовом про
визнання права власності.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України,
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства ухвалюючи рішення на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні та
керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст.
ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Зіньківської
міської ради, Полтавської області,
треті особи Реєстраційної служби
Зіньківського районного управління
юстиції Полтавської області, Відділ
Держземагенства в Зіньківському
районі Полтавської області про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування за
законом - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
код платника податків за ЄДРПОУ -
НОМЕР_1, жителькою, АДРЕСА_1 право
власності на земельну ділянку площею
0,13 га, з цільовим призначенням
(використанням) для будівництва та
обслуговування індивідуального
житлового будинку та ведення
особистого підсобного господарства що
належала ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі державного
акту на право приватної власності
землю серії IV- ПЛ №056275, виданого 20
листопада 2000 року Зіньківською міською
радою Полтавської області, який
зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №779, як за
спадкоємцем за законом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області
підпис
С.Р.Должко

З оригіналом вірно:

Рішення набрало законної сили 11
березня 2014 року

Заступник голови

Зіньківського районного суду

Полтавської області
С.Р.Должко