Провадження № 2/161/61/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

18 березня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Черняка
В.В.,

при секретарі Фурман Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що 18 серпня 2012
року він надав в борг ОСОБА_2 грошові
кошти в сумі 25 000 грн. Для підтвердження
факту передачі коштів, відповідачем
було написано розписку, згідно якої
ОСОБА_2 зобов'язувався повернути борг в
сумі 25 000 грн. до 20 серпня 2012 року до 12:00
години поточного дня.

Зі спливом зазначеного в розписці
терміну, ОСОБА_2 кошти не повернув і
ухиляється від виконання зобов'язання.

Просить стягнути з відповідача в його
користь 25 000 грн. боргу, 879,45 грн. трьох
відсотків річних від простроченої суми
за час прострочення, а також понесені
судові витрати.

Позивач подав до суду заяву про розгляд
справи за наявними матеріалами
справами, позовні вимоги підтримав,
щодо постановлення заочного рішення не
заперечує.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином
повідомлявся про час та місце розгляду
справи, зокрема через розміщення
оголошення в пресі.

За погодженням позивача, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу
України, договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не
менш як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Судом встановлено, що 18 серпня 2012 року
ОСОБА_2 отримав в борг у ОСОБА_1 25 000 грн.,
зобов'язувався повернути борг до 20
серпня 2012 року, про що написав
відповідну розписку (а.с. 5). Також,
встановлено, що до дня звернення
позивача в суд, відповідач не повернув
позивачу борг в сумі 25 000 грн., чим
порушив вимоги ст.1049 Цивільного
кодексу України та зобов'язання по
вищевказаному договору.

Відповідно до представленого
позивачем розрахунку розмір 3% річних
від простроченої суми становить 879,45
грн. (а.с. 4).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Аналіз встановлених судом обставин та
наведених положень законодавства дає
підстави зробити висновок, що між
сторонами виникли договірні
зобов'язання, які випливають із
договору позики.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Проаналізувавши зібрані та
дослідженні по справі докази, суд
прийшов до висновку, що з ОСОБА_2 слід
стягнути в користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики в
розмірі 25 000 грн. та 879,45 грн. трьох
відсотків річних від простроченої суми
за час прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, а тому з
відповідача в користь позивача слід
стягнути сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 213, 214, 215,
218, 226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 533, 1046, 1047
ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь
ОСОБА_1 25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн. 00
коп. заборгованості за договором
позики та 879 (вісімсот сімдесят дев'ять)
грн. 45 коп. трьох відсотків річних від
простроченої суми за час прострочення.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1
судові витрати по справі, а саме 258
(двісті п'ятдесят вісім) грн. 79 коп.
судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.В. Черняк