Справа №406/2555/2012
Провадження №2/173/288/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р. Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
областіВ складі: головуючої - судді
Петрюк Т.М.

При секретарі - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Верхньодніпровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл будинку з
господарчими спорудами, що
знаходиться в спільній сумісній
власності з визначенням частки кожного
із співвласників та розподіл земельної
ділянки та зустрічною позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на частки в натурі в спільній
сумісній власності та усунення
перешкод,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1,
з позовом про розподіл будинку з
господарчими спорудами, що
знаходиться в спільній сумісній
власності з визначенням частки кожного
із співвласників та розподіл земельної
ділянки до відповідача ОСОБА_2,
згідно якої просить визнати за ним та
відповідачем частку у будинку,
розташованому в АДРЕСА_2 по ? частині
будинку. Розділити будинок з
господарськими спорудами та земельну
ділянку, розташовані в АДРЕСА_2 між ним
та відповідачем, виділивши їм в натрі
по ? частці цього будинку та земельної
ділянки. У разі неможливості виділити ?
частку у натурі, просить виділити йому
весь будинок з господарськими
спорудами та стягнути з нього грошову
компенсацію на користь відповідача за
належну йому ? частку посилаючись на
наступне: відповідач є його рідним
братом. 19.02.2004 року їхня мати ОСОБА_3,
яка проживала у АДРЕСА_2 уклала з ним та
його братом договір довічного
утримання. Відповідно до даного
договору мати передала у їхню спільну
власність належний їм на підставі
свідоцтва про право на спадщину
житловий будинок з господарськими
спорудами, розташований на земельній
ділянці 746 кв.м., по фактичному
користуванню за вищевказаною адресою.

Він з відповідачем повинні були
забезпечити довічне утримання матері,
забезпечувати її харчуванням, одягом,
наглядом, зберегти за нею право
пожиттєвого проживання у
вищезазначеному будинку. За життя
матері вони з відповідачем виконували
умови договору довічного утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року їх з
відповідачем мати померла.

Через два тижні після смерті
матері, тобто з 19.03.2009 року відповідач
не повідомляючи його, поїхав до
державного нотаріуса та на підставі
свідоцтва про смерть матері зняв
заборону на відчуження будинку, яка
була вказана в договорі довічного
утримання. В натурі будинок не
розділений. Спочатку у них не було
конфліктів, вони з братом
користувались будинком, а потім
відповідач не повідомляючи його
звернувся до виконкому
Верхньодніпровської міської ради, щоб
частину належної їм земельної ділянки
розміром 746 кв.м., яка належала йому
згідно договору довічного утримання
виділили йому, приєднавши до земельної
ділянки, яка належить відповідачу за
адресою: АДРЕСА_3, на якій розташований
двоповерховий будинок, зареєстрований
на ім»я відповідача.

Він неодноразово звертався до
відповідача з проханням добровільно
вирішити питання про розподіл будинку
між ними для зручного користування ним
та господарськими спорудами. Але
відповідач без його згоди, самочинно,
без погодження з відділом архітектури
та без дозволу виконкому
Верхньодніпровської міської ради у 2012
році став робити переобладнання у
будинку, а саме: зробив перестінок у
кімнаті 1-5. площею 16.5 кв.м. в частині
цієї кімнати встановив ванну та
зробив туалет, зробив двері з кімнати 1-4
площею 8.5 кв.м. в кімнату 1-5 площею 16.5
кв.м. та інші переобладнання.

Він намагався добровільно вирішити
питання з відповідачем про розподіл
спадкового майна, але відповідач не
погоджується ні на які умови, оголосив
продаж своєї половини будинку, не
виділеної в натурі, і так як
відповідач у даному будинку не
проживає, то покупці ходять до нього, що
й стало підставою звернення до суду.

Відповідач ОСОБА_1, звернувся з
зустрічною позовною заявою до позивача
ОСОБА_1, про визнання права власності на
частки в натурі в спільній сумісній
власності та усунення перешкод Згідно
якої просив визнати за ним право
власності на частку майна, виділивши
йому А1- жилий будинок 49.4 кв.м. вартістю
26151 грн.; Ж1 - навіс дерев»яний вартістю
1192 грн.; Д1 - сарай 9.5 кв.м. вартістю 1133
грн. Визнати за ОСОБА_1, право власності
на: Аі - жилу прибудову 23.2. кв.м.
вартістю 13268 грн; а» - тамбур 10 кв.м.
вартістю 4494 грн.; а» - ганок 1.3 кв.м.
вартістю 189 грн; Б1 -літню кухню 13.5 кв.м.
вартістю 6552 грн.; Бі - сарай 9.3 кв.м.
вартістю 2410 грн; В1-сарай 6.5 кв.м.
вартістю 2554 грн; Г1- сарай 6.4 кв.м.
вартістю 1113 грн.; Гі та п/р вхідний
погріб загальною вартістю 1850 грн; Е1 -
гараж з оглядовою ямою 20.4 кв.м.
загальною вартістю 7736 грн; Т1- вбиральня
вартістю 336 грн.; № 1- паркан вартістю 843
грн., № 2 водогін вартістю 449 грн; № 3 -
ворота з хвірткою вартістю 627 грн.

Стягнути на його користь з
відповідача ОСОБА_1, різницю вартості
часток кожного в розмірі 6972.50 грн.
Стягнути на його Користь з ОСОБА_1,
кошти відповідно до квитанцій,
витрачені ним на переобладнання
спільного майна в розмірі 50% від
загальної суми витрат в розмірі 8689.56
грн. До вирішення справи по суті
примусити відповідача ОСОБА_1 надати
йому право користування спільним
майном та допускати його в будинок,
звільнити двір від собак, звільнити
господарські приміщення та надати
право користування ними посилаючись на
наступне: після смерті їхньої матері,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
відповідно до укладеного договору
довічного утримання він з братом
отримали у спадок будинок з
господарськими спорудами та земельну
ділянку розміром 746 кв.м. Брат
запропонував виділити собі та йому
частки в даному будинку в натурі, що й
було фактично зроблено. При цьому
відповідачу досталась частина будинку
з господарськими спорудами більшою
вартістю. Та він виніс з будинку всі
рухомі речі, що належали їх матері. Так
як його частка будинку залишилась без
світла, водогону, опалення, огорожі та
окремого входу, а брат не допускав його
в дім, та щоб він проводив комунікації
до будинку, то він змушений був проводи
все це за власний рахунок, окремо,
витративши при цьому більше 10 тис. грн.
Звернувшись до БТІ про узаконення свої
частки будинку. він отримав відповідь,
що треба спочатку завершити розподіл
будинку, зробити окремий вхід, щоб було
дві окремих квартири і потім буде
проведення узаконення права власності.
Коли він запропонував брату піти до
нотаріуса та укласти договір про
добровільний розподіл нерухомого
майна на частки, відповідач відмовився,
посилаючись на те, що у нього немає
коштів та його це не влаштовує. В
зв»язку з тим, що брат не дозволив йому
користуватись спільною частковою
власністю, він не мав змоги заходити до
будинку та користуватись ним, так як
відповідач зайняв всі господарські
приміщення своїм товаром. А так як
йому дістались задні кімнати і
заходити через вікно було незручно, то
зі згоди брата при його допомозі, вони
переставили вікно та зробили вхідні
двері.

В даний час відповідач не бажає
вирішити мирним шляхом дані питання та
врегулювати їхні відносини,
відповідач кожного разу викликає
міліцію, начебто він йому загрожує, що
й стало підставою звернення до суду

В судовому засіданні позивач та
представник позивача за первісною
позовною заявою позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просять
їй задовольнити. Давши пояснення
фактично установлені матеріалами
справи. Також ОСОБА_4, пояснив, що їх з
відповідачем батько ще за життя хотів,
щоб він проживав в будинку, а
відповідачу батько допоміг в городах
побудувати двоповерховий будинок. За
життя батько не встиг переоформити
будинок на нього через хворобу. В
будинку залишилась проживати мати, яка
оформила договір довічного утримання
на них двох та говорила, що будинок буде
тому, хто в ньому житиме, а інший
сплатить другому за його половину.
Коли мати померла відразу ж зникли
документи про виділ земельної ділянки.
Він пропонував сплатити відповідачу 10
тис. доларів за його половину, або
просив його сплатити йому таку суму.
Спочатку з братом вони погодили дане
питання, але потім вмішались дружини.
Відповідач сказав, що віддасть йому
свою частину, якщо він сплатить йому 15
тис. доларів, але такої суми він
сплатити не міг. Після цього
відповідач натягнув межу, без його
згоди почав перебудовувати будинок,
відгородився від нього його ж шифером
і сказав, що він передумав продавати
свою частину будинку. Ще при житті
матері він утримував даний будинок,
провів телефон, звозив туди свої речі,
які складував на горищі. Але
відповідач перегородив двір, закривши
йому доступ до горища. Коли він до нього
звертався для вирішення цього
питання, то у відповідь чув лише лайку.
Він просить розділити даний будинок та
земельну в натурі, відповідно до їх
часток за договором довічного
утримання. Проти сплати компенсації за
проведені відповідачем
переобладнання він заперечує, так як
відповідач здійснив їх без його
згоди.

Відповідач та представник
відповідача проти задоволення
позовних вимог за первісною позовною
заявою заперечували. Позовні вимоги за
зустрічною позовною заявою підтримали,
давши пояснення фактично викладені в
зустрічній позовній заяві. При цьому
ОСОБА_2, пояснив, що позивач сам
відгородив свою частину будинку та
земельної ділянки. При цьому, так як
йому дісталась задня частина будинку,
а через свій вхід позивач його не
пускав, він не міг зайти до будинку.
Його частина будинку залишилась без
газу, світла та води, так як позивач
воду злив і сказав, що він платити не
буде. У свій двір позивач його не
пускає, завів там собак мотивуючи це
тим, що там у нього товар та гроші. При
цьому позивач забрав всі речі, що
залишились після матері. Так як він
такий самий співвласник даного
будинку, то він почав покращувати свою
частину будинку. Замість вікна зробив
вхід в будинок. Провів опалення, світло,
воду. Постави паркан, шифер для якого
він купував у гр. ОСОБА_5, а не брав у
позивача перестінок між кімнатами
робив не він, а позивач, замість вікна
вони робили вхід спільними силами,
паркан по земельній ділянці, ще був
перенесений їхнім батьком 20 років
назад. Тому він просить залишити все
так як є на даний час.

Вислухавши осіб, що приймали участь у
розгляді справи, свідків, дослідивши
матеріали справи суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги за
первісною позовною заявою підлягають
задоволенню частково. За зустрічною
позовною заявою підлягають
задоволенню частково виходячи з
наступного.

Як встановлено в судовому засіданні
сторони по справі є рідними братами.
19.02.2004 року мати сторін уклала з
позивачем та відповідачем договір
довічного утримання відповідно до
якого передала у їхню спільну
власність належний їм на підставі
свідоцтва про право на спадщину
житловий будинок з господарськими
спорудами, розташований на земельній
ділянці 746 кв.м., по фактичному
користуванню за адресою: АДРЕСА_2. А
сторони повинні були забезпечити
довічне утримання матері,
забезпечувати її харчуванням, одягом,
наглядом, зберегти за нею право по
життєвого проживання у
вищезазначеному будинку, що
підтверджується договором довічного
утримання.

Так як за життя покійна мати сторін
не ставила питання про розірвання
даного договору, то суд вважає, що
сторони належним чином виконували
свої обов»язки за даним договором. І
вважає безпідставними пояснення
свідка ОСОБА_6, яка поясняла, що після
смерті свекра, свекруха залишилась
одна в біді і проживала більше у них з
ОСОБА_2,. ніж у себе, тільки на ніч ходила
додому. Вона допомагала свекрусі,
вносила комунальні платежі, оформляла
субсидію. Свекруха радилась з нею, кому
залишити хату після смерті і говорила,
що якщо будинок залишить ОСОБА_1, то він
з ОСОБА_7 не поділиться, та сказала, що
залишить хату ОСОБА_7, але він не
захотів, і сказав, щоб вона робила хату
на двох. Вона дізналась, що потрібно
для переоформлення будинку та
допомагала свекрусі нотаріально
оформити договір. Коли свекруха
захворіла та попала в лікарню, то вона,
відвідувала її, купувала їй ліки та
потім доглядала її, хоч у неї була важка
робота, онуки. Після смерті свекрухи в
будинок пустили пожити тітку ОСОБА_8
безкоштовно, але їй відомо, що позивач
брав з неї гроші за проживання.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона ( відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов»язується
забезпечувати відчужувача утримання
та (або) доглядом.

Так як договір довічного
утримання за своє природою
пов»язується не просто з передачею
майна у власність іншої особи (осіб), а
передбачає за набуття даною особою
(особами) права власності на майно
надавати відчужувачеві відповідне
утримання і у випадку ненадання
утримання надає віджувачу право на
припинення такого договору, то при
відсутності будь-яких претензій зі
сторони матері сторін з приводу
виконання договору, суд робить
висновок про те, що і позивач і
відповідач належним чином виконували
свої обов»язки за даним договором.

Після укладення договору
довічного утримання сторони ОСОБА_1, та
ОСОБА_2, стали співвласниками
домоволодіння, розташованого в
АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 355 ЦК
України, майно, що є у власності двох
або більше осіб (співвласників)
належить їм на праві спільної
власності ( спільне майно).

Так як в укладеному договорі
довічного утримання від 19.02.2004 року не
визначено розмір частки кожного з
набувачів, то частки сторін ОСОБА_1,. та
ОСОБА_2, є рівними, тобто складають по ?
частині зазначеного вище
домоволодіння..

Так як відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК
України частки у праві спільної
часткової власності вважаються
рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або
законом.

Судом встановлено, що після смерті
матері сторони певним чином
намагались визначити частки у
отриманому ними майні, так як з їх
пояснень вбачається, що вони зайняли
різні частини будинку та господарські
споруди, розділили земельну ділянку,
провели певні переобладнання. Але не
змогли повністю домовитись між собою
про порядок користування даним
домоволодінням, в зв»язку з чим у них
виник даний спір.

Факт того, що сторони за спільною
згодою визначили частини житлових
приміщень в будинку, господарських
споруд та частину земельної ділянки,
якими вони фактично користуються, чи
без такої згоди, не знайшло ні свого
підтвердження, ні спростування в
судовому засіданні, так як не
підтвердженого жодним доказом в тому
числі і показаннями свідків. При
цьому сторони вказують одна на одну,
пояснюючи, що такий порядок
користування визначила інша сторона
і провела ті чи інші переобладнання
без згоди другої сторони. Але як
встановлено в судовому засіданні,
кожна із сторін не згодна із тим
порядком користування спільним
майном, що склався між ними, вважаючи,
що інша сторона користується більшою
часткою домоволодіння, та просили
визначити їх частки в натурі,
відповідно до розміру ідеальних
часток домоволодіння, що належать
кожній із них.

Факт, що між сторонами існує спір
з цього приводу підтверджується
показаннями свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, та ОСОБА_6

Так свідок ОСОБА_8, в судовому
засіданні пояснила, що сторони є її
племінника, а їх покійний батько був її
братом. За життя батько сторін говорив,
що бажає, щоб в будинку проживав
ОСОБА_1, а ОСОБА_2, буде жити рядом. Коли
мати сторін захворіла, то вона
говорила, що перепише будинок на
ОСОБА_1,. а він сплатить ОСОБА_2,. за
частину будинку. Але перед смертю мати
переоформила будинок на двох. Після
того, як мати сторін померла, у неї був
такий період, що їй не було де жити. І
ОСОБА_1,. та ОСОБА_2, дозволи їй пожити у
цьому будинку. Вона була свідком
того, що сторони намагались вирішити
питання щодо цього будинку мирним
шляхом. Спочатку вони домовились, що
ОСОБА_1,. сплатить ОСОБА_2, 10 тис. дол.
Потім домовились про те, що що ОСОБА_1,.
сплатить ОСОБА_2,. 8 тис дол., а земля
залишиться у користуванні ОСОБА_2,
Потім ОСОБА_2,. з даними сумами не
погодився і став говорити, щоб ОСОБА_2,
сплатив йому 15 тис. дол., але на цю суму
не згоден був ОСОБА_1 І тоді у них
виникла суперечка по даному будинку.
Вважає, що будинок між сторонами
потрібно розділити за законом.

Свідок ОСОБА_9,. в судовому засіданні
пояснила, що вона є сусідкою сторін. їй
відомо, що протягом трьох років ОСОБА_1,.
та ОСОБА_2, споряться за даний будинок
та землю. Самі мирно поділити
домоволодіння не можуть. Тому вона
часто чує сварки та лайки між ними.

Свідок ОСОБА_10, в судовому засіданні
пояснила, що вона є сестрою матері
сторін. Вона часто ходила до їх матері,
підтримувала родинні відносини. За
життя мати казала, що вони ОСОБА_2,
виділяють земельну ділянку під
будівництво, А ОСОБА_1,. хай сплатить
ОСОБА_2, за половину хати і живе у її
хаті. В даний час між ОСОБА_2,. та
ОСОБА_2,. йде скандал з приводу цього
будинку.

Свідок ОСОБА_11, в судовому засіданні
пояснив, що він є сусідом сторін та їх
батьків. Коли батьки сторін були живі,
він часто ходив до них в гості по
сусідству. Мати сторін казала, що
будинок буде ОСОБА_1. Потім мати
сторін оформила договір довічного
утримання на обох синів та сказала, що
ОСОБА_1 а сплатить за частину будинку
ОСОБА_2 та буде там жити. З 2012 року між
стонами йде скандал з приводу цього
будинку.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що
батьки її чоловіка хотіли, щоб вони
проживали в цьому будинку. Вони хотіли
сплатити ОСОБА_2, за частину
домоволодіння, але в ціні не
домовились.

Показання свідка ОСОБА_6, наведені
вище.

Таким чином з показань свідків,
судом встановлено, що між сторонами
постійно виникають сварки з приводу
спірного будинку, і даний будинок
потрібно між ними розділити.

Пояснення позивача та свідків, про
те, що батьки хотіли, щоб в будинку
проживав позивач, сплативши
відповідачу половину його вартості не
можуть бути взяті до уваги судом, так
як договір довічного утримання
укладений з обома сторонами. Тобто
мати сторін виразила свою волю саме
таким чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Для встановлення можливості
виділення частки кожної із сторін у
спільній частковій власності судом
було призначено судову
будівельну-технічну експертизу.

Відповідно до висновку судової
будівельно - технічної експертизи №
1496/1497-13 від 31.07.2013 року встановлено, що
вартість спірного будинку,
розташованого в АДРЕСА_2 складає 98966
грн. А також експерт надав висновок про
те, що враховуючи планування жилого
будинку, вимоги нормативної літери, що
пред»являються до окремих ізольованих
квартир, розподіл жилого будинку з
виділом ? частини виходячи з ідеальної
? долі співвласників. неможливий.

Таким чином, судом встановлено, що
спірний будинок неможливо поділити
відповідно до належної кожній із
сторін ідеальної частки.

Відповідач ОСОБА_2, не
погоджуючись з висновком даної
експертизи просив суд призначити
додаткову експертизу по справі яку
просив передати її для проведення
Правобережній товарній біржі.
Клопотання відповідача було частково
задоволено і судом призначена
додаткова судова будівльно-технічна
експертиза. Висновком спеціаліста по
справі № 406/255/12 від 31.12.2013 року було
підтверджено висновок судово
будівельно-технічної експертизи №
1496/1497-13 від 31.07.2013 року та додатково
визначено вартість кожної
господарської споруди, що знаходиться
на території даного домоволодіння.

На питання про можливість
визначення інших варіантів розподілу
спірного домоволодіння, висновку
експертом не надано, лише зазначено, що
сторони самі розділили спірне
домоволодіння на дві ізольовані
частини та вказаний розмір
компенсації, що підлягає сплаті іншому
співвласнику.

Проте. дану відповідь не можна
вважати вичерпною на поставлені
питанні, так як експертом не
зазначено, яка ідеальна частка при
такому варіанті розподілу будинку,
господарських споруд та земельної
ділянки припадає на кожного із
співвласників. не зазначено розмір та
ідеальну частину земельної ділянки,
яка перебуває у користуванні кожного
із співвласників. А виходячи з того, що
на попереднє питання експерт дав
висновок про неможливість розподілу
між сторонами спірного домоволодіння,
виходячи з ідеальної ? частки, що
належить кожному із співвласників, та
враховуючи той факт, що хоч сторони
фактично розділи домоволодіння між
собою, але не згодні з таким
розподілом, вказуючи на те, що іншій
стороні належить більша частина. Тому
суд вважає, що позовні вимоги за
зустрічною позовною завою, відповідно
до якої відповідач ОСОБА_2,. просить
визнати за ним та ОСОБА_1,. право
власності на відповідні частини
будинку та господарських споруд
задоволені бути не можуть,Є так як
такий розподіл спірного домоволодіння
не відповідатиме ідеальним часткам, що
належать кожному із співвласників.
Таким чином судом не може бути
прийняте рішення з визначенням частки
будинку, господарських споруд та
земельної ділянки, що виділятиметься
кожному із співвласників в натурі.
Крім того, суд вважає, що розподіл
домоволодіння за яким одній із сторін
буде виділене жиле приміщення, а іншій
нежилі приміщення та господарські
споруди і маленька за розміром жила
прибудова, суперечитиме принципу
розумності, справедливості, та
позбавить сторони можливості
використовувати частину домоволодіння
відповідно до її цільового
призначення, тобто забезпечення житлом
та обслуговуючими приміщеннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України
якщо виділ у натурі частки із
спільного майна не допускається,
згідно із законом або є неможливим (ч. 2
ст. 183) цього Кодексу), співвласник, який
бажає виділу має право на одержання
від інших співвласників грошової або
матеріальної компенсації його частки.

Відповідно до висновків
проведених судових
будівельно-технічних експертиз
встановлено, що виділ у натрі частки
із спільного користування
домоволодінням АДРЕСА_2 є неможливим.

Тому позовні вимоги як за
первісною так і за зустрічною позовною
заявою про виділення частки в натурі в
домоволодінні АДРЕСА_2 кожному із
співвласників ОСОБА_1,. та ОСОБА_2,
задоволенню не підлягають.

Відповідно до позовних вимог за
первісною позовною заявою, позивач
ОСОБА_1,. просить у разі неможливості
виділити ? частку спірного
домоволодіння в натурі, виділити йому
весь жилий будинок з господарчими
спорудами і стягнути з нього грошову
компенсацію на користь відповідача за
належну йому ? частину спірного
домоволодіння.

Суд вважає, що в даній частині
позовні вимоги підлягають задоволенню
виходячи з наступного. Як зазначено
вище, судом встановлено, що виділ у
натурі частки у спірному
домоволодінні позивачу та відповідачу
є неможливим.

Відповідач та його представник
посилаються на те, що отримання
компенсації співвласникові може бути
надана лише за його згодою та на не
неможливість позбавлення права
власності.

Проте, виходячи із змісту ст. 364 ЦК
України вбачається, що у разі виділу
частки із майна, що є у спільній
власності в будь-якому випадку право
спільної власності на нього
припиняється.

Відповідач відмовляється від
отримання компенсації за свою
частину у спільній власності
посилаючись на те, що йому немає де
жити. Проте дане твердження не
відповідає дійсності, так як згідно
повідомлення КП «Верхньодніпровське
БТІ» від 15.08.2013 року (а.с.131) за
відповідачем ОСОБА_2, зареєстроване
житло в АДРЕСА_1 та в АДРЕСА_3. Посилання
відповідача на те, що в будинку
проживає його дружина з якою він не
живе, а в квартирі проживає його
співмешканка з якою також він не живе,
не позбавляє його права на дані
житлові приміщення, користування
ними, розподілу в натурі тощо. Крім
того, відповідно до того ж
повідомлення за дружиною позивача
ОСОБА_12, зареєстроване житло в
АДРЕСА_4.

Також, після отримання висновку
експертизи, позивачем ОСОБА_1,
змінювались його позовні вимоги,
відповідно до яких він просив
встановити порядок користування
спірним жилим приміщення між ним та
відповідачем ОСОБА_2, вказавши
запропонований порядок користування.
Але відповідач не погоджувався із
даними позовними вимогами та також та
заперечував проти їх задоволення.

З метою врегулювання спору, та
збереження за співвласниками їх права
власності на частки у спірному майні
судом неодноразово надавалась
сторонам можливість для
добровільного врегулювання спору та
укладення мирової угоди, але в
кожному випадку сторони повідомляли
суд, що не знайшли компромісу та
домовленості між ними з приводу
визначення порядку користування
спірним приміщенням недосягнено.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному
майні може бути припинене за рішенням
суду на підставі позову інших
співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі

2) якщо річ є неподільною

3) спільне володіння та
користування майном є неможливим

4) таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім»ї.

При цьому дана правова норма не
передбачає, що припинення права
власності на частку в спірному
домоволодіння може настати при
наявності всіх перелічених умов в їх
сукупності, що приводить до висновку
про те, що припинення права власності
на частку в спірному майні можливе
при наявності і однієї із визначених ч.
1 ст. 365 ЦК України умов, що
підтверджується і судовою практикою

Так як позивачем за первісною
позовною заявою поставлені вимоги про
визнання за ним права власності на
спірне домоволодіння в цілому зі
сплатою компенсації відповідачу. Як на
підставу заявленого позову позивач
посилається в тому числі і на ст. 365 ЦК
України, то суд вважає, що в даній
частині позовні вимоги підлягають
задоволенню, так як судом встановлено,
що спірне домоволодіння є неподільним,
і частка, що належить кожному із
співвласників не може бути виділена в
натурі, що підтверджується висновками
проведених судово-будівельних
експертиз.

Спільне володіння та користування
спірним домоволодінням на думку суду є
також неможливим, так як таке
володіння та користування сторонами,
привело до виникнення даного спору.
Показаннями свідків підтверджено, що
сторони не можуть знайти спільної мови
та постійно сваряться з приводу
спірного домоволодіння і навіть при
розгляді справи в суді сторони не
змогли домовитись між собою та
укласти мирову угоду щодо порядку
користування даним домоволодінням.

Також на думку суду, припинення
права власності на спірне
домоволодіння не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та
членам його сім»ї, так як згідно
довідки КП «Верхньодніпровське БТІ» і
відповідач і члени його сім»ї
забезпеченні житловими приміщеннями, а
відповідач на прав власності має два
житлові приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України
суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному
майні за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки.

Позивачем ОСОБА_1, внесено на
депозитний рахунок суду вартість ?
частки спірного домоволодіння,
визначеної на час розгляду справи в
сумі 49483 грн, що підтверджується
квитанцією № 34396.949.1 від 26.02.2014 року.

За таких підстав суд вважає за
можливе визнати за позивачем ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на
будинок з господарчими спорудами,
розташований на присадибній земельній
ділянці мірою 746 кв.м. по фактичному
користування розташованому за
адресою: АДРЕСА_2. Виплатити
відповідачу ОСОБА_2, грошові кошти в
сумі 49483 грн., внесені ОСОБА_1 на
депозитний рахунок ТУДСАУ в
Дніпропетровській області код
одержувача 26239738р/р 6709 банк
одержувача ГУДКСУ в Дніпропетровській
області МФО 805012 відповідно до
квитанції № 34396.949.1 від 26.02.2014 року, в
рахунок компенсації вартості ?
частини домоволодіння, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2, припинивши право
власності ОСОБА_2, на ? частину даного
домоволодіння.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, підлягають
стягненню понесені судові втрати в
загальній сумі 3154.48 грн., за надання
правової допомоги та за сплату
судового збору відповідно до наданих
відповідачем квитанцій та 2931 грн., за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи.
Витрати, понесені позивачем ОСОБА_1, по
оформленню технічного паспорта в
загальній сумі 1252 грн., на думку суду
відшкодуванню за рахунок відповідача
не підлягають, так як не пов»язані з
розглядом даної справи в суді.

Також суд вважає, що з позивача
ОСОБА_1, підлягає стягненню на користь
держави судовий збір в сумі 635 грн., 18
коп., тобто різниця між вартістю
спірного домоволодіння, визначеної на
початку розгляду справи та проведеної
оцінкою спірного домоволодіння
відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи.

Суд також вважає, що за зустрічною
позовною заявою підлягають
задоволенню позовні вимоги щодо
стягнення з ОСОБА_1,. на користь ОСОБА_2,
коштів, витрачених на переобладнання
спірного домоволодіння, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 357 ЦК України
поліпшення спільного майна, які можна
відокремити, є власністю того із
співвласників, який їх зробив, якщо
інше не встановлено домовленістю
співвласників.

З пояснень сторін судом
встановлено, що ОСОБА_2, зробив
переобладнання частини спільного
домоволодіння, якої він користувався,
підвів туди комунікації, зробив
огорожу, тощо, що сторонами не
заперечується.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
1496/1497-13 від 31.07.2013 року встановлено, що
при візуальному дослідженні та
співставленні з технічним паспортом
від 20.08.2009 року експертом встановлено,
що дверний отвір між приміщеннями 1-1 (4.1
кв.м.) та приміщеннями 1-3 (11.7 кв.м.)
закладено. віконний отвір між
приміщеннями 1-5 (16.5 кв.м.) та приміщенням
1-6 (7.2 кв.м.) закладено, в приміщенні 1-4 (8.5
кв.м.) з віконного отвору виконаний
дверний, в зовнішній стіні вирубано та
встановлено нове вікно. Фактично жилий
будинок та жила прибудова розділені на
дві окремі квартири. До жилого будинку
літ. А1 проведено світло, встановлений
електричний котел, виконаний водогін,
у дворі встановлено паркан, що розділяє
земельну ділянку навпіл і частину
паркану № 1 змінено на новий з хвірткою
та воротами, в дворі виконуються роботи
по укладці бетонного мощення.

Тобто експертом визначено перелік
поліпшень та проведених робіт по
переобладнанню спірного
домоволодіння.

Вартість проведених поліпшень та
проведених робіт по переобладнанню
часини домоволодіння експертом не
визначена з підстав наведених в
експертному висновку.

Відповідачем ОСОБА_2,. надані
квитанції, рахунки, договори, накладні
та інші документи, на придбання
матеріалів, оплату приладів та робіт.
Відповідно суд вважає, що підтверджені
в даних квитанціях витрати
відповідача ОСОБА_2, відповідно до
проведених ним робіт по
переобладнанню частини спірного
домоволодіння, які знайшли своє
підтвердження у висновку експерта,
підлягають стягненню з позивача
ОСОБА_1, а саме : 753.72 та 1500 грн за ТУ та
послуги із забезпечення потужності по
газовідвенню (а.с.53); 1550 грн за придбання
електричного котла, 116.80 та 1230 грн., за ТУ
з водопостачання (а.с. 57), 1500 грн.,
сплачених за розпискою за роботи
проводці водопроводу (а.с. 58), 267.96 грн.,
за ТУ з газопостачання (а.с.59); 4170 грн., за
договором підряду від 05.11.2012 року за
встановлення огорожі (а.с.64), 1500 грн. за
договором від 16.05.2012 року щодо
електрифікації будинку (а.с.66), а всього
на суму 12588 грн., 48 коп. Кошти, сплачені
відповідачем ОСОБА_2, за рештою
квитанцій та чеків на придбання
будівельних матеріалів, на думку суду
відшкодуванню не підлягають, так як не
відомо, чи використані вони для
переобладнання та поліпшення даного
будинку чи на інші потреби.

Крім того у позовних вимогах за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_2,
просив стягнути з ОСОБА_1, ? частину
здійснених ним затрат на
переобладнання спірного майна в сумі
8689 грн. 50 коп., виходячи з того, що ним
ставились вимоги про виділення йому в
натурі ? частину спірного
домоволодіння.

Але так як суд, задовольнив позовні
вимоги за первісною позовною заявою та
визнав за ОСОБА_1, право власності на
все спірне домоволодіння, припинивши
право власності ОСОБА_2, на належно
йому ? частину у даному домоволодіння,
то суд вважає за можливе стягнути з
ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2, всю суму,
понесених ним затрат на проведення
переобладнань, що знайшли своє
підтвердження, тобто 12588.48 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення
з ОСОБА_1,. на користь ОСОБА_2, різниці у
вартості часток, задоволенню не
підлягають, так як судом відмовлено
сторонам у виділенні в натурі ?
частини належного їм спірного
домоволодіння.

Позовні вимоги ОСОБА_2, про
усунення перешкод у користуванні
спільним майном також задоволенню не
підлягають, так як судом прийняте
рішення про припинення права
власності відповідача ОСОБА_2,. на
частку в спільному майні, крім того
ОСОБА_2,. просив покласти викладені в
позовній заяві зобов»язання на ОСОБА_1,
до постановлення рішення по справі, при
цьому не заявляючи клопотання про
забезпечення позову, що є взагалі
неможливим.

Так як позовні вимоги за
зустрічною позовною заявою задоволені
частково, відповідно до ст. 88 ЦПК
України з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2,
підлягають стягненню понесені судові
витрати в сумі 243 грн. 60., коп..,
відповідно до розміру задоволених
вимог.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл будинку з господарчими
спорудами, що знаходиться в
спільній сумісній власності з
визначенням частки кожного із
співвласників та розподіл земельної
ділянки задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
право власності на будинок з
господарчими спорудами, розташований
на присадибній земельній ділянці
мірою 746 кв.м. по фактичному
користування розташованому за
адресою: АДРЕСА_2.

Виплатити ОСОБА_2 грошові кошти в
сумі 49483 грн., внесені ОСОБА_1 на
депозитний рахунок ТУДСАУ в
Дніпропетровській області код
одержувача 26239738р/р 6709 банк
одержувача ГУДКСУ в Дніпропетровській
області МФО 805012 відповідно до
квитанції № 34396.949.1 від 26.02.2014 року, -
вартість ? частини домоволодіння,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2,
припинивши право власності ОСОБА_2 на 1/
2 частину будинку з господарчими
спорудами, розташований на присадибній
земельній ділянці мірою 746 кв.м., по
фактичному користування розташованому
за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати в сумі 3154.48
грн., за сплату судового збору та за
надання правової допомоги та 2931 грн., за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
635 грн., 18 коп., недоплачену суму
судового збору.

Позовні вимоги за зустрічною
позовною завою ОСОБА_2 до ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
12588 грн., 48 коп. - кошти, витрачені
ОСОБА_2, за проведення переобладнання
спільного майна та 243.60 грн., за понесені
судові витрати по сплаті судового
збору.

Решту позовних вимог за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права власності на частки в
натурі в спільній сумісній власності
та усунення перешкод - залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з моменту його
проголошення, шляхом подачі
апеляційної скарги через
Верхньодніпровський районний суд.
Особи, які брали участь у судовому
засіданні, але не були присутні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання цього
рішення.

Суддя
Петрюк Т.М.