Провадження № 4-с/761/214/2014
У Х В А Л А

Іменем України

24 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді
Маліновської В.М.,

при секретарі
Лазоришинець К.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві скаргу
ОСОБА_1 (боржник у виконавчому
провадженні) про визнання
неправомірними (незаконними) дії
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві в особі старшого
державного виконавця Стельмах Олесі
Олександрівни, при проведенні
виконавчих дій по виконанню рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27.02.2013р. у цивільній справі №
761/540/13ц за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, в рамках
виконавчого провадження № 43870481, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 (Боржник у
виконавчому провадженні, Скаржник)
звернулась до Шевченківського
районного суду м.Києва зі скаргою на
рішення державного виконавця.

Скаргу мотивовано тим, що 31.07.2014р.
ОСОБА_1 отримала поштою постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 43870481 від 03.07.2014р., винесену державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.Києві
ОСОБА_2 В порушення ч. 5 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
постанова про відкриття виконавчого
провадження була надіслана боржнику
лише через півмісяця, так постанова
винесена 03.07.2014р., а надіслана Боржнику
лише 15.07.2014р., про що свідчить поштовий
штемпель на конверті, яким була
надіслана постанова. Боржник зазначив,
що в постанові від 03.07.2014р. було надано
строк для самостійного виконання
рішення суду по 10.07.2014р., тоді як сама
постанова була надіслана Боржнику лише
15.07.2014р., таким чином, надсилання
постанови з порушенням строків,
встановлених ч. 2 та ч.5 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження» та
позбавлення боржника строку для
постійного виконання рішення суду
призвело до примусового виконання
рішення та стягнення ще й 10%
виконавчого збору, що грубо порушує
вимоги ч. 2 та ч. 5 ст. 25 Закону.

Враховуючи викладене, Скаржниця
просила: - визнати неправомірними
(незаконними) дії відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
в особі старшого державного виконавця
відділу державного виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві ОСОБА_2 щодо: -
несвоєчасного направлення Боржнику
постанови про відкриття виконавчого
провадження ВП № 43870481; - позбавлення
Боржника права щодо самостійного
виконання судового рішення по
виконавчому провадження ВП № 43870481; -
усунути порушені права Боржника,
передбачені ч. 2 та ч.5 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження», а
саме зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
надати семиденний строк для
самостійного виконання судового
рішення в межах виконавчого
провадження № 43870481, відкритого на
підставі виконавчого листа № 761/540/13-ц
виданого Шевченківським районним
судом м. Києва від 13.06.2013р.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.

Зважаючи на строки розгляду скарги
передбачені ст. 386 Цивільним
процесуальним кодексом України та на
належність повідомлення відділу
державної виконавчої служби та
скаржника про дату та час розгляду
скарги, суд вважає за можливе
розглянути скаргу за наявними доказами
в матеріалах справи за відсутності
скаржниці та державного виконавця.

Суд, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що судове рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Стаття 14 ЦПК України
передбачає, що судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для
всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження" (далі Закону)
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, державний виконавець: - здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення (далі - виконавчий
документ), у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом; - надає сторонам
виконавчого провадження та їх
представникам можливість ознайомитися
з матеріалами виконавчого провадження;
- розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання; - заявляє в
установленому порядку про самовідвід
за наявності обставин, передбачених
цим Законом; - роз'яснює сторонам їхні
права і обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про
виконавче провадження", примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
ОСОБА_2 від 03.07.2014р. було відкрито
виконавче провадження ВП №43870481 по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 761/540/13-ц, виданого 13.06.2013р.
Шевченківським районним судом м. Києва
про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Брокбізнесбанк» заборгованості у
сумі 47 280,00 грн. (а.с.4).

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Разом з тим, судом встановлено, що копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження було надіслано боржнику -
ОСОБА_1 лише 15.07.2014р., що підтверджується
конвертом з відбитком поштового
штемпеля, на якому зазначена дата
прийняття поштовим відділенням
поштового відправлення (а.с.5).

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження,
якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно ч. 2 зазначеної статті у
постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк
до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення
про примусове виселення боржника - у
строк до п'ятнадцяти днів) та
зазначає, що у разі ненадання
боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Частиною 1 ст. 27 Закону визначено, що у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті
25 цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом (ч. 1 ст. 28 Закону).

Разом з тим, згідно ст. 31 Закону копії
постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону,
що надсилаються рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.
Боржник вважається повідомленим про
відкриття виконавчого провадження,
якщо йому надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі.

Так, судом встановлено, що в постанові
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 43870481 державний виконавець
постановив боржнику самостійно
виконати рішення суду в семиденний
термін, надавши при цьому
підтверджуючи документи про отримання
постанови (конверт).

Таким чином, державним виконавцем було
встановлено Боржнику семиденний строк
для добровільного виконання рішення
суду, починаючи з дня повідомлення
останнього про відкриття провадження,
тобто з моменту фактичного отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 03.07.2014р., у зв'язку з чим
суд дійшов висновку, що боржник
протягом 7 днів з дня отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження Боржник міг реалізувати
своє право на добровільне виконання
рішення суду у встановлений державним
виконавцем строк, в такому разі
виконавчий збір та витрати, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій стягненню не
підлягають.

Разом з тим, доказів, що державним
виконавцем було винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
у зв'язку з невиконанням останнім у
строк наданий державним виконавцем
рішення суду, Скаржницею не надано.

Статтею 12 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
сторони виконавчого провадження
мають право ознайомлюватися з
матеріалами виконавчого провадження,
робити з них виписки, знімати копії,
заявляти відводи у випадках,
передбачених цим Законом,
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
з питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали,
заявляти клопотання, брати участь
у провадженні виконавчих дій, давати
усні та письмові пояснення,
висловлювати свої доводи та міркування
з усіх питань, що виникають у ході
виконавчого провадження, у тому числі
під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах», відповідно до статей 28, 41, 89
Закону про виконавче провадження при
визначених умовах у разі невиконання
боржником рішення самостійно
державний виконавець виносить
постанови про стягнення виконавчого
збору, про накладення штрафу та про
стягнення витрат, пов'язаних із
організацією та проведенням
виконавчих дій.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону про виконавче
провадження постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є окремими
виконавчими документами. У зв'язку із
цим справи щодо оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
стосовно примусового виконання
судового рішення у цивільній справі,
належать до компетенції
адміністративних судів.

Таким чином, у разі порушення прав
Боржника та неправомірного стягнення
виконавчого збору в разі виконання
останнім рішення суду в семиденний
строк з дня отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження,
ОСОБА_1 не позбавлена процесуального
права на оскарження такої постанови
шляхом звернення до відповідного суду.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму
від 07.02.2014р. № 6 за результатами
розгляду скарги на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби суд постановляє
ухвалу, яка має відповідати вимогам
статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи, а якщо
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Даючи юридичну оцінку зібраним по
справі доказам, суд приходить до
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню, оскільки, встановлені у
судовому засіданні обставини та
відповідні їм докази підтверджують те,
що фактично права боржника у
виконавчому провадженні - ОСОБА_1 щодо
самостійного виконання рішення суду в
семиденний строк з дня отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження, не були порушені з боку
державного виконавця, оскільки
останній безпосередньо у постанові про
відкриття виконавчого провадження від
03.07.2014р. зазначив, що боржнику необхідно
виконати рішення суду в семиденний
термін, надавши при цьому
підтверджуючі документи про отримання
постанови, разом з тим суд зазначає, що
саме по собі не своєчасне направлення
державним виконавцем постанови про
відкриття виконавчого провадження
боржнику не порушує права боржника
щодо надання строку для добровільного
виконання рішення суду, оскільки
останній не був позбавлений
реалізувати таке право, починаючи з дня
отримання постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Жодних доказів, які б спростовували
висновки суду матеріали справи не
містять.

Враховуючи наведене вище, на підставі
ст. 124 Конституції України, ст. ст. 1, 6, 11,
12, 17, 18, 25, 28, 31 Закону України "Про
виконавче провадження" з урахуванням
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах», та керуючись ст.ст. 10, 11, 60,
208-210, 383, 386, 387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 (боржник у
виконавчому провадженні) про визнання
неправомірними (незаконними) дії
відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві в особі старшого
державного виконавця Стельмах Олесі
Олександрівни, при проведенні
виконавчих дій по виконанню рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27.02.2013р. у цивільній справі №
761/540/13ц за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, в рамках
виконавчого провадження № 43870481 -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд міста
Києва шляхом подання апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано, а у разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: