Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/236/2014
інстанції - Шум Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РАЇ Н И

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Іванченка М.М.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Святошинського районного суду м.
Києва від 10 липня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
витрат на утримання майна.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 10 липня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про стягнення витрат на
утримання майна .

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити. Вважає, що рішення суду
першої інстанції є незаконним,
необґрунтованим, не відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд дослідив лише надані
відповідачем докази та взяв до уваги
рішення Апеляційного суду м.Києва від
25.04.2012 р., яке, на думку суду, набрало
чинності 22.05.2013 р., хоча обов'язок по
утриманню майна у відповідачки виник з
22.05.2013 р.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з 06 травня 2005 року
по 06 грудня 2010 року сторони перебували
в .зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу
у сторін народився син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

14 березня 2006 року між позивачем ОСОБА_3
та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був
укладений кредитний договір про
отримання кредиту в розмірі 23 000
доларів США зі сплатою 12,5% річних.

14 березня 2006 року позивачем ОСОБА_3
відповідно до договору купівлі-продажу
придбана квартира АДРЕСА_1, яка була
передана банку в іпотеку відповідно до
договору іпотеки від 14 березня 2006 року.
(а.с. 118-121).

Відповідно до рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 06 червня 2013
року заборгованість ОСОБА_3 за
кредитним договором № 014/2080/74/28856 від 14
березня 2006 року не погашена та складає
21 489,34 дол. США, з яких: 19 244,22 дол. США
заборгованість за кредитом, 1 205,61 дол.
США заборгованість за відсотками, 1 039,51
дол. США пеня за прострочення погашення
кредиту та відсотків. Пеня нарахована
за період з 29 червня 2010 року по 12 січня
2011 року та з 29 квітня 2012 року по 29
вересня 2012 року.

Вказаним рішенням суду, позовні вимоги
щодо нарахованої пені задоволено
частково та стягнуто, в тому числі, пеню
за порушення строків сплати тіла
кредиту: за період з 29 червня 2010 року по
29 грудня 2010 року у розмірі 66,19 дол. США,
за порушення строків сплати відсотків
за період з 29 червня 2010 року по 29 грудня
2010 року у розмірі 290,80 дол. США.

Тобто, заборгованість ОСОБА_3 по
кредитному договору утворилась у
період до 29 грудня 2010 року.

Зобов'язань перед банком у відповідача
ОСОБА_4 не було.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 05 вересня 2011 року було
встановлено, до з березня 2009 року син
сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає
разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_2, за цією ж адресою
визначено місце проживання
неповнолітнього ОСОБА_5 з його матір'ю -
ОСОБА_4. (а.с. 129-131).

Після розірвання шлюбу між сторонами
утворились вкрай неприязні стосунки, в
тому числі, щодо користування та
володіння спірною квартирою,що стало
підставою для

звернення відповідача ОСОБА_4 до суду з
позовними вимогами про усунення
перешкод у користуванні квартирою,
вселення та поділ майна, що є спільною
сумісною власністю (а.с. 5-7, 58).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
25 квітня 2012 року в порядку спільного
сумісного майна подружжя за ОСОБА_4
було визнано право власності на 1/2
частину спірної квартири (а.с. 5-7).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 18 березня 2013 року
ОСОБА_4була вселена в квартиру АДРЕСА_1
та зобов'язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_4
ключі від вхідних дверей вказаної
квартири (а.с. 122-123).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
22 травня 2013 року скасовано рішення
районного суду в частині позовних
вимог щодо встановлення порядку
користування спірною квартирою та
зобов'язання не чинити перешкоди та
встановлено порядок користування
вказаною квартирою: виділено ОСОБА_4
кімнату, площею 11,4 кв.м., ОСОБА_3 -
кімнату, площею 10,7 кв.м, та зобов'язано
останнього не чинити ОСОБА_4 перешкоди
у користуванні виділеною кімнатою та
місцями загального користування (а.с.
124-127).

У жовтні 2012 року позивач звернувся до
суду з даним позовом. В обґрунтування
позовних вимог посилався на те, що у
період їх з відповідачкою шлюбу, 14
березня 2006 року він уклав з ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» кредитний
договір про отримання кредиту в
розмірі 23 000 доларів США зі сплатою 12,5 %
річних з метою придбання квартири
АДРЕСА_1, яка була придбана та передана
банку в іпотеку. Рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 25 квітня 2012 року в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя, за відповідачем було
визнано право власності на 1/2 частину
значеної квартири. З березня 2009 року
він особисто несе витрати по утриманню
спірної квартири, відповідач участі в
утриманні та обслуговуванні спірного
житла не несе, просив стягнути з
відповідачки на його користь витрати з
утримання будинку та прибудинкової
території, опалення в розмірі 2 334,43 грн.
та витрати по кредиту в розмірі 47 982,07
грн. 10 липня 2013 року уточнив позовні
вимоги, просив стягнути з відповідача
витрати з утримання будинку та
прибудинкової території, опалення в
розмірі 3 376,14 грн., витрати по кредиту в
розмірі 41 885,56 грн., витрати на домофон в
розмірі 43,50 грн. (а.с. 109).

Відповідач позов не визнала, у
запереченнях посилалась на те, що вона
не є стороною у кредитному
зобов'язанні, після розірвання шлюбу
грошові кошти позивачем у погашення
кредиту не сплачувались, витрати по
утриманню своєї Ѕ частини квартири
після реєстрації права власності на цю
частину вона несе самостійно (а.с. 47-49).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх недоведеності.

З таким висновком суду в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
41 885,56 грн. витрат по кредитному
договору та витрат на домофон, судова
колегія погоджується, вважає, що він
відповідає обставинам справи, наданим
сторонами доказам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильного вирішення спору в цій
частині не спростовують висновків
суду, оскільки позивачем не було надано
доказів, що ним було сплачено у
погашення кредиту після розірвання
шлюбу з відповідачем зазначену суму.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком суду в
частині вирішення позовних вимог про
стягнення витрат на утримання майна.

Так, рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 25 квітня 2012 року квартиру
АДРЕСА_1 визнано спільним сумісним
майном подружжя, в порядку якого за
ОСОБА_4 було визнано право власності на
1/2 частину спірної квартири (а.с. 5-7).

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до пояснень сторін та
судових рішень, які набрали законної
сили, з березня 2009 року сторони
проживали окремо, не мали спільного
бюджету, витрати по утриманню майна -
квартири АДРЕСА_1 до квітня 2012 року
відповідач не несла.

У зазначений період часу позивачем
було сплачено за квартиру ( квартплата,
експлуатаційні витрати, центральне
опалення, газ) 6 532,16 грн. (а.с. 110-113).

Враховуючи, що відповідачу належить 12
вказаної квартири, за яку поніс витрати
позивач, та положення ст. 322 ЦК України
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 3 266,08 грн.

Посилання відповідача про те, що вона
не повинна нести витрати по утриманню
належного їй майна, оскільки не
користувалась квартирою у зв'язку з
тим, що позивач чинив їй перешкоди у
цьому, не є підставою для звільнення
відповідача від витрат на утримання
належного їй майна, оскільки це не
передбачено діючим законодавством.

З огляду на наведене, рішення суду в
частині вирішення позовних вимог про
стягнення витрат на утримання майна,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення цих вимог - в розмірі 3 266,08
грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати у
розмірі 32,66 грн. сплаченого судового
збору.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 10 липня 2013 року в
частині вирішення позовних вимог про
стягнення витрат на утримання майна
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення витрат на утримання майна
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) 3 266,08
грн., сплачених за утримання майна, 32,66
грн. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: