АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/8294/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 14 квітня 2014 року по справі
за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усиновлення,

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаною заявою, у якій просить
на підставі ст. ст. 208, 223-225, 229-231 СК
України, ст. ст. 251-255 ЦК України, з
урахуванням уточнень вимог, дозволити
усиновити повнолітню ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язати Відділення
РАЦСу Святошинського районного
управління юстиції в м. Києві внести
зміни до актового запису № 1017 від 22.06.1979
року про народження ОСОБА_3, виданого
Печерським ЗАГС у м. Києві, вказавши
його батьком дитини та змінити ім'я та
по-батькові усиновленої.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 14 квітня 2014 року у
задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, заявник
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити його
вимоги, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Вказував, що з часу розлучення ОСОБА_6,
матері ОСОБА_3, зі своїм чоловіком
ОСОБА_4, ОСОБА_3 з 1983 року була
позбавлена батьківського піклування
зі сторони ОСОБА_4 Судом першої
інстанції в судовому засіданні не були
допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які з
дитинства постійно спілкувались з
родиною ОСОБА_4. Зазначав, що він має
двоє власних повнолітніх дітей, які
постійно проживають в Чехії.

Крім того, суд першої інстанції
допустив порушення норм
процесуального права, не провів
попереднє засідання, належним чином не
підготував справу до розгляду, тому
розгляд заяви відбувся однобічно, не
врахував заяву ОСОБА_4 про те, що
останній не заперечує проти
усиновлення його доньки ОСОБА_3

В судовому засіданні апелянт,
представник апелянта та
заінтересована особа ОСОБА_3
підтримали апеляційну скаргу та
просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, що з'явились
в судове засідання, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_2
посилався на те, що з 1989 року він
знаходиться в сімейних відносинах з
ОСОБА_6, на той час ОСОБА_6, а 01.12.2007 року
вони офіційно зареєстрували шлюб. У
ОСОБА_6 є повнолітня донька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У свідоцтві про народження ОСОБА_3 її
батьком записано ОСОБА_4, з яким 06.10.1983
року ОСОБА_6 розірвала шлюб. ОСОБА_4 з
самого народження дитини ухилявся від
виконання своїх батьківських
обов'язків, не приймав участі у
вихованні дочки, матеріально не
допомагав.

З часу розлучення ОСОБА_6 з ОСОБА_4
позивач приймав участь у вихованні
ОСОБА_3, а з 1989 року фактично став для
неї батьком, проживав разом з нею,
піклувався про неї, виховував та
утримував її. ОСОБА_3 була фактично
позбавлена батьківського піклування
зі сторони ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні заяви,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 має обох батьків, зокрема
батька, який не був позбавлений
батьківських прав відносно неї, а також
те, що судом не встановлено обставин,
які б перешкоджали позбавити ОСОБА_4
батьківських прав відносно ОСОБА_3, то
наявність однієї лише обставини на яку
посилається заявник про те, що він
фактично виконував батьківські
обов'язки щодо дитини, не є підставою
для задоволення заяви.

Виходячи з наявних у матеріалах справи,
досліджених судом першої інстанції
доказів, колегія суддів вважає, що
висновки суду щодо підстав для відмови
у задоволенні заяви відповідають
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги заявника є
аналогічними доводам, викладеним в
обґрунтування заяви, вони були
предметом розгляду суду першої
інстанції та правильно були відхилені
судом.

Відповідно до ст. 207 Сімейного кодексу
України, усиновленням є прийняття
усиновлювачем у свою сім'ю особи на
правах дочки чи сина, що здійснене на
підставі рішення суду, крім випадку,
передбаченого статтею 282 цього Кодексу.

Усиновлення дитини провадиться у її
найвищих інтересах для забезпечення
стабільних та гармонійних умов її
життя.

Частиною 1 ст. 208 СК України передбачено,
що усиновленою може бути дитина.

Статтею 6 СК України визначено, що
правовий статус дитини має особа до
досягненню нею повноліття. За змістом
ст. 6 СК України, ст. 34 ЦК України фізична
особа, яка досягла вісімнадцяти років,
є повнолітньою.

Частиною 2 ст. 208 ЦК України передбачено,
що у виняткових випадках суд може
постановити рішення про усиновлення
повнолітньої особи, яка не має матері,
батька або була позбавлена їхнього
піклування.

У цьому разі суд бере до уваги сімейний
стан усиновлювача, зокрема,
відсутність у нього своїх дітей, та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Як правильно було встановлено судом
першої інстанції, ОСОБА_3 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі її батьків ОСОБА_6
та ОСОБА_4.

Шлюб між ними був розірваний 06 жовтня
1983 року. Батько ОСОБА_3 не був
позбавлений відносно неї батьківських
прав.

Зі змісту заяви ОСОБА_2, пояснень його
та ОСОБА_3 в судовому засіданні
вбачається, що ОСОБА_2 проживав однією
сім'єю з матір'ю ОСОБА_3 - ОСОБА_6 з 1989
року, а 01.12.2007 року зареєстрував з нею
шлюб.

ОСОБА_3 є повнолітньою особою, їй
виповнилось 35 років. Вона перебуває у
зареєстрованому шлюбі та проживає у
сім'ї чоловіка - ОСОБА_10, тобто окремо
від заявника ОСОБА_2

Разом з тим, поняття «особа, що була
позбавлена батьківського піклування»,
яке вжите у ч. 2 ст. 208 СК України,
розуміється не у вузькому змісті слів
«піклування батька».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
охорону дитинства» діти, позбавлені
батьківського піклування - це діти, які
залишилися без піклування батьків у
зв'язку з позбавленням їх
батьківських прав, відібранням у
батьків без позбавлення батьківських
прав, визнанням батьків безвісно
відсутніми або недієздатними,
оголошенням їх померлими, відбуванням
покарання в місцях позбавлення волі та
перебуванням їх під вартою на час
слідства, розшуком їх органами
внутрішніх справ, пов'язаним з
ухиленням від сплати аліментів та
відсутністю відомостей про їх
місцезнаходження, тривалою хворобою
батьків, яка перешкоджає їм виконувати
свої батьківські обов'язки, а також
діти, розлучені із сім'єю, підкинуті
діти, діти, батьки яких невідомі, діти,
від яки відмовились батьки, та
безпритульні діти.

Таким чином, судом першої інстанції
правильно встановлено, що ОСОБА_3 не є
сиротою, у дитинстві вона
виховувалась матір'ю. Її батько ОСОБА_4,
хоч і не приймав участі у її вихованні,
проте не був позбавлений батьківських
прав. З показів свідків судом
встановлено, що заявник ОСОБА_2 брав
участь у вихованні ОСОБА_3

З пояснень заявника також встановлено,
що він має своїх повнолітніх дітей,
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_3, які на даний час
проживають у Чехії.

Пленум Верховного Суду України у п. 3
Постанови № 7 від 30.03.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що у зв'язку із включенням у
Сімейний Кодекс України правових норм
про усиновлення повнолітньої особи
необхідно брати до уваги, що така особа
може бути усиновлена лише у виняткових
випадках, зокрема якщо вона є сиротою
або була позбавлена батьківського
піклування до досягнення повноліття.

Враховуючи винятковий характер права
на усиновлення повнолітньої особи,
суди мають установлювати при розгляді
справ цієї категорії додаткові
обставини, зокрема необхідність
усиновлення і неможливість оформлення
іншого правового зв'язку між особою,
яку бажають усиновити, та особою, яка
хоче це зробити (складення заповіту
тощо). При цьому звернення до суду із
заявою про усиновлення не повинно бути
зумовлене бажанням досягти іншого
правового наслідку, ніж юридичне
оформлення родинного зв'язку (можливо,
вже наявного фактично). Слід також
з'ясовувати наявність чи відсутність в
усиновлювача своїх дітей. Закон не
встановлює заборони на усиновлення
повнолітньої особи тією, яка має
власних дітей, проте на цей факт
необхідно зважати, виходячи з обставин,
що визначають можливість рідних дітей
бути спадкоємцями. У кожному
конкретному випадку суд при вирішенні
питання про усиновлення повнолітньої
особи може врахувати й інші обставини.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правильними висновки суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення заяви,
оскільки ОСОБА_3 не є особою, яка була
позбавлена батьківського піклування
до досягнення повноліття. Інших
виняткових обставин, які відповідно до
ч. 2 ст. 208 СК України, дають підстави для
усиновлення повнолітньої особи,
заявником не зазначено та не було
встановлено судом.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом
допущено порушення матеріального та
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене,
апеляційний суд приходить до висновку
про те, що судом першої інстанції дана
належна оцінка доводам заявника у
сукупності з наданими доказами,
висновки суду відповідають обставинам
справи, доводи, викладені у апеляційній
скарзі, не спростовують їх, тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 14 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: