22-ц/772/878/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Прокопчук А. В.Категорія:
24Доповідач: Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі:

головуючого Нікушина В.П.

суддів: Копаничук С.Г., Стеблюк Л.П.,

при секретарі Іщук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Вінницького національного медичного
університету імені М.І. Пирогова до
ОСОБА_3 про стягнення вартості навчання
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 03 лютого 2014
року, ухвалене по даній справі, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року Вінницький
національний медичний університет
імені М.І. Пирогова звернувся в суд з
вказаним позовом до ОСОБА_3

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_3 01.08.2004 року була зарахована до
Вінницького національного медичного
університету імені М.І. Пирогова на
денну форму навчання за державним
замовленням на спеціальність
«Лікувальна справа».

Згідно угоди, укладеної з вузом ОСОБА_3,
вона взяла на себе зобов'язання після
закінчення вищого навчального закладу
відпрацювати за направленням не менше
трьох років, а у випадку відмови їхати
за призначенням відшкодувати вартість
навчання.

В червні 2011 року ОСОБА_3 успішно,
закінчивши навчання та отримавши
диплом за спеціальністю «Лікувальна
справа», не з'явилась на роботу на
посаду патологоанатома у Вінницьке
обласне патологоанатомічне бюро, куди
вона була розприділена.

ОСОБА_3 також не виконала вимогу про
повернення навчальному закладу 68869 грн.
87 коп. - витрати, понесених на її
навчання.

Рішенням суду першої інстанції позов
задоволено, але з таким рішенням не
погодилась ОСОБА_3 і оскаржила його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вона просить
рішення скасувати через неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, через їх необґрунтованість
і невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

На підтвердження доводів апеляційної
скарги наведені обставини про те, що
умови угоди були порушені навчальним
закладом, оскільки вона отримала
кваліфікацію лікаря за фахом
«Лікувальна справа», в той час коли її
направлено на роботу лікарем -
патологоанатомом.

Суд залишив поза увагою ту обставину,
що університет не є належним позивачем,
тому що він не є державним замовником, а
лише виконавцем, окрім цього на день
розгляду справи не розроблений
порядок визначення та відшкодування
випускниками вартості навчання у разі
порушення ними умов угоди про
працевлаштування. В матеріалах справи
відсутні докази того, що саме за
рахунок навчального закладу навчалась
на державному замовленні ОСОБА_3

При постановленні рішення судом не
були враховані положення спеціального
Закону України «Про вищу освіту», який
не містить в собі положень про
обов'язковість трирічного
відпрацювання чи відшкодування у
встановленому порядку до державного
бюджету вартості навчання.

Ухвалюючи рішення, суд не застосував
закон, який підлягав застосуванню,
зокрема ст.ст. 22, 43, 53 Конституції
України, ст. 1 Прикінцевих положень
Закону України «Про вищу освіту» та ст.
1 Конвенції «Про скасування примусової
праці».

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
представника, ОСОБА_4, перевіривши
обґрунтованість доводів апеляційної
скарги, а також законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
дійшла до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивному тлумаченні норм
матеріального права та помилковому
визначенні характеру спірних
правовідносин, які виникли між
навчальним закладом та відповідачкою.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги виходив із того, що
ОСОБА_3 з 2004 року по 2011 рік навчалась в
Вінницькому національному медичному
університеті імені М.І. Пирогова за
спеціальністю «лікувальна справа» на
денній формі навчання за державним
замовленням і після закінчення
навчання в порушення умов угоди,
укладеної між нею та вузом не прибула
за направленням на місце роботи та не
відпрацювала три роки.

З таким рішенням погодилась і колегія
суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України
«Про освіту» випускники вищих
навчальних закладів, які здобули вищу
освіту за кошти держави або місцевого
бюджету направляються на роботу і
зобов'язані відпрацювати за
направленням в порядку визначеному
Кабінетом Міністрів України.

З цими вимогами кореспондуються і
положення ст. 56 Закону України «Про
вищу освіту». Згідно якої, випускник
який навчався за державним замовленням
працевлаштовується на підставі
направлення на роботу відповідно до
укладеної між замовником, керівником
вищого навчального закладу та
випускником угоди.

Механізм реалізації цих положень
законодавства визначається Порядком
працевлаштування випускників
державних вищих медичних закладів
освіти, підготовка яких здійснювалась
за державним замовленням, затвердженим
наказом МОЗ України від 25.12. 1997 року за
№367 та Указом Президента України «Про
заходи щодо реформування системи
підготовки спеціалістів та
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів» №77 від 23.01. 1996
року.

Відповідно до умов угоди, укладеної між
Вінницьким національним медичним
університетом ім. М.І. Пирогова та
ОСОБА_3 (а. с. 6) учбовий заклад надав
відповідачці відповідну теоретичну та
практичну підготовку фахівця в галузі
медицини про що свідчить отриманий нею
диплом про повну вищу освіту за
спеціальністю «лікувальна справа»
кваліфікація лікар.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання
прибути після закінчення вищого
навчального закладу на місце
направлення і відпрацювати не менше
трьох років не виконала.

П.9 Порядку працевлаштування
випускників державних вищих медичних
закладів освіти, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням, затвердженим наказом МОЗ
України від 25.12.1997 року за №367
передбачає розірвання угоди з
ініціативи випускника в тому числі з
причин встановлення інвалідності 1 або
2 групи дружини випускника, або ж у
одного із батьків випускника.

ОСОБА_3 в ході розгляду справи надала
докази того, що її батько ОСОБА_5 є
інвалідом 1-ї групи загального
захворювання. За наявності таких
обставин, та діючи у відповідності до
вимог ст. 654 ЦК України, угода між вузом
та ОСОБА_3 могла бути розірваною у тій
же формі в якій вона укладалась.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про те, що направлення на роботу
за розподілом суперечить засадам
Конституції України, Міжнародних
Конвенцій «Про захист прав людини і
основоположних свобод» та «Про
скасування примусової праці».

Відповідно до ст. 43 Конституції України
безоплатне здобуття вищої освіти
здійснюється лише для суспільних
потреб, які визначаються обсягом
державного замовлення на підготовку
фахівців. Ці конституційні положення
реалізовуються через Закони України
«Про освіту». «Про вищу освіту»,
Порядком працевлаштування випускників
державних вищих медичних закладів
освіти, підготовка яких здійснювалась
за державним замовленням, затвердженим
наказом МОЗ України від 25.12.1997 року за
№367 та Указ Президента України «Про
заходи щодо реформування системи
підготовки спеціалістів та
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів» №77 від 23.01.1996
року.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. ОСОБА_3, укладаючи
угоду з вузом прийняла її умови, про
відпрацювання за направленням не менше
трьох років. В зв'язку з цим твердження
про її примушування працювати за
направленням є безпідставним.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що
Вінницький національний медичний
університет імені М.І. Пирогова є
неналежним позивачем і про те, що
відсутній визначений законом механізм
стягнення коштів за навчання на
державному замовленні.

Відповідно до Указу Президента України
«Про заходи щодо реформування системи
підготовки спеціалістів та
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів» №77 від 23.01. 1996
року саме вищим учбовим закладам
делеговані повноваження щодо
укладення угод та підготовки
спеціалістів. На вузи покладається
супровід і контроль за
працевлаштуванням випускників за
направленням, які навчались за
державним замовленням. Вінницький
національний медичний університет
імені М.І. Пирогова є державним
навчальним закладом, основним джерелом
фінансування якого є державний бюджет.

П.14 Порядку працевлаштування
випускників державних вищих медичних
закладів освіти, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням, затвердженим наказом МОЗ
України від 25.12. 1997 року за №367
передбачає відшкодування випускником,
який навчався за державним замовленням
та не прибув на роботу за направленням,
вартості навчання та компенсацію всіх
витрат до державного бюджету. Питання
щодо механізму реалізації коштів,
стягнутих з такого випускника
знаходиться поза межами його
компетенції і тому твердження
відповідача, що з цієї підстави позов
не підлягав до задоволення є
необґрунтованими.

А тому, за наведених обставин доводи
апеляційної скарги не тягнуть за собою
скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 315 ЦПК України,
колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 03 лютого 2014
року, ухвалене по справі за позовом
Вінницького національного медичного
університету імені М.І. Пирогова до
ОСОБА_3 про стягнення вартості
навчання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя: (підпис)
В. П. Нікушин

Судді: (підпис)
С. Г. Копаничук

(підпис)
Л. П. Стеблюк

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду

Вінницької області ____________
В. П. Нікушин