У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Панька В.Ф.,

при секретарі - Саварина Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Ужгородського міськрайонного суду від
13 лютого 2014 р. за скаргою ОСОБА_2 на дії
головного державного виконавця
міського відділу Державної виконавчої
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції у Закарпатській
області, заінтересована особа - ОСОБА_3,
-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся у суд зі
скаргою, у якій просив:

- визнати неправомірною постанову
головного державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції у Закарпатській
області Романа В.Я. про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
15.11.2013 р. серії ВП за № 40739891;

- скасувати цю постанову;

- зобов'язати ДВС відкрити
виконавче провадження з примусового
виконання рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 11.09.2012 р. у
цивільній справі № 2-3476/11 щодо
стягнення присудженої на його користь
із ОСОБА_3 грошової компенсації за
належну йому частку в будинку АДРЕСА_1.

На обґрунтування зазначав, що ДВС
неправомірно відмовив у відкритті
виконавчого провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 13.02.14 р у задоволенні скарги
відмовлено (а.с.30-32).

Апелянт просить скасувати цю ухвалу та
постановити нову про задоволення
скарги. Доводить про порушення судом
норм процесуального права. Указує на
відповідність виконавчого листа
вимогам закону «Про виконавче
провадження».

Суд першої інстанції виходив з того, що
оскаржувана постанова була прийнята
відповідно до закону та в межах
повноважень державного виконавця.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а ухвала - скасуванню із
ухваленням нової по суті питання, із
таких мотивів.

Згідно з положеннями Закону України
«Про виконавче провадження» (надалі -
Закон) державний виконавець відмовляє
у відкритті виконавчого провадження у
разі пропуску встановленого строку для
пред'явлення виконавчих документів до
виконання; неподання виконавчого
документа, зазначеного у ст. 17 Закону;
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; наявності
інших, передбачених законодавством,
обставин, які виключають можливість
здійснення виконавчого провадження
тощо (ст. 26 Закону).

При цьому вимоги до виконавчого
документа є єдиними та визначені ст. 18
Закону. Іншими нормативно-правовими
актами може бути встановлено додаткові
вимоги до виконавчого документа, проте
звуження цих вимог не допускається.

При невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим ст. 18
Закону, заявникові роз'яснюється право
на звернення до суду, який видав
виконавчий документ, щодо приведення
його у відповідність до закону.
Зазначене питання вирішується судом на
підставі статті 369 ЦПК, а якщо відсутні
відповідні відомості в судовому
рішенні - то відповідно до вимог статті
220 ЦПК.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 25 Закону
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

За правилами п.8 ч.1 ст. 26 Закону, яким
скерувався ДВС, державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

До інших обставин, що можуть бути
підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження, можна
віднести, наприклад, звернення за
виконанням рішення Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України з
порушенням вимог статей 35, 36 Закону
України від 24 лютого 1994 року N 4002-XII «Про
міжнародний комерційний арбітраж»
щодо попереднього звернення стягувача
до компетентного суду з клопотанням
про визнання й виконання рішення
зазначеного третейського суду.

Установлено, що 09.09.2013 р. Ужгородський
міськрайонний суд видав виконавчий
лист (справа № 2-3476/11), у якому
стягувачем зазначив ОСОБА_2, а
боржником - ОСОБА_3 (а.с.10).

Однак, усупереч цьому факту ДВС в особі
головного державного виконавця Романа
В.Я. постановою від 15.11.2013 р. відмовив у
прийнятті до провадження указаного
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження із його
примусового виконання через те, що в
резолютивній частині виконавчого
документа не зазначено боржника, який
повинен виплатити грошову компенсацію
ОСОБА_2 (а.с.12).

З огляду на таке дії державного
виконавця не відповідають ні фактичним
обставинам справи, ні вимогам Закону
України «Про виконавче провадження».

У контексті наведеного колегія суддів
вважає, що оскаржена постанова є
неправомірною, а скарга -
обґрунтованою.

За загальним правилом судові рішення,
що набрали законної сили, обов'язкові
для всіх органів державної влади і
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій,
посадових чи службових осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України (ст. 14 ЦПК
України), а відповідно до ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст. 387 ЦПК України в разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи. Наприклад,
суд може зобов'язати державного
виконавця або іншу посадову особу
державної виконавчої служби здійснити
певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав.

Керуючись ст.ст. 312 ч.1 п.2, 313, 314 ч.1 п.6, 315,
317, 219, 386, 387 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

2. Ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду від 13 лютого 2014 р.
скасувати.

3. Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

4. Постанову головного державного
виконавця міського відділу Державної
виконавчої служби Ужгородського
міськрайонного управління юстиції у
Закарпатській області Романа В.Я. про
відмову у прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження із
примусового виконання серії ВП № 40739891
від 15.11.13 р. скасувати.

5. Головному державному виконавцю
міського відділу Державної виконавчої
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції у Закарпатській
області Роману В.Я. здійснити виконавчі
дії по прийняттю до виконання
виконавчого листа в цивільній справі №
2-3476/11 та відкриттю виконавчого
провадження.

6. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: