АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8051/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 29 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на утримання
дитини,

встановила:

В грудні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в
розмірі 2500 грн. щомісяця, з проведенням
щомісячної індексації внаслідок
інфляції, починаючи з моменту
пред'явлення позову і до досягнення
дочкою повноліття, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 29 квітня 2014 року позов
задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання малолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини усіх
видів заробітку (доходу), щомісячно,
починаючи з 25.12.2013 року і до досягнення
дитиною повноліття, але не менше ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити позов
в повному обсязі, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Вказувала, що відповідач має інший
дохід від ведення сільського
господарства, в якому він працює та за
рахунок цих доходів харчується вся
його сім'я. Тобто, частину доходу
відповідач отримує в натурі. Оскільки
факт отримання частини доходу в натурі
визнано відповідачем в суді першої
інстанції, то дана обставина не
підлягає доказуванню. Крім того, у
відповідача є автомобіль, від
експлуатації якого має можливість
отримувати додатковий дохід. Вказаним
обставинам судом першої інстанції не
було надано належної правової оцінки.
Також, суд першої інстанції не надав
жодної оцінки доказам, які
характеризують стан здоров'я дитини та
необхідності у зв'язку з цим додаткових
витрат на лікування.

Крім того, позивач заявила позовні
вимоги про стягнення аліментів в
твердій грошовій сумі, а суд, стягнувши
аліменти в частині від доходу, вийшов
за межі заявлених позовних вимог та
порушив приписи ст. 11 ЦПК України.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; відповідач
вважав доводи апеляційної скарги
необґрунтованими та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який розірвано 01.10.2009 року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, виданим Відділом
РАЦС Святошинського районного
управління юстиції у м. Києва, актовий
запис № 817.

Від шлюбу у сторін народилась
дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Судом
першої інстанції встановлено, що
малолітня ОСОБА_4 проживає разом зі
своєю матір'ю ОСОБА_2, позивачем по
справі, відповідач з ними не проживає,
матеріальну допомогу на утримання
дочки надає, однак в недостатньому
об'ємі.

Позивач працює в ТОВ «Компанія
«Софійський» з 01.10.2013 року по даний час
на посаді адміністратора та отримує
заробітну плату в розмірі 1500 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
посилалась на те, що на відповідач не
надає коштів в достатньому розмірі,
часто взагалі ухиляється від надання
коштів на утримання дитини. Усі витрати
на придбання одягу, харчування, оплату
художньої школи, батьківські внески
несе позивач. Відповідач працює та
частину заробітної плати отримує
неофіційно, а тому вважає, що аліменти
необхідно визначити в твердій грошовій
сумі.

Судом відповідно до вимог ст. 180, 181, 184 СК
України ухвалено рішення про часткове
задоволення позову, стягнення
аліментів у розмірі ј частини усіх
видів заробітку щомісячно і до
повноліття дитини.

Визначаючи розмір аліментів у
частці від заробітку відповідача, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано суду належних
доказів про те, що відповідач має
мінливий дохід або частину доходу
отримує в натурі та враховував те, що
відповідач є особою працездатного
віку, створив нову сім'ю, має на
утриманні дитину та дружину, яка
перебуває у декретній відпустці, його
відомості щодо доходів.

Виходячи з наявних у матеріалах
справи, досліджених судом першої
інстанції доказів, висновки суду щодо
наявності підстав для стягнення
аліментів та обґрунтованості
визначення їх розміру у частці від
заробітку (доходу) відповідача -
відповідають обставинам справи та
положення матеріального закону. Норми
матеріального права - ст. 180, 181, 183 СК
України відповідно до спірних
правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ст. 181 СК України
способи виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються зо
домовленістю між ними. За рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі. Частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватись як аліменти на дитину,
визначається судом (ст. 183 СК України).

Статтею 182 СК України
встановлено, що при визначенні розміру
аліментів суд враховує: стан здоров'я
та матеріальне становище дитини, стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів, наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина, інші обставини, що
мають істотне значення.

Отже, норми Сімейного Кодексу України
встановлюють принцип, відповідно до
якого базою аліментних відрахувань є
дійсні та постійні доходи платника. Це
прямо випливає зі ст. 183 СК України, яка
закріплює загальне правило, що
аліменти встановлюються у частці від
заробітку (доходу) матері, батька
дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Стаття 184 СК України носить
диспозитивний характер і не визначає
вичерпного переліку обставин для
встановлення розміру аліментів в
твердій грошовій сумі, за змістом цієї
норми такими обставинами є
нерегулярний дохід та будь-які інші
обставини, що мають істотне значення.
Отже, визначення аліментів у твердій
грошовій сумі має відбутися тільки за
тих умов, якщо позивач доведе
наявність підстав для визначення
розміру аліментів у твердій грошовій
сумі, передбачених ч. 1 ст. 184 СК України.

Як встановлено судом першої
інстанції, відповідач ОСОБА_3 працює в
ТОВ «За рулем» на посаді комерційного
директора, заробітна плата якого за
період з 01.04.2013 року по 31.03.2014 року
становить 15637 грн. 26 коп. З довідки про
доходи ТОВ «За рулем» вбачається, що
відповідач отримує заробітну плату 1300
грн. на місяць.

Відповідно до свідоцтва про шлюб
від 27.07.2012 року, виданого Відділом РАЦС
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві, відповідач ОСОБА_3
зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 Від
вказаного шлюбу у відповідача
народилась дитина - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи, що відповідач має постійне
місце роботи у ТОВ «За рулем» та
отримує заробітну плату, тобто
регулярний дохід, а також те, що на його
утриманні перебуває малолітня дитина
ОСОБА_6 та дружина, яка знаходиться в
декретній відпустці по догляду за цією
дитиною, суд першої інстанції
правильно визначив розмір аліментів у
ј частині від усіх видів заробітку (
доходів) відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивача
щодо можливості відповідача
сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн.
щомісячно колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки ці доводи
належними доказами не підтверджуються,
в матеріалах справи відсутні дані про
доходи відповідача, з яких можливо
відраховувати аліменти у такому
розмірі, які враховуючи вимоги ст. 70
Закону України «Про виконавче
провадження» не можуть перевищувати 50
% заробітної плати платника аліментів.

Доводи апеляційної скарги про визнання
відповідачем у судовому засіданні суду
першої інстанції тієї обставини, що у
його батьків у селі є підсобне
господарство, за рахунок якого
харчується сім'я - висновків суду
першої інстанції не спростовують,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували, що
відповідач має нерегулярний, мінливий
дохід та розмір цього доходу.

Посилання апелянта на порушення судом
приписів ст. 11 ЦПК України та вихід за
межі позовних вимог - колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки
позивачем заявлено позовні вимоги про
стягнення аліментів, а тому відповідно
до положень ч.3 ст. 181, 183,184 СК України
спосіб стягнення аліментів та їх
розмір визначає суд, виходячи із
позовних вимог та залежно від
встановлених по справі обставин і
наданих сторонами доказів.

Таким чином, обставин, які б дали суду
апеляційної інстанції підстави для
спростування вищевказаних висновків
суду, апеляційна скарга позивача не
містить, в ході апеляційного розгляду
також не встановлено таких обставин.

Враховуючи викладене,
апеляційний суд приходить до висновку
про те, що судом першої інстанції дана
належна оцінка доводам сторін у
сукупності з наданими сторонами
доказами, висновки суду відповідають
обставинам справи, доводи, викладені у
апеляційній скарзі, не спростовують їх,
тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 29 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: