Справа № 419/3549/2012 р.
Провадження № 2/204/21/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

за участю представника позивачки
ОСОБА_1

за участю представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа: Сьома Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2012 року позивачка звернулася
до суду з позовом, в якому просила
визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4, посвідчений 10.01.2011 року
державним нотаріусом Сьомої
Дніпропетровської державної
нотаріальної кантори, а також стягнути
з відповідача судові витрати. В
обґрунтування позову позивачка
вказала на те, що 31 серпня 2010 року її
дядько по материнській лінії, ОСОБА_5,
заповідав їй квартиру АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Після його
смерті позивачка та її мати, ОСОБА_7,
звернулись до державного нотаріуса
Сьомої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини та від державного
нотаріусу дізналися, що 05.01.2011 року
ОСОБА_5 скасував даний заповіт за
заявою № 50565464 та заповів усе належне
йому майно ОСОБА_4. Заповіт на його ім'я
був посвідчений державним нотаріусом
Сьомої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори 10.01.2011 року та
зареєстрований у реєстрі за № 2-71 і
позивачка вважає його недійсним. Так,
на час складання заповіту ОСОБА_5
виповнився 81 рік. З 1981 року ОСОБА_5
постійно звертався до
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації комунального закладу
«Дніпропетровської клінічної
психіатричної лікарні»
Дніпропетровської обласної ради зі
скаргами на безсоння, тривожний стан,
зниження апетиту, неспокій та просив
допомоги, що підтверджується
епікризами з історії хвороби. Після
лікування хворому були поставленні
діагнози, а саме: з 05.04.1981 року по 14.05.1981
року після лікування лікар хворому
поставив діагноз - інохондрічеський
невроз. Надана рекомендація:
спостереження у райпсіхіатра; з 26.06.1981
року по 10.07.1981 року після лікування
лікар хворому поставив діагноз -
інволюційна іпохондрія. Надана
рекомендація: спостереження у
райпсіхіатра протягом б місяців; з
24.08.1981 року по 02.10.1981 року після
лікування лікар хворому поставив
діагноз - атеросклероз, склероз судин
головного мозку, діенцефальніс
параксизми, астеноїнохондрічеський
синдром. Надана рекомендація:
спостереження у райпсіхіатра за місцем
проживання. 19 січня 2009 року та 04 грудня
2009 року ОСОБА_5 звертався до
Дніпропетровської міської лікарні № 15
до лікаря терапевта з приводу
ішемічної хвороби серця:
кардіосклерозу атеросклеротичного,
церебрального атеросклерозу,
остеохондрозу поперекового відділу, що
підтверджується відповіддю за № 774 від
12.08.2011 року на адвокатський запит. 25
грудня 2010 року ОСОБА_5 звертався до
Гейківської обласної
психоневрологічної лікарні обласного
комунального закладу зі скаргами на
безсоння, тривожний стан, зниження
апетиту, неспокій, просив допомоги.
Тому, позивачка вважає, що він не
розумів значення своїх дій та не міг
ними керувати під час підписання
спірного заповіту.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги
позивачки підтримав та просив
задовольнити їх в повному обсязі,
посилався на обставини викладені в
позовній заяві. Також зазначив, що
ОСОБА_5 помер внаслідок самогубства
через повішання, що є підтвердженням
його психічного розладу, оскільки
здорова людина не вчинила би
самогубства.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог позивачки,
при цьому пояснила, що їх вимоги є
безпідставними, що підтверджується
свідченнями свідків. Крім того,
стверджувала, що ОСОБА_5 почував себе
пригнічено після смерті дружини, з якою
вони прожили разом майже 50 років. Йому
було сумно та погано без рідної людини,
ймовірно тому він й вкоротив собі віку,
але психічно він був повністю здоровий.
Крім того, пояснила, що відповідач є
хрестником померлого, а позивачка є
далекою родичкою дружини померлого.

Представник Сьомої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори в
судове засідання не з'явився, про час та
місце слухання справи був повідомлений
належним чином, причину своєї неявки
суду не повідомив.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, вислухавши свідків, суд вважає,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають по наступним підставам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

У судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер - ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим 07 квітня 2011 року
відділом державної реєстрації смерті
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області, актовий
запис № 2564 (а.с.7).

Після його смерті відкрилася спадщина
на належне йому майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1.

Ще за життя, а саме 31 серпня 2010 року
ОСОБА_5 склав заповіт, який посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрований в реєстрі за № 1557, номер
у спадковому реєстрі 49851188. Проте,
заявою від 05.01.2011 року за № 50565464, він
скасував вказаний заповіт. Скасування
заповіту посвідчене 05.01.2011 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстроване в реєстрі за № 22 (а.с.68-69).

Також, 10 січня 2011 року ОСОБА_5 склав
заповіт, який посвідчений завідувачем
Сьомої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_9 та
зареєстрований в реєстрі за № 2-71, в
якому заповів все своє майно, де б воно
не було і з чого б воно не складалося
ОСОБА_4 (а.с.72).

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України,
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

На підставі вищевказаного відповідач
ОСОБА_4 звернувся до Сьомої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на його ім'я (а.с.67).

У зв'язку з вищевказаним Сьомою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою була відкрита
спадкова справа № 418/2011 року після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.66-73).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10,
яка є дільничним терапевтом за місцем
проживання померлого, пояснила, що знає
померлого та його дружину, яка також
вже померла. Вказала, що частіше вона
приходила за викликом до дружини
ОСОБА_5 - ОСОБА_19, а сам ОСОБА_5 був
повністю здоровою людиною. Вказала, що
ОСОБА_5 вів себе повністю адекватно та
розсудливо. Свідок ОСОБА_11, який є
сусідом померлого приблизно з 1970 року
вказав, що вони з померлим працювали
разом на одному заводі, але в різних
цехах. При спілкуванні з ОСОБА_5,
останній не виявляв ніяких психічних
розладів. Свідок ОСОБА_13, яка є знайомою
відповідача на протязі тридцяти років,
в судовому засіданні пояснила, що
вперше побачила ОСОБА_5 на похоронах
батька відповідача десять років тому.
Вказала, що як їй відомо батько
відповідача та ОСОБА_5 були родичами.
Востаннє вона бачила ОСОБА_5 в лютому 2011
року, коли його дружина вже померла, при
цьому ОСОБА_5 не виявляв ніяких
психічних розладів та вів себе
повністю нормально. Свідок ОСОБА_14, яка
є співробітницею дружини відповідача,
вказала, що вперше побачила ОСОБА_5 на
похоронах батька відповідача десять
років тому. Та вказала, що коли вона
востаннє бачила ОСОБА_5 він не виявляв
ніяких психічних розладів.

До пояснень свідка ОСОБА_7 про те, що
ОСОБА_5 з початку вісімдесятих мав
психічне захворіння, про яке знали не
всі, оскільки ОСОБА_5 приховував це та в
останній час в нього буле загострення,
оскільки коли ОСОБА_5 приїздив до неї,
то він вів себе незрозуміло, а саме йому
постійно марилося, що йому хтось
дзвонить та залякує, йому чулись
голоси, суд ставиться критично,
оскільки даний свідок є свекрухою
позивачки.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

За клопотанням представника позивачки,
по даній справі була призначена
посмертна судово-психіатрична
експертиза спадкодавця ОСОБА_5, 1930 року
народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на
вирішення якої були поставлені
питання: чи страждав померлий ОСОБА_5
будь-яким психічним розладом в момент
укладання 10.01.2011 року заповіту?; в якому
психічному стані знаходився ОСОБА_5 під
час посвідчення 10.01.2011 року заповіту?;
чи міг ОСОБА_5 за своїм психічним станом
у зазначений час розуміти значення
своїх дій та керувати ними? (а.с.101-102).

За результатами проведеної експертизи
відділенням судово-психіатричних
експертиз був складений Акт № 22
амбулаторної (посмертної)
судово-психіатричної експертизи,
згідно з яким комісія прийшла до
висновку, що відсутність оригінальних
примірників медичної документації,
протиречність свідчень, які
знаходяться в матеріалах даної справи
про психічний стан ОСОБА_5 на період
складання та підписання їм заповіту 10
січня 2011 року виключає можливість
оцінити характер та ступінь розладів,
які були у нього на той період, та
вирішити у відношенні нього експертні
питання на період часу, який цікавить
суд (а.с.119-120).

В судовому засіданні була опитана
судовий експерт ОСОБА_15, яка вказала, що
такі експертизи проводяться на
підставі наявної медичної
документації, що й було зроблено та
складений відповідний акт. На питання
суду чи могли вплинути свідчення
свідків на результати експертизи,
судовий експерт вказала, що ні, а
вплинути на результат експертизи могли
додаткові медичні документи.

Так, позивачка та її представник, як на
підставу своїх позовних вимог
посилаються на діагнози, які були
поставлені ОСОБА_5 в вісімдесятих
роках, на звернення ОСОБА_5 в 2009 році до
Дніпропетровської міської лікарні № 15
до лікаря терапевта з приводу
ішемічної хвороби серця:
кардіосклерозу атеросклеротичного,
церебрального атеросклерозу,
остеохондрозу поперекового відділу, та
на звернення ОСОБА_5 в 2010 році до
Гейківської обласної
психоневрологічної лікарні обласного
комунального закладу зі скаргами на
безсоння, тривожний стан, зниження
апетиту, неспокій.

Проте, згідно медичної картки
амбулаторного хворого б/н з ПНД на ім'я
ОСОБА_5, він востаннє оглядався
психіатром в січні 1986 року та лікарем
було рекомендовано зняти його з обліку
в другому кварталі 1986 року по одужанню.

Що стосується звернення ОСОБА_5 в 2009
році до Дніпропетровської міської
лікарні № 15, то згідно листа
Дніпропетровської міської лікарні № 15
від 12.08.2011 року за № 774 - вказано, що
ОСОБА_5, 1930 року народження, звертався
до поліклініки: 19.01.2009 року та 04.12.2009
року до лікаря терапевта з приводу
ішемічної хвороби серця:
кардіосклерозу атеросклеротичного,
церебрального атеросклерозу,
остеохондрозу поперекового відділу; а
13.01.2011 року - з приводу гострої
респіраторно-вірусної інфекції. ОСОБА_5
було призначено з приводу ішемічної
хвороби серця: кардіомагніл, фезам,
вабадин; а з приводу гострої
респіраторно-вірусної інфекції:
гроприназин. Вищезазначені ліки не
відносяться до психотропних засобів.
Також зазначено, що перебування ОСОБА_5
на диспансерному обліку у психіатра -
не є компетенцією лікарні (а.с.23).

Крім того, що стосується звернення
ОСОБА_5 в 2010 році до Гейківської
обласної психоневрологічної лікарні
обласного комунального закладу, то
згідно листа ОКЗ «Гейківська обласна
психоневрологічна лікарня» від 20.03.2013
року за № 288, зазначено, що ОСОБА_5 в них
на лікуванні не перебував і не
перебуває (а.с.107). А також листом від
15.04.2013 року за № 430 КЗ «Гейківська
обласна психоневрологічна лікарня»
повідомила, що ОСОБА_5 на лікуванні в КЗ
«Гейківська психоневрологічна
лікарня» не перебував і не перебуває в
архівних книгах не значиться, проте
25.12.2010 року ОСОБА_5 в супроводі своєї
племінниці звернувся за консультацією
до чергового лікаря Дудніченко Т.М. Під
час огляду показань для невідкладної
госпіталізації не було, надані усні
рекомендації звернутися до
дільничного психіатру по місцю
проживання. Медичні документації по
цьому випадку не заводились (а.с.110).

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У зв'язку з вищевказаним, твердження
позивачки та її представника щодо не
можливості померлого ОСОБА_5 в момент
складання заповіту усвідомлювати
значення своїх дій та те, що він не мав
необхідний обсяг цивільної
дієздатності під час підписання
заповіту не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні.

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає за необхідне
відмовити позивачці в задоволенні її
вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 203, 215, 216, 225, 1218, 1235, 1248, 1257, 1268 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: Сьома
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання заповіту
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Самсонова