Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/2819/2014
інстанції - Українець В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М.,

Желепи О.В.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 16 серпня 2012 року в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,

в с т а н
о в и л а:

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 16 серпня 2012
року задоволено позов ПАТ АБ
«Укргазбанк», на його користь стягнуто
з ОСОБА_2 заборгованість по кредиту
строкову в розмірі 68 768 доларів США,
заборгованість по кредиту прострочену
в розмірі 5 925,05 доларів, заборгованість
по процентах поточну в сумі 637,59 доларів
США, заборгованість по процентах
прострочену в розмірі 1 851,22 долара США,
пеню за несвоєчасне погашення кредиту
в сумі 20 837,28 грн., заборгованість по
пені за несвоєчасну сплату процентів у
сумі 9 820,59 грн., штраф за порушення
обов'язку страхування предмета іпотеки
в розмірі 30 400 грн. та судовий збір в
розмірі 3 219 грн.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить скасувати заочне
рішення суду, ухвалити нове рішення,
яким відмовити в позові. Вважає, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим, не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Посилається на
те, що надання та одержання кредиту в
іноземній валюті, використання
іноземної валюти, як засобу платежу,
можливо при дотриманні суб'єктами
господарських відносин імперативних
вимог законодавства щодо одержання
відповідної індивідуальної ліцензії,
якої у сторін на час укладання
валютного кредитного договору не було,
отже, на думку представника
відповідача, відсутні підстави для
стягнення з відповідача
заборгованості за договором.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ВАТ АБ
«Укргазбанк» та ОСОБА_2 14 травня 2008 року
уклали кредитний договір № 267-Ф/08,
відповідно до якого останньому було
видано кредит у розмірі 86 000 доларів США
строком з 14 травня 2008 року по 12 травня
2028 року зі сплатою 14,8 % річних (а.с. 7-10).

ВАТ АБ «Укргазбанк» змінило назву на
Публічне акціонерне товариство
акціонерний банк «Укргазбанк», яке є
правонаступником всіх прав і
обов'язків ВАТ АБ «Укргазбанк» (а.с. 31-38).

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем умов кредитного договору
у нього виникла заборгованість перед
позивачем, яка станом на 21 травня 2012
року становить 77 181,86 доларів США та 61
057,87 грн., з яких:

68 768 доларів США - заборгованість по
кредиту строкова;

5 925,05 доларів США - заборгованість по
кредиту прострочена;

637,59 доларів США - заборгованість по
процентах поточна;

1 851,22 доларів США - заборгованість по
процентах прострочена;

20 837,28 грн. - пеня за несвоєчасне
погашення кредиту;

9 820,59 грн. - заборгованість по пені за
несвоєчасну сплату процентів;

30 400 грн. - штраф за порушення обов'язку
страхування предмета іпотеки.

У червні 2012 року позивач звернувся до
суду з даним позовом, посилаючись на
зазначені обставини, просив стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з їх
доведеності та обґрунтованості.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
кредитний договір мав би бути визнаний
судом недійсним, як укладений з
порушенням вимог діючого
законодавства за відсутності
індивідуальної ліцензії у сторін
договору на здійснення валютних
операцій, у зв'язку з чим відсутні
підстави для стягнення заборгованості
за цим договором, судова колегія
відхиляє зважаючи на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
на час укладання кредитного договору
банк мав банківську ліцензію та дозвіл
на право здійснення валютних операцій,
як це передбачено ст.ст. 47, 49 Закону
України «Про банки та банківську
діяльність»..

Відповідно до п. 5 Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» операції з
валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій Національного
банку України.

Відповідно до п.2.3 Положення про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, затвердженого постановою
Правління НБУ №275 від 17 липня 2001 року,
за наявності банківської ліцензії та
за умови отримання письмового дозволу
Національного банку, банки мають право
здійснювати операції з валютними
цінностями, що зазначені у даному
пункті.

З наведеного вбачається, що банки на
підставі банківської ліцензії та
письмового дозволу на здійснення
операцій з валютними цінностями мають
право здійснювати операції з надання
кредиту в іноземній валюті.

Щодо вимог п.4 ст. 5 Декрету КМУ, який
передбачає наявність індивідуальної
ліцензії на надання і одержання
резидентами кредитів в іноземній
валюті, якщо термін і суми таких
кредитів перевищують встановлені
законодавством межі, то на даний час
законодавець не визначив межі термінів
і сум надання або одержання таких
кредитів.

Відповідно до п.1.5 Положення про
порядок видачі НБУ індивідуальних
ліцензій на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, затвердженого постановою
Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року №483,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без індивідуальної
ліцензії допускається, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк.

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
валютних операцій, за наявності у
банку генеральної ліцензії та
письмового дозволу НБУ, здійснення
кредитних операцій у іноземній валюті
не суперечило вимогам чинного
законодавства України на час укладення
сторонами кредитного договору.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд мав би визнати кредитний договір
недійсним, не можуть бути взяті до
уваги, оскільки позовні вимоги про
визнання договору недійсним заявлені
не були, а відповідно до положень ст. 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи лише в межах заявлених позовних
вимог.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 16 серпня 2012
року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: