СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 3 лютого 2014р. по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
Ренесанс Капітал»

про захист прав споживача та
зобов'язання вчинити дії,

встановила:

у листопаді 2013р. позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив
встановити, що sms повідомлення від
відправника «Ренесанс» про те, що «АТ
«Банк Ренесанс Капітал» інформує:
права вимоги коштів за вашим договором
№ 4 від 15.08.13 відступлені до ПАТ
«ПУМБ». Реквізити для оплати кредиту не
змінилися. Деталі за т. » не
відповідає вимогам чинного
законодавства щодо форми та способу
повідомлення кредитором споживача про
передачу третій стороні своїх прав за
договором про надання споживчого
кредиту, та зобов'язати відповідача
повідомити його у письмовій формі про
передачу третій стороні своїх прав за
договором про надання споживчого
кредиту № 4 від 15 серпня 2013р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 15 серпня 2013р. уклав
з відповідачем кредитний договір,
відповідно до якого отримав 6 535,91грн.
строком до 15 червня 2014р. зі сплатою за
користування кредитом процентів у
розмірі 18% річних.

Позивач стверджував, що 11
вересня 2013р. отримав sms повідомлення
зазначеного змісту, яке не містило
назву відправника та викликало сумнів
у його дійсності, у зв'язку із чим він
звернувся на гарячу лінію банку для
з'ясування даної інформації. Отримавши
підтвердження, він звернувся до банку з
письмовою вимогою у письмовій формі
підтвердити відступлення права вимоги
за його кредитним договором третій
стороні, проте відповіді він не
отримав.

Позивач вважав, що дії
відповідача суперечать вимогам ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» та порушують його права
споживача.

Рішенням суду від 3 лютого 2014р. у
позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
позивач просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на те, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а судом неправильно
застосовані норми матеріального права,
оскільки порушуються його права
споживача на отримання у письмовій
формі повідомлення про передачу третій
стороні права вимоги за кредитним
договором.

Апелянт, будучи належним чином
повідомленим про день та час розгляду
апеляційної

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/4340/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Катющенко В.П.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.скарги (с.с.53), у судове засідання не
з'явився, клопотання про перенесення
судового розгляду не направив, тому
відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія
суддів провела судовий розгляд

- 2 -

у відсутність апелянта.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
відповідача, який заперечував проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що 15 серпня
2013р. між сторонами був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
позивач отримав 6 535,91грн. строком до 15
червня 2014р. зі сплатою 18% річних.

11 вересня 2013р. позивач отримав
письмове повідомлення на мобільний
телефон про передачу права вимоги за
його кредитним договором до ПАТ «ПУМБ».

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з їх недоведеності та
безпідставності.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
так як він ґрунтується на обставинах
справи та нормах матеріального права.

Сторони не заперечували, що між
ними був укладений договір споживчого
кредиту.

Частиною 13 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
визначено, що кредитодавець
зобов'язаний повідомити споживача про
передачу третій стороні своїх прав за
договором про надання споживчого
кредиту.

Дана норма не визначає форму
такого повідомлення, отже твердження
апелянта про зобов'язання кредитодавця
у письмові формі повідомити споживача
про передачу прав третій стороні не
ґрунтується на зазначеній нормі
матеріального права.

Крім того, укладаючи кредитний
договір, сторони погодили отримання
позичальником від банку інформації
усно по телефону та/або шляхом
направлення відповідних письмових чи
електронних повідомлень засобами
зв'язку, зокрема, поштою (у тому числі
електронною поштою), та/або на номер
мобільного телефону позичальника (sms),
чи автовідповідач телефону за вибором
банку.

Отже, відповідачем були виконані
взяті на себе зобов'язання по
повідомленню позивача про передачу
права вимоги за його кредитним
договором третій стороні відповідно до
умов кредитного договору.

При цьому, позивачу також було
повідомлено про те, що реквізити для
погашення кредитної заборгованості не
змінилися, не було також позивача
повідомлено і про зміну будь-яких умов
кредитного договору.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що дії відповідача відповідали
вимогам чинного матеріального права і
не порушували прав позивача.

Доводи апелянта про порушення
відповідачем вимог ст. 516 ЦК України,
колегія суддів вважає безпідставними.

Частиною 2 статті 516 ЦК України
передбачено, якщо боржник не був
письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Отже, дана норма визначає наслідки для
нового кредитора у разі неповідомлення
письмово боржника про заміну кредитора
у зобов'язанні, а також захищає не
повідомленого боржника у разі
продовження ним виконання свого
обов'язку первісному кредитору.

Твердження апелянта про те, що
відсутність письмового повідомлення
про заміну кредитора створює для нього
невизначеність стосовно того, хто є
належним кредитором, колегія суддів
вважає надуманими, так як позивач був
повідомлений кому саме кредитором були
передані права вимоги за його
кредитним договором, і вказані
обставини не створили для позивача
перешкод для погашення кредитної
заборгованості.

Судом першої інстанції повно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права, не допущено
порушень норм процесуального права,
тому колегія суддів вважає, що рішення
суду скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

- 3 -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 3 лютого 2014р. залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: