Справа № 463/13/14
Головуючий у 1 інстанції: Нор
Провадження № 22-ц/783/4885/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді Савуляка
Р.В.,

суддів: Бермеса І.В.,
Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря:
Брикайло М.В.,

з участю: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідачів -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_7, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 12 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 ОСОБА_8, ОСОБА_9,
треті особи: відділ Державного
земельного кадастру, ОСОБА_10, Львівська
міська рада, Львівське комунальне
підприємство №504, Личаківська районна
адміністрація Львівської міської ради
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

20 грудня 2010 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що вона із
вересня 2006 року є орендарем земельної
ділянки для обслуговування житлового
будинку за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1,
кадастровим номером :05:008:0043

Зі східної сторони зазначена нею
ділянка межує із земельною ділянкою,
яка знаходиться у користуванні
відповідачів.

З цієї ж східної сторони, на стику з
початком південної межі цієї ділянки є
невеличка частина, близько одного
метра (прохід), що не межує із земельною
ділянкою відповідачів, а межує з
площадкою загального користування яка
веде до дороги.

Вказану частинку ділянки вона
використовувала як вихід із свого
подвір'я.

Відповідачі перекрили даний вихід
металевою огорожею і відмовляються її
демонтувати.

Зважаючи, що відповідачі зазначену
огорожу встановили поза межами свого
землекористування, позивач, на
підставі ст.ст.95,107 ЗК України, просила:

зобов'язати відповідачів демонтували
самовільно встановлену ними огорожу на
східній межі орендованої нею земельної
ділянки з кадастровим номером
:05:008:0043 за адресою: м. Львів,
АДРЕСА_1, де вона не межує із їхньою
земельною ділянкою;

заборонити відповідачам чи іншим
особам самовільно встановлювати
огорожу на орендованій нею земельній
ділянці (чи на межі такої) з кадастровим
номером :05:008:0043 за адресою: м.
Львів, АДРЕСА_1, за винятком
встановлення огорожі, що одночасно є
огорожею земельних ділянок належних
іншим землекористувачам, а також
заборонити відповідачам іншим чином
перекривати її та іншим особам доступ
до вказаної земельної ділянки, за умови
здійснення такого доступу не через
земельну ділянку відповідачів (а.с.3-4).

Оскаржуваним рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 12 травня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_4 ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті
особи: відділ Державного земельного
кадастру, ОСОБА_10, Львівська міська
рада, Львівське комунальне
підприємство №504, Личаківська районна
адміністрація Львівської міської ради
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка
ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те,
що суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що з східної сторони, а саме
на стику з початком південної межі цієї
земельної ділянки, є частина межі,
близько 1 м., що не межує з земельною
ділянкою відповідачів, а межує з
площадкою загального користування, яка
веде до дороги. Даний факт
стверджується планом земельної
ділянки для продовження договору
оренди від 2011 року, складеним ЛКП
«Центр земельного кадастру та
землеустрою» та погодженим
начальником управління архітектури
департаменту містобудування
Львівської міської ради.

Зазначає, що відповідачі по межі її
землекористування із землею
загального користування, самочинно
поставили металеву сітку (огорожу), і
таким чином загородили їй вихід до
дороги, тому вона змушена ходити через
подвір'я, яким користується сім'я
ОСОБА_11. Вказує, що будинок АДРЕСА_1 у м.
Львові розташований таким чином, що до
частини, в якій вона проживає,
відсутній будь-якій проїзд, а
найближчим проходом до дороги є прохід,
який самовільно загородили
відповідачі металевою сіткою
(огорожею).

Вважає, що відповідачами порушується
не лише її право вільно на умовах
договору використовувати орендовану
земельну ділянку, а й правила пожежної
безпеки, оскільки перекриття
вищевказаного проходу суттєво
ускладнює доступ пожежників до мого
помешкання.

Просить рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 12 травня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на підтримання апеляційної скарги,
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на її
заперечення, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення у межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає до часткового задоволення, а
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 12 травня 2014 року
скасуванню частково на підставі п.п.3,4
ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового
рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що земельна ділянка ОСОБА_2 з
кадастровим номером :05:008:0043 межує
з ділянкою, яка знаходиться у
відповідачів, тому останні не
створюють перешкод у користуванні цією
земельною ділянкою ОСОБА_2

Огорожа на частині межі земельної
ділянки відповідачів споруджена
більше десяти років та влаштована без
захоплення земельної ділянки ОСОБА_2

З таким висновком суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна, виходячи із наступного.

Відповідно до п.2 ст.95 ЗК України
порушені права землекористувачів
підлягають відновленню в порядку
встановленому законом.

Як зазначено у ст.107 ЗК України основою
для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних
меж, їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин

Згідно ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Судом та матеріалами справи
установлено, що у користуванні ОСОБА_2
перебуває земельна ділянка площею 0,0402
га. з кадастровим номером :05:008:0043
за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1. Вказана
земельна ділянка надана позивачці для
обслуговування житлового будинку.

Зі східної сторони орендована ОСОБА_2
земельна ділянка, площею 0,0402 га. межує
із земельною ділянкою відповідачів,
однак на стику з початком південної
межі цієї земельної ділянки, є частина
межі, близько 1 м., що не межує із
земельною ділянкою відповідачів.

Як убачається із плану земельної
ділянки, для продовження договору
оренди на 2011 рік, із ОСОБА_11 та ОСОБА_2 у
м. Львові по АДРЕСА_1, складеним КП
«Центр земельного кадастру та
землеустрою» та погодженим
управлінням архітектури департаменту
містобудування Львівської міської
ради, відрізок АБ позначає межу дотику
орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки з
кадастровим номером :05:008:0043
площею 0,0402 га. із землекористуванням
відповідачів.

Відрізок БС позначає межу дотику
орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки
із землями загального користування.
Саме по межі БС відповідачі самовільно
поставили металеву сітку і загородили
позивачу вихід із її земельної ділянки
до дороги, на що суд першої інстанції
уваги не звернув.

Таким чином, відповідачі встановили
огорожу поза межами свого
землекористування, створюють
перешкоди позивачу вільного виходу із
належної їй земельної ділянки до
дороги.

Із письмових пояснень третьої особи по
справі ОСОБА_12 встановлено, що земельна
ділянка, котрою користується ОСОБА_2
межує із її земельною ділянкою та
ділянкою ОСОБА_5

В минулому їхні покійні батьки (її
батько ОСОБА_17.) та батько ОСОБА_2
добровільно помінялися частиною
земельної ділянки для користування,
покращення проходу обслуговування
комунікацій.

На даний час, вона не має претензій до
тієї частини земельної ділянки, про яку
в минулому домовились їхні батьки і не
створює перешкод у її користуванні.

Довідкою відділу Держземагенства у м.
Львові від 30.10.2014 року стверджується, що
відповідно до державної статистичної
звітності, земельна ділянка по АДРЕСА_1
у м. Львові (згідно представленого
плану земельної ділянки) від точки В до
С (спірний один метир) межує із
земельною ділянкою по АДРЕСА_2, яка
знаходиться у користуванні гр.ОСОБА_14
без належно оформлених
правовстановлюючих документів на
землекористування.

Відтак, висновок суду першої інстанції
про те, що земельна ділянка ОСОБА_2 по
межі ВС межує із земельною ділянкою
ОСОБА_5, які зареєстровані та
проживають АДРЕСА_3, і є
землекористувачами за вказаною
адресою, не відповідає фактичним
обставинам справи.

Наявними у справі доказами
беззаперечно підтверджується, що по
межі спірній межі (ВС) земельна ділянка
ОСОБА_2 не межує із земельною ділянкою
відповідачів. Останні без законних на
це підстав перекрили вихід ОСОБА_2 по
межі ВС із належної їй (ОСОБА_2.)
земельної ділянки внаслідок чого вона
пройти через неї до дороги загального
користування.

Відтак, порушені права ОСОБА_15 вільно
користуватися належною її на правах
оренди земельною ділянкою з
кадастровим номером :05:008:0043 за
адресою: АДРЕСА_1 у тому числі шляхом
вільного виходу із неї по межі ВС до
місць загального користування
підлягають відновленню, шляхом
зобов'язання відповідачів демонтувати
самовільно встановлену ними огорожу по
межі ВС, де вона не межує із їх
земельною ділянкою.

Також у своїх позовних вимогах ОСОБА_2
ставила питання про заборону
відповідачам у подальшому
встановлювати огорожу по межі ВС чи
іншим способом перекривати їй доступ
до орендованою нею земельної ділянки.

Суд першої інстанції підставно
відмовив у задоволенні таких позовних
вимог, оскільки не можна встановлювати
певні заборони відповідачам, у тому
числі, і щодо користування спірним
проходом на майбутнє.

З урахуванням наведеного, апеляційна
скарга підлягає до задоволення,
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 12 травня 2014 року
скасуванню частково з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.
309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 12 травня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 щодо зобов'язання ОСОБА_5, ОСОБА_4
ОСОБА_8, ОСОБА_9 демонтувати самовільно
встановлену ними огорожу на східній
межі орендованої ОСОБА_2 земельної
ділянки з кадастровим номером
:05:008:0043 за адресою: м. Львів,
АДРЕСА_1, де вона не межує із
землекористуванням відповідачів
скасувати та в цій частині ухвалити
нове рішення.

Зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_4 ОСОБА_8,
ОСОБА_9 демонтувати самовільно
встановлену ними огорожу на східній
межі орендованої ОСОБА_15 земельної
ділянки з кадастровим номером
:05:008:0043 по межі ВС, за адресою
АДРЕСА_1 де вона не межує із їх
земельною ділянкою.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий :
Савуляк Р.В.

Судді:
Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.