Справа № 2-3/11
Провадження № 2/181/2/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2014 р.
смт. Межова

Межівський районний суд
Дніпропетровської області в складі:
головуючої: судді Літвінової Л.Ф., при
секретарі: Чупіковій В.А., з участю
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
представника відповідачів ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Межова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про відшкодування
майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Межівського
районного суду Дніпропетровської
області з позовною заявою до ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 про відшкодування майнової та
моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що 31 травня
2005 року о 08 годині 30 хвилин він рухався
на своєму автомобілі «ВАЗ-2108»
державний номер НОМЕР_1 по автодорозі з
смт. Межова до с. Слов'янка, Межівського
району. В цей же час по об'їзній дорозі
«Межова-Красноармійськ», яка є
другорядною по відношенню до
вищевказаної та перехрещується з нею,
їхав ОСОБА_5 на власному мотоциклі «ІЖ
6.114к» державний номер НОМЕР_2 з боковим
причепом. ОСОБА_5, грубо порушуючи
Правила дорожнього руху та вимоги
встановленого перед виїздом з
другорядної на головну дорогу
дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу»
додатку 1, п.16.11 ПДР, раптово та
несподівано для позивача виїхав з
другорядної дороги на головну та
зупинився. Довідкою №546 автотехнічного
дослідження даної ДТП встановлено, що
перелічені порушення водієм ОСОБА_5
знаходяться в причинному зв'язку з
настанням ДТП та її негативними
наслідками.

Своїми діями ОСОБА_5 змусив його
змінити швидкість та напрямок руху і,
щоб уникнути наїзд, він виконав маневр -
об'їзд зліва, що привело до перекидання
автомобіля, який став непридатним до
подальшої експлуатації, а його було
травмовано та госпіталізовано на
стаціонарне лікування в районну
лікарню. Згідно акту судово-медичного
дослідження №161 від 11 жовтня 2005 року
отримані позивачем тілесні ушкодження
віднесені до категорії легких, які
спричинили короткочасний розлад
здоров'я. На підстав цього інспектором
групи ДС Межівського РВ УМВС України в
Дніпропетровській області від 26 жовтня
2006 року було винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи, якою встановлено вину ОСОБА_5 в
скоєному ДТП, та якою його притягнуто
до адміністративної відповідальності.

В наслідок ДТП позивачу спричинена
матеріальна шкода у розмірі 12 899
гривень 85 копійок, яка складається зі
збитку по відновлювальному ремонту
автомобіля в розмірі 11 196 гривень 02
копійок, витрати на проведення авто
товарного дослідження в розмірі 453
гривень 02 копійок, витрати на
стаціонарне лікування в розмірі 1 000
гривень 81 копійки та інших витрат в
сумі 250 гривень.

Також позивач вважає, що йому
спричинена моральна шкоду, яку слід
стягти за правилами ст.1167 ЦК України,
аргументуючи це тим, що в нього в
результаті ДТП було пошкоджено
обличчя, для лікування якого потрібні
значні кошти; в нього з'явилися
додаткові клопоти, турботи та
хвилювання для організації свого
життя, створилося безліч незручностей,
ускладнилося спілкування з людьми
тощо; послабили органи зору, став
хворіти, відчуває головні болі,
погіршилися сон та пам'ять; автомобіль
він придбав за кошти, зароблені під час
контрактної служби у республіці Ірак, а
через 24 дні був скалічений; у зв'язку з
цим був розірваний контракт про службу
у ЗСУ, а все це у сукупності призвело до
моральних потрясінь, виснаження
нервової системи, втрати здоров'я.

Вважає, що йому спричинена моральна
шкода у розмірі 8 000 гривень.

Позивачу відомо, що ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 і його правонаступниками
являються дружина ОСОБА_4 та донька
ОСОБА_2, як спадкоємці першої черги, які
і повинні нести відповідальність по
відшкодуванню вказаної шкоди на
підставі ст.1231 ЦК України.

Просить суд стягнути солідарно з
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на його
користь майнову шкоду в сумі 12 899
гривень 85 копійок та моральну шкоду в
сумі 8 000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі, але
просить суд виключити як відповідача
по справі ОСОБА_4, оскільки та
відмовилась від своєї частини спадщини
після смерті чоловіка - ОСОБА_5 на
користь доньки ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти
вимог позивача у повному обсязі.

Представник відповідачів з позовом не
погодився, вважає, що підстави для його
задоволення відсутні, оскільки
спадщина жодним зі спадкоємців
прийнята не була, а тому у відповідачів
відсутній обов'язок по відшкодуванню
шкоди позивачу.

Просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Суд вислухавши думку сторін,
представника, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи по факту ДТП від 31
травня 2005 року на автодорозі
«Межова-Слов'янка» Межівського району
від 09 лютого 2007 року, винесеною
інспектором ПС Межівського РВ УМВС
України в Дніпропетровській області
Журбою А.В., було встановлено що 31
травня 2005 року приблизно о 08 годині 30
хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем
«ВАЗ-2108» державний номер НОМЕР_1 по
автодорозі з смт. Межова до с. Слов'янка
Межівського району. Водій ОСОБА_5,
керуючи мотоциклом «ІЖ 6.114к» державний
номер НОМЕР_2 з боковим причепом,
рухаючись по об'їзній дорозі
«Межова-Красноармійськ», при виїзді на
перехрестя на головну дорогу
«Межова-Слов'янка», не надав перевагу
автомобілю «ВАЗ-2108» державний номер
НОМЕР_1, який рухався по головній
дорозі, виїхав на смугу його руху та
зупинився, в результаті чого створив
аварійну ситуацію, чим змусив водія
автомобіля ОСОБА_1 змінювати швидкість
та напрямок руху, в зв'язку з чим, водій
автомобіля, виконуючи маневр об'їзду,
не впорався з керуванням, виїхав на
ліве узбіччя, де не впоравшись з
керуванням допустив перекидання
автомобіля. В результаті цього ОСОБА_1
отримав тілесні ушкодження у вигляді
значно виражених рубців та деформації
обличчя, які вважаються невиправними,
які, згідно акту СМЕ №161, відносяться до
категорії легких, які спричинили
короткочасний розлад здоров'я, але при
цьому обставин та фактів, які б
вказували на знівечення обличчя, не
встановлено.

Згідно довідки автотехнічного
дослідження №546, в дані дорожній
обстановці водій мотоциклу «ІЖ 6.114к»
ОСОБА_5 при виїзді з другорядної дороги
на головну, позначеної зі сторони руху
даного мотоциклу дорожнім знаком 2.1
«Дати дорогу» додатку 1 ПДР, не вступив
в русі автомобілю «ВАЗ-2108», який
рухався по головній дорозі та мав
перевагу в русі перед рухом мотоцикла
«ІЖ 6.114к», що змусило водія автомобіля
«ВАЗ-2108» застосовувати заходи до
зупинки автомобіля «ВАЗ-2108». Дії водія
ОСОБА_5 при заданому механізмі ДТП не
відповідають вимогам п.16.11 і дорожнього
знаку «Дати дорогу» додатку 1 ПДР, які з
технічної точки зору знаходяться в
причинному зв'язку з настанням ДТП.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Висновком експертного
автотоварознавчого дослідження №38 від
17 червня 2005 року підтверджується, що
вартість матеріальної шкоди,
спричиненої власнику автомобіля
«ВАЗ-2108» державний номер НОМЕР_1
складає 11 196 гривень 02 копійки.

Копіями квитанцій №145237 від 07 червня 2005
року та №145238 від 09 червня 2005 року
підтверджується, що витрати на
залучення експерта становлять всього
300; витрати за направлення телеграми
для виклику ОСОБА_5, згідно квитанції -
4,02 гривні. Тобто всього на суму 304
гривні 02 копійки, а не 453 гривні 02
копійки, як зазначив позивач.

Довідкою Межівської ЦРЛ №235 від 22
березня 2006 року підтверджується, що
ОСОБА_1 дійсно знаходився на лікуванні
в хірургічному відділенні з 31 травня по
10 червня 2005 року, при цьому придбав
медикаментів за свої кошти на загальну
суму 222 гривні. На харчування хворого
районна лікарня витратила 144 гривні,
які не можуть прийматися судом для
стягнення на користь позивача,
оскільки ця шкода повинна стягуватися
безпосередньо на користь особи, якій її
завдано, за її позовом.

Копіями квитанцій на придбання
медикаментів, підтверджується, що
ОСОБА_1 витратив на перев'язку та
антибіотики 65,90 гривень, пр. кашлю - 1,20
гривню, анестезуюче - 4,90 гривень,
антибіотики - 69,30 гривень, рідке мило - 6
гривень. Інші письмові документі у
вигляді власноручних записів з назвою
медикаментів та медичних послуг і цін
на них суд не може приймати до уваги, як
докази, у зв'язку з їх неналежністю.
Тобто доведеною сумою у підтвердження
витрат на лікування є сума у розмірі 369
гривень 30 копійок, а не 1 000,81 гривень, як
зазначив позивач.

Що стосується інших витрат у розмірі 250
гривень, зазначених позивачем, які
виразилися у зіпсуванні одягу, то слід
зазначити, що позивачем не було надано
належних та допустимих доказів у
підтвердження цього факту.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27 березня 1992 року
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», коли
відшкодування шкоди в натурі
неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
на час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювача шкоди.

Якщо для відновлення попереднього
стану речі, що мала певну зношеність
(наприклад, автомобіля), були
використані нові вузли, деталі,
комплектуючі частини іншої
модифікації, що випускаються взамін
знятих з виробництва однорідних
виробів, особа, відповідальна за шкоду,
не вправі вимагати врахування
зношеності майна або меншої вартості
пошкоджених частин попередньої
модифікації. Зношеність пошкодженого
майна враховується у випадках
стягнення на користь потерпілого його
вартості (при відшкодуванні збитків).

У тому разі, коли на час виконання
рішення про відшкодування шкоди,
виправлення пошкодження за одержані за
рішенням кошти збільшились ціни на
майно або роботи, на придбання чи
проведення яких воно було присуджене,
потерпілий з цих підстав може заявити
додаткові вимоги до особи,
відповідальної за шкоду, якщо не було
його вини в тому, що виконання
проводилося вже після збільшення цін і
тарифів.

Ч.2 ст.1187 ЦК України - шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

З огляду на вищевикладене, матеріальну
шкоду, кошти на лікування та витрати, що
пов'язані із залученням спеціаліста,
слід було б стягти з винної особи у
повному обсязі, відповідно до наданих
доказів.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_3, виданого 07 березня 2007 року
виконкомом Межівської селищної ради
Межівського району, Дніпропетровської
області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, відповідно до ст.1216 ЦК
України до спадкоємців померлого, у
разі прийняття ними спадщини,
переходять права та обов'язки
(спадщина) від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Під прийняттям спадщини в розумінні
Глави 87 ЦК України розуміється подання
спадкоємцем до нотаріальної контори
заяви про прийняття спадщини у строк,
встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України - для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

З копії спадкової справи після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, наданої
на запит суду Васильківською держаною
нотаріальною конторою
Дніпропетровської області, вбачається,
що ОСОБА_2 подала 21 червня 2007 року до
нотаріальної контори заяву про те, що
вона приймає спадщину у вигляді 1/3
частки квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1,та грошових вкладів в
Межівській філії Павлоградського
відділення Ощадного банку України, та
після спливу шестимісячного строку
просила видати свідоцтво про право на
спадщину

Слід зазначити, що суб'єктивне цивільне
право спадкоємців вимагати від
нотаріуса за місцем відкриття спадщини
оформлення свідоцтва про право на
спадщину існує у випадку, якщо
спадкоємці прийняли спадщину у
встановлений строк і встановленими
законом способами (ст.ст.1268 - 1270 ЦК). З
цією метою вони подають до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини письмову заяву про
видачу свідоцтва.

Незважаючи на існуючу нотаріальну
практику, що дозволяє спадкоємцям
вказувати у заяві про прийняття
спадщини бажання щодо оформлення їм у
подальшому свідоцтва про право на
спадщину, вона не є такою, що
засновується на чинному законодавстві.
На це звертає увагу Міністерство
юстиції України у листі від 11 жовтня 2010
року №31-32/238, де зазначається, що
«найбільш поширеною помилкою, яку
допускають нотаріуси, є одночасне
прийняття ними від спадкоємців заяви
про прийняття спадщини та про видачу
свідоцтва про право на спадщину, що не
узгоджується з вимогами статті 67
Закону України «Про нотаріат» та
пункту 210 Інструкції» (абзац
одинадцятий).

Тобто, це підкреслює той факт, що
незважаючи на те, що ОСОБА_2 не отримала
свідоцтва про право на спадщину, вона є
особою, що прийняла спадщину.

В спадковій справі відсутні відомості
про те, що вона скористувалася своїм
правом, передбаченим ст.1273 ЦК України,
за якою спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу.

Натомість ОСОБА_4 подала 21 червня 2007
року до нотаріальної контори заяву,
відповідно до якої вона відмовилася, як
непрацездатна спадкоємиця, від
обов'язкової частки у спадщині,
скориставшись своїм правом,
передбаченим ст.1273 ЦК України. В
задоволенні позовних вимог,
пред'явлених до неї, слід відмовити у
повному обсязі, оскільки вона є
неналежним відповідачем по справі.

Таким чином, єдиним спадкоємцем прав та
обов'язків померлого ОСОБА_5 є ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1231 ЦК України до
спадкоємця переходить обов'язок
відшкодувати майнову шкоду (збитки),
яка була завдана спадкодавцем.

До спадкоємця переходить обов'язок
відшкодування моральної шкоди,
завданої спадкодавцем, яке було
присуджено судом зі спадкодавця за
його життя.

Таким чином, зі спадкоємця померлого
ОСОБА_5 - ОСОБА_2 слід стягти на користь
позивача заподіяну йому матеріальну
шкоду, кошти на лікування та витрати, що
пов'язані із залученням спеціаліста, у
повному обсязі, відповідно до наданих
доказів, розмір якої складає:

- вартість матеріальної шкоди,
спричиненої власнику автомобіля
«ВАЗ-2108» державний номер НОМЕР_1
складає 11 196 гривень 02 копійки;

- витрати, пов'язані з проведенням
автотоварознавчого дослідження - 304
гривні 02 копійки;

- витрати на лікування у розмірі 369
гривень 30 копійок,

а всього - 11 869,34 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог
слід відмовити.

Що стосується стягнення моральної
шкоди, то ці вимоги не підлягають
задоволенню з огляду на приписи ч.2
ст.1231 ЦК України, за якою стягується
лише та моральна шкода, завдана
спадкодавцем, яка була присуджена
судом зі спадкодавця за його життя.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Позивачем було сплачено 400 гривень
державного мита та 30 гривень за витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду судової справи.

Згідно ч.1 ст.3 Декрету КМУ «Про державне
мито», чинного на момент подачі
позовної заяви, ставки державного мита
встановлювалися в таких розмірах: із
заяв і скарг, що подаються до суду, та за
видачу судом копій документів:

а)із позовних заяв 1 відсоток ціни
позову, але не менше 3
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян і не більше 100
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян;

д) з інших позовних заяв немайнового
характеру - 0,5 неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян.

Відповідно до п.22.5 ЗУ «Про податок з
доходів фізичних осіб», чинного на
момент подачі позову, якщо норми інших
законів містять посилання на
неоподатковуваний мінімум, то для
цілей їх застосування
використовується сума у розмірі 17
гривень. Тобто з відповідача ОСОБА_2
слід стягти державне мито, сплачене за
позовні вимоги майнового характеру
пропорційно до розміру задоволених
вимог в сумі 118 гривень 69 копійок.

Витрати з інформаційно-технічного
забезпечення судового процесу,
пов'язаного з розглядом цивільної
справи, сплачених позивачем у розмірі 30
гривень, слід стягти на користь
позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 23, 1187, 1216, 1231, 1273, 1268-1270 Цивільного
кодексу України, ст.ст.10, 11, 61, 88, 209, 212,
214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
пред'явлених до ОСОБА_4, як до
неналежного відповідача, відмовити у
повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 11 869 (одинадцять тисяч вісімсот
шістдесят дев'ять) гривень 34 копійки, з
яких: 11 196 (одинадцять тисяч сто
дев'яносто шість) гривень 02 копійки -
вартість матеріальної шкоди,
спричиненої як власнику автомобіля
«ВАЗ-2108» державний номер НОМЕР_1; 304
(триста чотири) гривні 02 копійки -
витрати, пов'язані з проведенням
автотоварознавчого дослідження; 366
(триста шістдесят шість) гривень -
витрати на лікування.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені ним судові витрати
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог у сумі 148 (сто сорок
вісім) гривень 69 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Межівський районний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л. Ф. Літвінова