АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 598/514/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Левків А.І. Провадження №
22-ц/789/2/14 Доповідач - Фащевська
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М.
В.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Збаразького районного суду
від 26 червня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Базаринської
сільської ради Збаразького району
Тернопільської області, відділу
Держземагенства у Збаразькому районі
Тернопільської області, Збаразького
реєстраційного відділу Тернопільської
регіональної філії Державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру" про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2,
Базаринської сільської ради, відділу
Держземагенства, ДП Збаразького
реєстраційного відділу Тернопільської
регіональної філії Державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру" про визнання
недійсним Державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого на ім'я ОСОБА_4 22.10.2009 р. серії
ЯЖ №484399, визнання частково незаконним
рішення Базаринської сільської ради
від 29.10.2006 року в частині розміру
спірної земельної ділянки, скасування
запису в Книзі записів реєстрації
Державних актів на право власності на
землю та усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 шляхом знесення частини
огорожі, яка розташована на його
земельній ділянці.

Позивач вказав, що він є власником
земельної діянки площею 0,12 га в АДРЕСА_1
згідно Державного Акту від 02.07.1997 року.
Відповідач є власником сусідньої
земельної ділянки площею 0,1648 га згідно
Державного акту від 22.10.2009 року.

Посилаючись на те, що відповідач
фактично користується частиною
земельної ділянки, належної йому,
збудував на ній огорожу, позивач просив
задовольнити його вимоги.

Рішенням Збаразького районного суду
від 26 червня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Базаринської
сільської ради Збаразького району
Тернопільської області, відділу
Держземагенства у Збаразькому районі
Тернопільської області, Збаразького
реєстраційного відділу Тернопільської
регіональної філії Державного
підприємства "Центр державного
земельного кадастру" про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною
скаргою на вищезазначене рішення суду,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому просить його скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи,
зазначені в апеляційній скарзі, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Відповідно до п.п. 1,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Так, судом установлено, що ОСОБА_4
є власником земельної ділянки площею
0,1648 га, яка розташована в АДРЕСА_2, що
стверджується рішенням Базаринської
сільської ради Збаразького району від
28.10.2008 року про надання йому 0,1648 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку та господарських будівель та
споруд та Державним актом на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,1648 га, серії ЯЖ №484399
від 22.10.2009 року.

ОСОБА_1 є власником земельної
ділянки площею 0,12 га, що розташована в
АДРЕСА_1, з яких - 0,10 для будівництва та
обслуговування житлового будинку та 0,02
- для ведення особистого підсобного
господарства, що стверджується
рішенням Збаразької міської ради від
31.01.1997 року, Державним актом на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,12 га серії ТР №01719 від
02.07.1997 р.

Згідно викопіровки із генерального
плану забудови АДРЕСА_3, ширина
земельної ділянки ОСОБА_2 - 24 м за № 10438,
ширина земельної ділянки ОСОБА_1 - 24м. за
№ 21598

Згідно із даними із генерального
плану, виданого на ім'я ОСОБА_2 на
будівництво житлового будинку у
АДРЕСА_2, площа земельної ділянки
становить 0,12 га згідно рішення
Базаринської сільської ради від 29.12.95
року.

Актом узгодження зовнішніх меж від
09.11.12 року, затвердженим рішенням
Збаразької міської ради від 14.12.12 року
за № 287, встановлено, що частина
земельної ділянки відповідача по
АДРЕСА_1 накладається на земельну
ділянку позивача за АДРЕСА_2 розміром
0,75 м по всій довжині.

Відповідно до інформації начальника
відділу Держземагенства у Збаразькому
районі від 22.03.2013 р. №31-03/492, дані щодо
права власності на земельну ділянку, що
належить ОСОБА_1 не внесені до
"Національної кадастрової системи", а
на земельну ділянку ОСОБА_2 внесені, що
підтверджується витягом з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку ОСОБА_2

Відмовляючи в позові, суд виходив з
того, що позивачем не надано належних
доказів на підтвердження своїх вимог
щодо усунення перешкод в
землекористуванні та повернення
самовільно зайнятої частини земельної
ділянки.

Однак такий висновок суду не
відповідає встановленим обставинам по
справі та вимогам закону, а тому
ухвалене ним рішення у відповідності
зі ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням апеляційним
судом нового рішення про часткове
задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України
право власності на землю гарантується
Конституцією України. Право власності
на землю ( земельну ділянку)
набувається і здійснюється відповідно
до закону.

Згідно зі ст. ст. 90, 91 ЗК України, ч.4
ст.373 ЦК України власники земельних
ділянок мають право самостійно
господарювати на землі,
використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового
призначення, їх порушені права
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом та власники
земельних ділянок зобов'язані не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

У відповідності з ч.1, ч. 2 ст. 152 ЗК
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України
громадяни України набувають право
власності на земельні ділянки на
підставі приватизації земельних
ділянок, що були раніше надані їм у
користування.

Судом встановлено, що сторони по
справі є власниками суміжних ділянок
по АДРЕСА_3.

ОСОБА_4 є власником земельної
ділянки площею 0,1648 га, що розташована в
АДРЕСА_2, що стверджується Державним
актом на право приватної власності на
земельну ділянку серії ЯЖ №484399 від
22.10.2009 року.

ОСОБА_1 є власником земельної
ділянки площею 0,12 га, що розташована в
АДРЕСА_1, що стверджується Державним
актом на право приватної власності на
земельну ділянку серії ТР №01719 від
02.07.1997 р.

Відповідно до висновку
земельно-технічної експертизи,
проведеної Тернопільським відділенням
КНДІСЕ від 07.05.2014 року за № 5318/13-22, при
порівнянні площі та конфігурації
земельної ділянки, якою фактично
користується ОСОБА_4 та ОСОБА_1 із
площею та конфігурацією земельних
ділянок, визначених Державним актом на
право власності на земельну ділянку,
виданими на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
встановлено, що площі земельних
ділянок та їх конфігурації не
відповідають одні одним.

Відповідач ОСОБА_4 фактично
користується земельною ділянкою по
АДРЕСА_2 площею 0,1663 га., що на 0,0015 га (15
кв.м.) більше від документальної, а
ОСОБА_1 фактично користується
земельною ділянкою в АДРЕСА_1 площею
0,1174 га., що є на 26 кв.м. меншою від
документальної.

Крім того, даний факт
стверджується викопіюванням із
генплану забудови АДРЕСА_3, генпланом
забудови земельної ділянки ОСОБА_2 у
АДРЕСА_2.

Таким чином, відповідач фактично
користується земельною ділянкою, яка
не відповідає площі та кофігурації
земельної ділянки, відображеним у
Державному акті виданому на його ім'я.

При визначенні площі спірної
земельної ділянки, колегія враховує
висновок експертизи, зазначені в ній
додатки за №№ 3, 5, 4, 6 і приходить до
висновку, що він самовільно захопив
частину земельної ділянки позивача
площею 0,0034 га спорудив на ній огорожу.

Проаналізувавши наведені вище
докази, колегія суддів приходить до
висновку, що відповідач самовільним
захопленням частини земельної ділянки
порушив земельні права позивача, які
підлягають відновленню шляхом
зобов'язання ОСОБА_2 усунути перешкоди
в користуванні земельною ділянкою
ОСОБА_1, відновивши порядок
користування належної йому земельної
ділянки, шляхом переміщення самовільно
захопленої частини земельної ділянки
від наявної межі відповідно до
план-схеми, яка міститься в додатку № 5
висновку земельно-технічної
експертизи № 5318/13-22 від 07.05.2014 року, та
шляхом зобов'язання ОСОБА_2
демонтувати огорожу, встановлену на
земельній ділянці позивача та
приведення її у належний стан.

Колегія не приймає до уваги
посилання представника відповідача на
те, що Державний акт позивача немає
кадастрового номера, оскільки
захисту підлягає не тільки право
власності на земельну ділянку, а також
право користування нею від будь яких
порушень зазначених прав.

Що стосується вимог позивача про
визнання недійсним Державного акту про
право власності, виданого на ім'я
ОСОБА_6 22.10.2009 р. та рішення Базаринської
сільської ради від 28.10.2008 року, колегія
вважає, що у їх задоволенні слід
відмовити виходячи з наступного.

У п. 3 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року
№ 15092 «Про приватизацію земельних
ділянок» (чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) зазначено, що
право приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані її для
цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету,
посвідчується відповідною Радою
народних депутатів, про що робиться
запис у земельно-кадастрових
документах, з наступною видачею
державного акта на право приватної
власності на землю.

Згідно ст. 55 Закону України «Про
землеустрій» встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних та
картографічних матеріалів. Межі
земельної ділянки в натурі
закріплюються межовими знаками
встановленого зразка, крім того, межові
знаки здаються за актом під нагляд на
збереження власникам землі та
землекористувачам.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету по земельних ресурсах від 4
травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція),
межі земельних ділянок, що передаються
або надаються у власність чи у
користування, відновлюються або
переносяться в натуру (на місцевість)
за наявними планово-картографічними
матеріалами.

Згідно із п. 2.4 Інструкції
перенесення в натуру (на місцевість)
або відновлення всіх поворотних точок
меж земельної ділянки здійснюється
геодезичними методами з прив'язкою не
менше двох характерних закріплених
поворотних точок до пунктів державної
геодезичної мережі та до твердих точок
на місцевості. Здійснюється кадастрова
зйомка земельної ділянки з наступним
вирахуванням координат поворотних
точок меж (у державній або умовній
системі координат) і площі земельної
ділянки. За результатами виконаних
робіт складається кадастровий план
земельної ділянки.

Погодження меж є виключно
допоміжною стадією у процедурі
приватизації земельної ділянки,
спрямованої на те, щоб уникнути
необов'язкових технічних помилок.
Погодження меж земельної ділянки є
складовою частиною кадастрового плану,
який у свою чергу, є складовою частиною
технічної документації, необхідної для
передачі громадянам безоплатно
земельних ділянок на праві приватної
власності.

Судом встановлено, що межі
земельної ділянки по АДРЕСА_2
погоджені із суміжними
землевласниками, землекористувачами, в
тому числі позивачем по справі, що
підтверджується актом встановлення на
місцевості, погодження зовнішньої межі
земельної ділянки та передачу на
зберігання межових знаків користувачу
земельної ділянки від 02.10.2008 року щодо
землекористувача ОСОБА_2, підписаним і
позивачем ОСОБА_1 Згідно висновку
експертизи порівнянні Державного
акту на право власності на земельну
ділянку, виданому ОСОБА_6 із Державним
актом, виданим на ім'я ОСОБА_1,
встановлено, що межі ділянок сторін,
які визначені актами, накладаються
одна на одну і площа накладання
становить 0,3 м ( додаток 6).

Судом встановлено, що на земельну
ділянку, що перебуває у користуванні
ОСОБА_1, немає розробленої технічної
документації, технічна документація
розроблена тільки на земельну ділянку,
що належать ОСОБА_2, а тому неможливо
встановити факт накладення земельних
ділянок одна на одну згідно
кадастрового плану.

Враховуючи наведене, колегія
вважає, що у задоволенні позовних вимог
про визнання недійсними Державного
акту про право власності, виданого на
ім'я ОСОБА_6 22. 10.2009 р. та рішення
Базаринської сільської ради від 28.10.2008
року слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Збаразького районного
суду від 26 червня 2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди
ОСОБА_1 у користуванні земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, площею 0,0034 га
згідно додатку №5 висновку
земельно-технічної експертизи
Тернопільського відділення КНДІСЕ від
07.05.2014 року за № 5318, шляхом демонтажу
частини огорожі, яка знаходиться на цій
земельній ділянці.

У задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Є. Фащевська