Справа № 450/3080/13-ц
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/1573/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк
С.М.,

секретаря Олексіва О.А.,

з участю представника ПАТ
«Комерційний банк «Надра» - Морганюк
Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 27 листопада 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за Договором
«Автопакет», -

в
с т а н о в и л а:

30.08.2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
солідарне стягнення в його користь
заборгованості за Кредитним договором
№ 86/МБ-32 від 14.04. 2008 року у розмірі 19 859,18
грн. та судових витрат. В обґрунтування
позову посилається на те, що 14.04.2008 року
між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було
укладено Кредитний Договір № 86/МБ-32 на
суму 30 000,00 грн. з терміном погашення до
05.04.2009 року, зі сплатою відсоткової
ставки 18% річних. Ціль кредитування -
споживчі потреби. На виконання п. 1.1.
кредитного договору № 86/МБ-32 від 14.04.2008
року позивачем було видано кредит
ОСОБА_4 на вищевказану суму. Відповідно
до п. 4.1.1. Кредитного договору
повернення кредиту та сплата відсотків
здійснюється на рахунок банку згідно з
Графіком повернення кредиту та сплати
відсотків, щомісячно до 05 числа місяця,
наступного за тим, в якому фактично
були нараховані відсотки, що наведений
у Додатку № 1, який є невід?ємною
частиною Договору. Повернення кредиту
та сплата відсотків здійснюється
позичальником шляхом внесення готівки
в касу позивача або шляхом
безготівкового переказу. 14.04.2008 року
між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було
укладено Договір поруки, згідно з яким
вона поручається перед кредитором за
належне виконання ОСОБА_4 взятих на
себе зобов'язань, що витікають з
Кредитного договору № 86/МБ-32 від 14.04.2008
року. Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4
Договору поруки позичальники
відповідають перед банком як солідарні
боржники, що означає нічим
необумовлене і абсолютне право
позивача вимагати від них виконання
зобов?язань, вказаних у договорі
кредиту. Умови Кредитного договору
порушені позичальником, зобов'язання
ним не виконуються, кредит не
повертається. Відповідно до п.п. 9.1, 9.2
Кредитного договору у разі порушення
позичальником строків сплати
відсотків за користування кредитом,
позичальник зобов'язаний сплатити на
користь банку пеню в розмірі 0,5 % від
суми прострочених зобов'язань за кожен
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. За порушення строків повернення
кредиту позичальник сплачує банку
штраф у розмірі 5% від суми
заборгованості по поверненню кредиту
та/чи сплати відсотків вказаних у
графіку і визначених на дату
прострочення. Зазначив, що станом на
20.08.2013 року заборгованість по
кредитному договору № 86/МБ-32 від 14.04.2008
року становить 19 859,18 грн., з них: 12 279,75
грн. - заборгованість по кредиту, 4 445,62
грн. - заборгованість по відсотках, 2 297,54
грн. - пеня за несвоєчасне погашення
кредиту та відсотків, 836,27 грн. - штраф.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «Надра» про
стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заборгованості за Кредитним договором
№ 86/МБ-32 від 14 квітня 2008 року у розмірі 19
859,18 грн.; стягнення судових витрат -
відмовлено.

Рішення суду оскаржило Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Надра». Вважає оскаржуване
рішення таким, що ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду не відповідають
встановленим обставинам справи.
Зазначає, що 20 вересня 2011 року
позичальником було здійснено платіж по
погашенню заборгованості по
кредитному договору, чим було
перервано строк позовної давності.
Позовна давність за позовними вимогами
про стягнення заборгованості за
кредитним договором сплине лише 20
вересня 2014 року, а тому такий строк, у
зв'язку з тим, що позов було подано до
суду 23 серпня 2013 року, не пропущено.
Просить скасувати оскаржуване рішення
суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3
повідомлені належним чином, про що
свідчить оголошення в газеті «Високий
Замок» № 81 (5145) за 6-8 червня 2014 року
(стор. 14), в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися,
причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра» -
Морганюк Ю.Є., перевіривши матеріали
справи, межі та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до Закону України
«Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. Вказує, що згідно
Додатку № 1 до кредитного договору №
86/МБ-32 від 14.04.2008 року (а.с. 7) останній
платіж за кредитним договором № 86/МБ-32
від 14.04.2008 року повинен бути виконаним
боржником 06.04.2009 року. Вважає, що строк
позовної давності щодо вимоги позивача
до ОСОБА_4 розпочав свій перебіг у день
наступний після 06.04.2009 року. Оскільки
позивач пропустив строк позовної
давності, щодо кредитних зобов'язань
ОСОБА_4 за кредитним договором № 86/МБ-32
від 14.04.2008 року, то позовні вимоги
позивача до нього про стягнення
заборгованості за Кредитним договором
задоволенню не підлягають. Також
районний суд прийшов до переконання, що
позовні вимоги до ОСОБА_3 про стягнення
з неї, як поручителя, заборгованості за
кредитним договором № 86/МБ-32 від 14.04.2008
року задоволенню не підлягають,
оскільки право вимоги у позивача до
відповідачів виникло у день наступний
після 06.04.2009 року, а тому позивач
пропустив строк позовної давності і за
договором поруки від 14.04. 2008 року (а.с. 8)
до ОСОБА_3, так як зобов'язання
відповідачки ОСОБА_3 виникли перед
позивачем у зв'язку із невиконанням
належним чином ОСОБА_4 зобов'язань за
договором споживчого кредиту.

Проте погодитись з такими висновками
суду першої інстанції не можна,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
14.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір №
86/МБ-32 (а.с. 4 - 6), з додатком № 1 до
кредитного договору № 86/МБ-32 від 14.04.2008
року (графіком погашення
заборгованості) (а.с. 7).

ВАТ КБ «Надра» переіменовано на ПАТ КБ
«Надра», що стверджується Свідоцтвом
про державну реєстрацію від 04.02. 2011 року
(а.с. 11).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 Кредитного
договору банк надає позичальнику
грошові кошти в сумі 30 000 грн. на
споживчі цілі. Кредит надається
позичальнику строком по 05.04.2009 року
включно, зі сплатою за користування
кредитом відсотків з розрахунку 18 %
річних, що обчислюється виходячи з 360
днів у році. Строк користування
кредитом починається з моменту надання
кредиту у відповідності з п. 2.1
Кредитного договору.

Відповідно п. 2.1 Кредитного договору
надання кредиту проводиться шляхом
перерахування позичальнику коштів на
картковий рахунок відкритий у банку
або перерахування за реквізитами,
вказаними позичальником, або шляхом
оплати платіжних документів, які
виписані на позичальника. Надання
кредиту відбувається лише за умови
надання позичальником відповідного
забезпечення виконання своїх
зобов'язань по цьому Договору.

14.04.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3
укладено договір поруки (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 1.1 договору поруки від
14.04. 2008 року поручитель поручається
перед кредитором за належне виконання
ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань, що
витікають з кредитного договору №
86/МБ-32 від 14.04.2008 року.

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки
поручитель відповідає перед
кредитором у повному обсязі.
Позичальник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, що означає нічим не
обумовлене і абсолютне право кредитора
вимагати виконання зобов'язань
вказаних у п. 1.1 Договору поруки
повністю як від позичальника та
поручителя разом, так і від кожного
окремо.

Судом встановлено, що позивач свої
зобов'язання за кредитним договором №
86/МБ-32 від 14.04.2008 року виконав належним
чином, про що свідчить меморіальний
ордер № NL- 2 від 14.04. 2008 року (а.с. 14).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти позичальнику у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки, розмір та
порядок отримання яких встановлюється
договором або законодавством.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено,
що якщо в зобов'язанні встановлений
строк його виконання, то воно підлягає
виконанню в цей строк.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, розмір яких встановлюється
договором, законом або іншими актами
цивільного судочинства.

З матеріалів справи, а саме Розрахунку
заборгованості за кредитним договором
№ 86/МБ-32 від 14.04.2008 року (а.с. 10)
вбачається, що внаслідок неналежного
виконання ОСОБА_4 умов Кредитного
договору виникла заборгованість.

В обгрунтування позовних вимог щодо
стягнення суми заборгованості по
кредиту, відсотках та пені, позивач
представив апеляційному суду
розрахунки їх нарахування, які
повністю відповідають умовам
кредитного договору.

З розрахунку заборгованості по
Кредитному договору, наданого
позивачем вбачається, що станом на
20.08.2013 року заборгованість по
кредитному договору № 86/МБ-32 від 14.04.2008
року становить 19 859,18 грн. з них: 12 279,75
грн. - заборгованість по кредиту, 4 445,62
грн. - заборгованість по відсотках, 2 297,54
грн. - пеня за несвоєчасне погашення
кредиту і відсотків та 836,27 грн. - штраф.

Колегія суддів не погоджується з
нарахованою штрафною санкцією в сумі
836,27 грн., яка розрахована «у розмірі 5%
від суми заборгованості по поверненню
кредиту та/чи сплати відсотків
вказаних у графіку і визначених на дату
прострочення» згідно п. 9.2, оскільки за
одне і те саме порушення зобов'язання, а
саме прострочення Позичальником
строків повернення кредиту та строків
сплати процентів, яке визначене
пунктами 9.2 даного Кредитного договору,
позивачем розрахована також пеня в
сумі 2 297,54 грн. - «у розмірі 0,5% від суми
простроченого зобов'язання за кожен
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ».

Ст. 61 Конституції України визначено, що
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Колегія суддів приходить до
переконання, що нарахування штрафу в
сумі 836,27 гривень є необґрунтованим та
незаконним.

На підставі викладеного загальна сума
заборгованості становить 19022,91 грн.

Факт прострочення виконання
зобов'язання по кредитному договору
підтверджується матеріалами справи,
відповідачем - ОСОБА_4 ніяких доводів чи
доказів, які б стосувалися відсутності
заборгованості, існування
заборгованості в іншому розмірі чи
виконання договірних зобов'язань
належним чином не надано і під час
розгляду справи в апеляційній
інстанції.

Посилання в рішенні на те що поданий
розрахунок заборгованості за
кредитним договором № 86/МБ-32 від 14.04.2008
року (а.с. 10) «не є розкритим, і з такого
розрахунку не вдається можливим
встановити коли саме та на які суми
ОСОБА_4 здійснювалися виплати за
Кредитним договором» - є
необгрунтованим і не заслуговує на
увагу.

З розрахунку заборгованості, який
поданий позивачем під час слухання
справи в суді апеляційної інстанції
вбачається, що 20 вересня 2009 року
відповідачем ОСОБА_4 було проведено
оплату 3855,00 грн. в рахунок погашення
суми заборгованості за Кредитним
договором, а саме по тілу кредиту в сумі
3263,31 грн. та процентів за користування
кредитом в сумі 591,69 грн. (а.с. 60).

Таким чином перебіг строку позовної
давності почався з дня проведення
останнього платежу 20 вересня 2011 року,
оскільки позов пред'явлено до суду 30
серпня 2013 року, отже строк позовної
давності щодо стягнення
заборгованості не сплив.

З викладеного вбачається, що висновок
районного суду про те, що перебіг
строку позовної давності розпочався у
день наступний після 06.04.2009 року, а тому
позивач пропустив строк позовної
давності щодо кредитних зобов'язань
ОСОБА_4 за кредитним договором № 86/МБ-32
від 14.04.2008 року, є також безпідставним.

У відповідності до ч. 1 ст. 553 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою
наведено у ст. 554 ЦК України. Так, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно із частиною четвертою статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі. Позовна давність, встановлена
законом, не може бути скорочена за
домовленістю сторін.

Згідно частини першої статті 251 ЦК
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (частина перша
статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

З Договору поруки (а.с. 8 - 9) вбачається,
що в ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
Договору поруки (пункт 5.3) про його дію
до повного виконання боржником своїх
зобов'язань перед банком за кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить частині першій
статті 251 та частині першій статті 252 ЦК
України, тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми частини четвертої
статті 559 ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

У кредитному договорі № 86/МБ-32 від
14.04.2008 року (а.с. 4-6), строк виконання
основного зобов'язання чітко
визначений - строк повного погашення
кредиту по 05 квітня 2009 року (п. 1.3).

В п. 1.1 Договору поруки від 14 квітня 2008
року також зазначено, що Поручитель
поручається перед Кредитором про
належне виконання ОСОБА_4 взятих на
себе зобов'язань , що виникають з
Кредитного договору, а саме - повернути
до 05 квітня 2009 року кредит в сумі 30000
грн. (а.с. 8).

За таких обставин у ПАТ «Комерційний
банк «Надра» виникло право пред'явити
вимогу до поручителя про виконання
порушеного зобов'язання боржника щодо
повернення кредиту, починаючи з 06
квітня 2009 року, протягом наступних
шести місяців. Таку вимогу до
поручителя банк пред'явив лише 30 серпня
2013 року, тобто вже після спливу
встановленого частиною четвертою
статті 559 ЦК України шестимісячного
строку.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 559 ЦК
України припинення поруки
презюмується.

Таким чином, звернення особи до суду з
позовом про визнання поруки такою, що
припинена, на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК
України не є необхідним, проте такі
вимоги можуть розглядатися судом у
разі наявності відповідного спору.

На підставі викладеного, колегія
приходить до висновку, що порука за
договором поруки від 14.04.2008 року між
ОСОБА_3 і ПАТ «Комерційний банк «Надра»
припинена.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, як таке, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову, а саме
з відповідача ОСОБА_4 в користь
позивача слід стягнути заборгованість
по Кредитному договору в сумі 19022,91 грн.
та 229,40 грн. оплаченого судового збору, а
всього: 19252,31 грн. В решті позову слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 27
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» заборгованість по
кредитному договору № 86/МБ-32 від 14
квітня 2008 року, укладеному між
Відкритим акціонерним товариством
«Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_4, в
сумі 19022,91 грн. та 229,40 грн. оплаченого
судового збору, а всього: 19252,31 грн.
(дев'ятнадцять тисяч двісті п'ятдесят
дві гривні 31 коп.).

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Кабаль І.І.

Копняк С.М.