РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Маріуполя Донецької області у
складі головуючого судді Шатілової
Л.Г., при секретарі Марчук К.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Маріуполі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Фідобанк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа:
Служба у справах дітей Маріупольської
міської ради, про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа:
Служба у справах дітей Маріупольської
міської ради, про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення. В
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначив, що 25.04.2008 р. між Відкритим
акціонерним товариством «СЕБ Банк»,
(яке 07.06.2012 р., відповідно до Загальних
зборів акціонерів, змінило
найменування на Публічне акціонерне
товариство «ФІДОБАНК», про що були
внесені відповідні зміни до Статуту) та
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№1371, відповідно до якого відповідач
отримав кредит у розмірі 50480,00 доларів
США, на умовах повернення у встановлені
договором строки та сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 8,5 %
річних. У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та ОСОБА_1 був укладений договір
іпотеки №1371, посвідчений приватним
нотаріусом Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій за №2030.
Предметом іпотеки за вищевказаним
іпотечним договором є нерухоме майно, а
саме: належна на праві власності ОСОБА_1
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 68,8
кв.м., житловою площею 47,8 кв.м. У
порушення умов кредитного договору
ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконав,
внаслідок чого, станом на 13.08.2013 р.
утворилася заборгованість у розмірі
504523,43 грн. На виконання положень
іпотечного договору 19.09.2013 р. позивачем
була направлена вимога про добровільне
виселення з предмету іпотеки, яка 23.09.2013
р. була отримана відповідачем, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення.
Оскільки відповідач умови кредитного
та іпотечного договорів не виконує,
позивач просив суд звернути стягнення
на вищевказаний предмет іпотеки:
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 68,8
кв.м., житловою площею 47,8 кв.м., з метою
погашення заборгованості ОСОБА_1 перед
ПАТ «ФІДОБАНК» за договором кредиту
від 25.04.2008р. №1371, шляхом продажу
вищевказаного нерухомого майна ПАТ
«ФІДОБАНК» від свого імені будь-якій
особі-покупцеві на підставі договору
купівлі-продажу в порядку,
встановленому згідно зі ст. 38 Закону
України "Про іпотеку" із початковою
ціною продажу, встановленою незалежним
експертом на час продажу. Також позивач
просив суд виселити з предмета іпотеки
всіх осіб, які там мешкають, а саме
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 без надання
іншого житлового приміщення та
стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті
судового збору у розмірі 3441 грн. та 114,70
грн.

У судовому засіданні представник
позивача- Манжур Т.В. позовні вимоги
підтримала у повному обсязі з підстав
викладених у позові, наполягала на
задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав з підстав,
викладених у письмових запереченнях,
просив суд застосувати до даних
правовідносин строк позовної давності
та відмовити у задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилася, до суду надала
письмову заяву про розгляд справи за її
відсутністю, позовні вимоги не визнала,
заперечувала проти їх задоволення.

Представник відповідачів- ОСОБА_5
у судовому засіданні позовні вимоги не
визнала з підстав, викладених у
письмових запереченнях, просила суд
застосувати строк позовної давності та
відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи -
Служба у справах дітей Маріупольської
міської ради у судове засідання не
з'явився, до суду надав письмову заяву у
якій просив суд розглянути справу за
його відсутністю, з урахуванням прав та
законних інтересів дитини.

Вислухавши сторони та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.04.2008 р. між
ВАТ«СЕБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір №1371, відповідно до
якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит
у розмірі 50480,00 доларів США, на умовах
повернення у встановлені договором
строки та сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 8,5 %
річних. У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та ОСОБА_1 був укладений договір
іпотеки №1371, посвідчений приватним
нотаріусом Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій за №2030.
Предметом іпотеки за вищевказаним
іпотечним договором є нерухоме майно, а
саме: належна на праві власності ОСОБА_1
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 68,8
кв.м., житловою площею 47,8 кв.м. У
порушення умов кредитного договору
відповідач ОСОБА_1 зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконав, внаслідок чого, станом на
13.08.2013 р. утворилася заборгованість у
розмірі 504523,43 грн.

На виконання положень іпотечного
договору, 19.09.2013 р. позивачем була
направлена вимога про добровільне
виселення з предмету іпотеки, яка 23.09.2013
р. була отримана відповідачем, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення.

У відповідності до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України.

Згідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитор) надає другій
стороні (позичальникові) грошові кошти,
а позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Поряд з цим, відповідно до ст.ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

З матеріалів справи та наданого
позивачем розрахунку заборгованості з
погашення кредиту встановлено, що
прострочення платежів за кредитом
виникло ще у січні 2009 р., тому про
порушення своїх прав позивач дізнався
ще у січні 2009 р., а з даним позовом
звернувся до суду 15.10.2013 р., за межами
трирічного строку позовної давності.
Таким чином сума боргу за
простроченим кредитом, яка утворилась
за період з січня 2009 р. до жовтня 2010 р.
не може бути стягнута у зв'язку з
пропуском строків позовної давності.
Відповідно на ці суми простроченого
кредиту також не може бути нарахована
пеня.

Відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується спеціальна позовна
давність тривалістю в один рік.

З розрахунку пені на прострочене тіло
кредиту вбачається, що пеня нарахована
за період з січня 2009 р. по 13.08.2013 р. у
розмірі 8018,78 грн., тобто за межами
річного строку позовної давності для
стягнення неустойки. Відповідно, пеня
за простроченими відсотками
нарахована з 01.10.2009 р. (коли виникло
прострочення) по 13.08.2013 р. у розмірі 23
444,82 грн., тобто за межами річного строку
для стягнення неустойки.

Відповідно до правових висновків
Верховного Суду України у справі про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, викладених у Постанові ВСУ
від 06.11.2013 р., перебіг позовної давності
за вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору
(графіка погашення кредиту) про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини, від дня, коли
відбулося це порушення. Позовна
давність у таких випадках обчислюється
окремо по кожному простроченому
платежу. Несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів.

Згідно вимог ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що відповідачами у
судовому засіданні було заявлено про
застосування судом строків позовної
давності у даних правовідносинах, суд,
на підставі ст. 267 ЦК України, у
задоволенні позову в цій частині
відмовляє.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла 10 років, є місце проживання її
батьків або одного із них, з ким вона
проживає.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 12 ЗУ «Про основи
соціального захисту бездомних осіб та
безпритульних дітей» неприпустиме
зменшення або обмеження прав та
інтересів дітей під час вчинення
будь-яких правочинів щодо жилих
приміщень. Органи опіки та піклування
здійснюють контроль за дотриманням
батьками та особами, які їх замінюють,
житлових прав і охоронюваних законом
інтересів дітей відповідно до закону.
Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.
Посадові особи органів опіки та
піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав та
інтересів дітей при наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, яке належить дітям.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачі проживали разом з
малолітньою дитиною - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 і про
це достовірно було відомо позивачу.
АДРЕСА_1, яка передавалася в іпотеку, є
єдиним житловим приміщенням для
проживання всієї сім'ї, разом з дитиною,
тому на законних підставах
зареєстрованим місцем проживання
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є місце проживання
його батьків. Крім того, при укладанні
договору іпотеки, не були враховані
інтереси малолітньої дитини та її
право на користування вищевказаною
квартирою, а також у матеріалах справи
відсутня згода органу опіки та
піклування на передачу квартири в
іпотеку.

Як вбачається з довідки
Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
УДМС України в Донецькій області,
відповідачка ОСОБА_2 з 25.03.2011 р.
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.
130/, тому вимоги про її виселення зі
спірної квартири не підлягають
задоволенню за недоведеністю у
судовому засіданні.

Крім того, позовні вимоги про
примусове виселення зі спірної
квартири є передчасними, оскільки
позивачем порушені вимоги ст. 40 ЗУ «Про
іпотеку», ст.109 ЖК України, оскільки на
момент направлення позивачем вимоги
відповідачам про виселення відсутнє
рішення суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Також судом встановлено, що
згідно п.7.1. кредитного договору, всі
зміни та доповнення до цього договору
повинні бути складені у письмовій
формі та підписані сторонами. Такі
зміни додаються до цього договору та
складають його невід'ємну частину.

Згідно п.5.7 договору іпотеки, зміни і
доповнення до цього договору вносяться
за взаємною згодою сторін і набувають
сили з моменту їх нотаріального
посвідчення та підлягають державній
реєстрації у випадках та в порядку,
встановлених законодавством.

Вимогами ст.19 ЗУ «Про іпотеку»
встановлено, що зміни і доповнення до
іпотечного договору підлягають
нотаріальному посвідченню. Відповідні
відомості про зміну умов обтяження
нерухомого майна іпотекою підлягають
державній реєстрації у встановленому
законом порядку.

З вищенаведених норм закону випливає
необхідність внесення змін до
договорів у письмовій формі, та
внесення про це змін до Реєстру іпотек.
Закон «Про іпотеку» не передбачає
автоматичного (без належного
письмового оформлення) переходу прав
від первісного Іподержателя до іншої -
Третьої особи.

Таким чином, позивачем не надано до
суду доказів того, що після зміни
кредитодавця - первісний кредитодавець
по матеріалам справи ВАТ «СЕБ Банк», а з
2012 р. кредитодавцем вважає себе ПАТ
«ФІДОБАНК», у встановленому договорами
порядку, та згідно вимог ЗУ «Про
іпотеку», вніс зміни до кредитного
договору, а також до договору іпотеки.
Тому позивач не має зареєстрованих у
встановленому чинним законодавством
порядку прав іпотекодержателя за
договором іпотеки від 25.04.2008 р. та не
може бути належним позивачем за даним
позовом, а тому позовні вимоги не
підлягають задоволенню і з цих підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд,
на підставі ст. 88 ЦПК України, відмовляє
позивачу у стягненні на його користь
понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 16, 29, 203, 257, 258, 261,
267, 525, 526, 530, 614, 615, 625, 629, 1048, 1050, 1054, ЦК
України, Законом України "Про іпотеку",
ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "ФІДОБАНК" -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Донецької області
через Жовтневий районний суд м
Маріуполя протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
Л.Г. Шатілова