Справа №2-410/4323/12
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі :

Головуючого судді Бойко О.М.

при секретарі Карпенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у сел. Ювілейне цивільну
справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Територіальної громади
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, третя
особа: Державна нотаріальна контора
Дніпропетровського району про
визнання права власності на будівельні
матеріали в порядку спадкування за
законом та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, територіальної
громади Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, третя особа
Державна нотаріальна контора про
визнання права власності на ? частину
будівельних матеріалів в порядку
спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та її представник у судовому
засіданні підтримали заявлений позов у
повному обсязі, просили вимоги
задовольнити і визнати за нею право
власності на ? частку спадщини в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року, у вигляді будівельних матеріалів
згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№1339/1340-13 від 25.10.2013 року, вартістю 44160, 77
грн. з яких складається побудований
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, розташованих на земельній
ділянці АДРЕСА_1 в м. Підгородне,
Дніпропетровського району,
Дніпропетровської області та залишити
в їх в користуванні позивачки.

Проти зустрічної позовної заяви ОСОБА_2
заперечували у повному обсязі, вважали
її необґрунтованою, безпідставною та
такою, що суперечить нормам чинного
законодавства, тому просили суд у
задоволенні вимог за зустрічним
позовом відмовити у повному обсязі.

ОСОБА_2 у судовому засіданні надав
зустрічну позовну заяву, у якій просив
визнати за ним право власності на ?
частину на будівельних матеріалів на
суму 22103,45 грн., з яких складається
домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Підгородне,
Дніпропетровського району,
Дніпропетровської області в порядку
спадкування за законом.

Представник територіальної громади
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області та нотаріус
Дніпропетровської районної державної
нотаріальної контори у судове
засідання не з'явилися, надавши
письмові заяви у яких просили справу
розглянути без їх участі та ухвалити
рішення на розсуд суд з дотриманням
норм чинного законодавства.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що 17.02.1961 року ОСОБА_4,
відповідно до договору дарування
посвідченого у виконавчому комітеті
Підгородненської селищної ради
депутатів трудящих Новомосковського
району Дніпропетровської області
прийняла у подарунок від ОСОБА_5
домоволодіння АДРЕСА_1,
Дніпропетровського району,
Дніпропетровської області, яке
складалося з житлового глинобитонного
будинку на одну кімнату та сараю. У 1963
році ОСОБА_4 знесла будинок, який вона
отримала у дарунок, та на його місці
самочинно побудувала інший будинок, з
господарськими будівлями та спорудами,
що підтверджується відповіддю з КП
«Новомосковське міське бюро технічної
інвентаризації» від 09.11.2011 року.

Як встановлено у судовому засіданні, у
самовільно збудованому домоволодінні
АДРЕСА_1 в м. Підгородне,
Дніпропетровського районного,
Дніпропетровської області, разом із
позивачкою ОСОБА_4, були зареєстровані,
та мешкали її діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який через
деякий час був знятий з реєстраційного
обліку у зв'язку зі зміною місця
проживання.

Крім того, ОСОБА_3, до своєї смерті
фактично мешкав у спірному
домоволодінні, разом зі своєю родиною:
дружиною ОСОБА_1 та доньками: ОСОБА_6 і
ОСОБА_7, що підтверджується домовою
книгою, свідоцтвом про укладення шлюбу
та свідоцтвами про народження дітей.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 померла
(свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_4 року). Після її смерті
відкрилася спадщина у вигляді
самовільно збудованого будинку
АДРЕСА_1 в м. Підгородне,
Дніпропетровського району,
Дніпропетровської області з
господарськими будівлями та спорудами,
а саме: будинок - літ «А-1» загальною
площею 47.8 кв.м, з яких житлова площа - 28,1
кв.м; допоміжна - 19,7 кв.м, та який
складався з приміщень: « 1-2» - передньої,
площею 6,8 кв.м; « 1-3» - кухні, площею 9,7
кв.м; « 1-4» - кімнати, площею 14,0 кв.м; « 1-5»
- кімнати площею 6,7 кв.м; « 1-6» - кімнати,
площею 7,4 кв.м; « 1-7» - кладової, площею 3,2
кв.м; «І» - сені, площею 4,5 кв.м, що
вбачається з технічного паспорту КП
Дніпропетровського району «БТІ» від
13.12.1993 року.

Відповідно до абзаців 2, та 3 п.1
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. -
відносини спадкування регулюються
правилами ЦК України (в редакції 1963 p.),
якщо спадщина відкрилася не раніше 1
січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому
числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом.

Згідно норм розділу VII Цивільного
кодексу УРСР (в редакції 1963 року) до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за законом першої черги
після смерті ОСОБА_4, відповідно до ч. 2
ст.529 ЦК УРСР 1963 року були її діти:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Прийнята спадщина визнається
належною спадкоємцеві з моменту
відкриття спадщини.

Як встановлено судом спадкоємець
ОСОБА_3 у встановлений законом строк до
державної нотаріальної контори не
звертався, однак, в силу ст.549 ЦК УРСР
вважається таким, що прийняв спадщину,
оскільки на день смерті своєї матір
ОСОБА_4 проживав разом з нею за однією
адресою та вступив в управління
спадковим майном (підтверджується
довідкою квартального комітету, копією
домової книги).

У свою чергу, ОСОБА_2 у визначений
законом шестимісячний строк звернувся
до Дніпропетровської районної
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті своєї матері ОСОБА_4 та
вважається таким, що прийняв спадщину,
що підтверджується відповідною
спадковою справою.

Разом з цим встановлено, що за життя
ОСОБА_4 спірний самовільно збудований
житловий будинок у встановленому
законом порядку в експлуатацію введено
не було, та відсутні будь-які
правовстановлюючі документ на нього.

Відповідно до змісту ст. ст. 14-15 Основ
цивільного законодавства Союзу PCP і
союзних республік, самочинним
визнавалося будівництво, яке велося
без дозволу виконавчого комітету
відповідної ради, замість зруйнованого
на раніше відведеній громадянину
земельній ділянці, а також будівництво
без належно затвердженого проекту або
з відхиленням від проекту, або з
грубими порушеннями основних
будівельних норм і правил.

Аналогічні положення були закріплені і
в ст. 105 ЦК УРСР, введеному в дію у 1963
році, а саме право власності на жилий
будинок, збудований громадянином на
відведеній йому в установленому
порядку земельній ділянці і прийнятий
в експлуатацію, виникає з часу його
реєстрації у виконкомі місцевої ради
(п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» №7 від 4 жовтня 1991 року.

Відповідно до ст. ст. 331, 376, 380 Цивільного
Кодексу України, який ведений в дію з 1
січня 2004 року - момент виникнення права
власності на новостворене нерухоме
майно також пов'язаний із завершенням
його будівництва, прийняттям
нерухомості до експлуатації і її
державної реєстрації (ст.ст.331, 376, 380 ЦК
України).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 376 ЦК України -
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Вищезазначені обставини свідчать про
те, що спірне домоволодіння, є
самочинним будівництвом, оскільки було
побудовано без дозволу виконавчого
комітету відповідної ради на виконання
будівельних робіт і належно
затвердженого проекту, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій, та інженерних мереж,
будинок не прийнятий в експлуатацію та
не зареєстрований у виконкомі місцевої
ради, будівництво здійснено на
земельній ділянці, яка не була
відведена для цієї мети.

У разі коли спадщина, яка відкрилася до
набрання чинності ЦК України і строк на
її прийняття не закінчився до 1 січня 2004
року, спадкові відносини регулюються
цим Кодексом.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» № 7
від 30.05.2008 р. - якщо спадкодавцем було
здійснене самочинне будівництво
(частина перша статті 376 ЦК України), до
спадкоємців переходить право
власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва.

Відповідно до ст. 331 ч. 3. до завершення
будівництва (створення майна) особа
вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення
майна).

Таким чином, судом встановлено, що
спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
вважаються такими, що після смерті
ОСОБА_4 успадкували в рівних долях (по ?
частині за кожним), будівельні
матеріали використані останньою при
будівництві домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Підгородне, Дніпропетровського району,
Дніпропетровської області.

Також з матеріалів справи вбачається,
що ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер ОСОБА_3
(свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 року). Після його смерті
відкрилася спадщина у вигляді ? частини
будівельних матеріалів з яких був
самовільно збудований будинок АДРЕСА_1
в м.Підгородне, Дніпропетровського
району, Дніпропетровської області з
господарськими будівлями та спорудами.

Як встановлено у судовому засіданні,
позивака ОСОБА_1 у встановлений законом
шестимісячний строк звернулася до
Дніпропетровської районної державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини в порядку
спадкування за законом після смерті
свого чоловіка - ОСОБА_8, на підставі
чого було відкрито відповідну спадкову
справу (що відповідає вимогам ст. 1261 ЦК
України).

Враховуючи вищевказані обставини, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість та законність
пред'явлених вимог за первісним
позовом ОСОБА_1 та за зустрічним
позовом ОСОБА_2, в частині визнання за
ними права власності в порядку
спадкування за законом на ? частину
будівельних матеріалів використаних
при будівництві домоволодіння АДРЕСА_1
в м. Підгородне, Дніпропетровського
району, Дніпропетровської області,
тому вважаю за необхідне позовні
вимоги сторін у даній частині
задовольнити.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№1339/1340-13 від 25.10.2013 року вартість
будівельних матеріалів використаних
для будівництва будинку з господарчими
будівлями і спорудами за адресою:
Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, АДРЕСА_1
відповідно до кошторисної
документації складає 131 773, 79 грн., а з
урахуванням фізичного зносу на
сьогоднішній час вартість будівельних
матеріалів складає 65 886,90 грн. Проте
позивачкою за первісним позовом не
надано обґрунтованих доказів (чеків,
квитанцій, кошторисних розрахунків з
проведення робіт та ін.) на
підтвердження того, яка саме грошова
сума витрачена її родиною на
поліпшення житлових властивостей
домоволодіння, таким чином суд
позбавлений можливості визначити
чітку вартість частини матеріалів, на
яку необхідно визнати право власності
за кожною із сторін, тому вважаю за
необхідне в даній частині відмовити у
задоволенні позовних вимог,
пред'явлених сторонами у своїх
позовних заявах.

Крім того, суд вважає, що як позивачкою
ОСОБА_1 так і позивачем за зустрічним
позовом ОСОБА_2 в частині визнання
права власності на будівельні
матеріали із визначенням їх вартості,
не вірно обраний спосіб захисту своїх
прав.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено факт наявності спадкових
прав позивачки за первісним позовом та
позивача за зустрічним позовом на
вищезазначене спадкове майно, а їх
позовні вимоги не суперечать чинному
законодавству і не порушують прав
третіх осіб, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позову ОСОБА_1
та часткове задоволення зустрічного
позову ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 215, 214, ЦПК
України, 16, 1216, 1218, 1222, 1261, 1268-1270, 1274, 1296 ЦК
України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Територіальної громади
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, третя
особа: Державна нотаріальна контора
Дніпропетровського району про
визнання права власності на будівельні
матеріали в порядку спадкування за
законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину спадщини в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року у вигляді ?
частини будівельних матеріалів з яких
складається будинок господарські
будівлі та споруди що розташовані за
адресою АДРЕСА_1 Дніпропетровського
району Дніпропетровської області.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
територіальної громади
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, третя особа
Державна нотаріальна контора про
визнання права власності на ? частину
будівельних матеріалів в порядку
спадкування за законом - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину спадщини в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року у вигляді ?
частини будівельних матеріалів з яких
складається будинок, господарські
будівлі та споруди що розташовані за
адресою АДРЕСА_1 Дніпропетровського
району Дніпропетровської області.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О.М.
Бойко