Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4692/14
Головуючий у 1 інстанції: Ліхтанська
Суддя-доповідач: Каракуша
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Ломейко В.О.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 18 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до приватного підприємства
«Будтехноком - Бердянськ», приватного
підприємства «Протон», Бердянської
міської ради Запорізької області,
третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_7,
про визнання частково недійсним
договору оренди землі, договору
купівлі-продажу будівель, рішення
сесії Бердянської міської ради, про
захист прав володіння та користування
земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулися до суду з позовом до ПП
«Будтехноком - Бердянськ», ПП «Протон»,
Бердянської міської ради Запорізької
області про визнання частково
недійсним договору оренди землі,
договору купівлі-продажу будівель,
рішення сесії Бердянської міської
ради, про захист прав володіння та
користування земельною ділянкою.

Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 18 квітня
2014 року забезпечено позов шляхом
накладення заборони на вчинення
будь-яких дій з боку Бердянської
міської ради Запорізької області,
спрямованих на оформлення та
розірвання договорів оренди та
приватизації спірної земельної
ділянки.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду та постановити
нову, якою в задоволенні заяви про
забезпечення позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Згідно п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Виходячи зі змісту ст. ст. 152-154 ЦПК
України забезпечення позову - слід
розуміти як вжиття судом заходів для
охорони матеріально-правових
інтересів позивача, які гарантують
реальне виконання прийнятого за його
позовом позитивного рішення, у зв'язку
з чим скасування цих заходів судом може
мати місце у разі виконання судового
рішення або відмови у задоволенні
вимог позивача.

Згідно до ч.2 п.7 Постанови Пленуму
Верховного суду "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
№9 від 22 грудня 2006 року ухвала про
забезпечення позову постановляється в
порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і
повинна включати мотивувальну частину,
де поряд із зазначенням мотивів, із
яких суд (суддя) дійшов висновку про
обґрунтованість припущення про те, що
невжиття заходів забезпечення може в
майбутньому утруднити чи зробити
неможливим виконання судового рішення,
наводиться посилання на закон, яким суд
керувався при постановленні ухвали.

Задовольняючи заяву про забезпечення
позову суд першої інстанції свій
висновок взагалі не мотивував, але
виходив з положень ст.151-155 ЦПК України.

Згідно ст.151 ЦПК України, суд може за
заявою позивача вжити заходів
забезпечення позову, але вони повинні
випливати із суті заявлених позовних
вимог. Забезпечення позову
допускається на будь якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, ці заходи забезпечення
позову застосовуються для того, щоб
гарантувати виконання можливого
рішення суду і повинні застосовуватися
лише у разі необхідності.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України,
види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

В п. 4 вищенаведеної Постанови Пленуму
Верховного Суду України роз'яснено, що,
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Як видно з позовної заяви, позивачі
посилаючись на те, що відповідач ПП
«Протон» переміщенням паркану в бік
домоволодіння позивачів самовільно
зайняв земельні ділянки площею 0,0233га
та 0,00226га, що перебували у користуванні
позивачів за адресою вул.Горького,55 у м.
Бердянськ, просили суд визнати
частково недійсними та скасувати
рішення сесії Бердянської міської ради
від 30.12.2010 року про надання в оренду
земельної ділянки площею 0,0233га та
0,00226га ПП «Будтехноком- Бердянськ»,
договір оренди від 21.03.2011 року між
Бердянською міською радою та ПП
«Будтехноком- Бердянськ», договір
купівлі-продажу комплексу споруд і
будівель від 27.04.2009 року між ПП «Протон»
та ПП «Будтехноком- Бердянськ» в
частині розміру земельної ділянки, на
якій розташовані споруди і будівлі за
адресою по вул.Свердлова,40, м.Бердянськ;
усунути перешкоди у користуванні
позивачами земельними ділянками
площею 0,0233га та 0,00226га шляхом їх
повернення, знесення самовільного
паркану, відновлення незаконно
зруйнованих споруд під літ. «М», літ.
«С», прибирання зі спірної земельної
ділянки будівельних матеріалів.

Позивач ОСОБА_5, мотивуючи необхідність
заборони Бердянській міській раді
вчинення будь-яких дій пов'язаних з
припиненням права користування,
прийняття до земель комунальної
власності, передачі іншим орендарям,
приватизації земельної ділянки площею
0,3235га, що знаходиться в оренді у ПП
«Будтехноком-Бердянськ» зазначав, що
зміна власника комплексу споруд і
будівель, що розташований по АДРЕСА_1,
відповідно і орендаря земельної
ділянки, частина якої є спірною,
унеможливлює захист порушених прав
позивачів.

Відповідно до приписів ч.2 ст.120 ЗК
України якщо жилий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

На момент звернення позивача ОСОБА_5 із
вказаною заявою про забезпечення
позову, а саме 12.03.2014 року, право
власності на комплекс споруд і
будівель, що розташований по АДРЕСА_1
належало ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 14.01.2014 року, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності №16098399
від 14.01.2014 року.

Тобто, ще до звернення ОСОБА_5 з
відповідною заявою про забезпечення
позову, у якій, в тому числі, йдеться про
заборону Бердянській міській раді
вчиняти дії з припинення права
користування вказаної земельної
ділянки, що знаходиться в оренді ПП
«Будтехноком-Бердянськ», зазначений
вище комплекс споруд і будівель вибув
із власності відповідача ПП
«Будтехноком-Бердянськ» та перейшов до
ОСОБА_3 разом із правом на земельну
ділянку, частина якої є спірною.

Проте, як вбачається з оскаржуваної
ухвали, суд першої інстанції не
обґрунтовуючи та не мотивуючи свій
висновок, наклав заборону на вчинення
будь-яких дій з боку Бердянської
міської ради Запорізької області
спрямованих на оформлення та
розірвання договору оренди та
приватизації цієї земельної ділянки.

Таким чином, суд, задовольняючи заяву
про забезпечення позову, не
проаналізував співмірність заявлених
позовних вимог з обраним позивачем
видом забезпечення позову. Суд не
зважив на те, що позовних вимог про
оспорювання відповідних прав на
земельну ділянку ОСОБА_3, як власника
об'єкту нерухомості, позивачами не
заявлялись, ОСОБА_3 на момент
постановлення оскаржуваної ухвали не
була залучена до участі у справі, хоча
судом було встановлено набуття
вказаною особою права власності на
вказаний об'єкт нерухомості, що
знаходиться на земельній ділянці,
частина якої є спірною.

Колегія суддів, ознайомившись з
вимогами позовної заяви (а.с.1-5) і заявою
позивача ОСОБА_5 про забезпечення
позову (а.с.30) приходить до висновку що
судом першої інстанції під час
розгляду вказаної заяви ОСОБА_5 взагалі
не досліджено питання співмірності
застосованого виду забезпечення
позову заявленим позовним вимогам, що є
порушенням вимог ст.152, 153 ЦПК України.

З огляду на зазначене, оскаржувана
ухвала підлягає скасуванню з передачею
питання на новий розгляд.

Суд апеляційної інстанції перевіряє
оскаржувану ухвалу на співмірність
позовним вимогам, що передували її
постановленню. Уточнення позовних
вимог, що відбулись після
постановлення оскаржуваної ухвали,
колегією суддів не може бути прийнято
до уваги, що в свою чергу не позбавляє
можливості суд першої інстанції під
час нового розгляду вказаного питання
врахувати уточнені позовні вимоги та
їх співмірність відповідному виду
забезпечення позову, зазначивши
наявність реальної перешкоди для
виконання рішення суду за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в разі його
задоволення.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 18 квітня
2014 року по цій справі про вжиття
заходів забезпечення позову скасувати.
Питання передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:

Судді: