Справа№751/1418/14
Провадження №6/751/447/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 року
м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста
Чернігова

у складі: головуючого-судді Маслюк Н.
В.

при секретарі Чвірова О.
О.

з участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Чернігові справу за заявою ОСОБА_2 про
скасування рішення Постійно діючого
третейського суду при Всеукраїнській
Громадській Організації
"Всеукраїнський фінансовий союз" від
18.06.2013 року у справі №1062-3/237/13 за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В с т а н
о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про
скасування рішення постійно діючого
Третейського суду при Всеукраїнській
Громадській Організації
"Всеукраїнській фінансовий союз"
№1062-3/237/13 від 18.06.2013 року (а.с.2-4).

В обґрунтування заявлених вимог
зазначає, що оскаржуване рішення від
18.06.2013 року незаконне та винесене з
порушенням норм чинного законодавства
України. Зокрема, справа про стягнення
заборгованості за кредитним договором
розглядалась без його участі,
повідомлень про час та місце розгляду
справи не отримував, і відповідно, не
приймав участь у розгляді справи в
третейському суді, чим були порушені
його права, третейський суд вирішив
питання про права і обов'язки осіб, які
не брали участі у справі. Зазначає, що
спірні правовідносини регулюються
Законом України "Про захист прав
споживачів", а тому умова договору, яка
викладена в п.6 кредитного договору
щодо третейського розгляду спорів,
суперечить п.14 ч.1 ст.6 Закону України
«Про захист прав споживачів» і є
нікчемною, оскільки порушує права
заявника, як споживача банківських
послуг. За таких обставин, вважає, що
дана справа не підвідомча третейському
суду, що є також підставою для
скасування оскаржуваного рішення.
Вказує, що про оскаржуване рішення
дізнався 04.11.2013 року після отримання
ухвали про видачу виконавчого
документу на підставі рішення Постійно
діючого третейського суду при
Всеукраїнській Громадській
Організації "Всеукраїнський
фінансовий союз", а належним чином
завірене рішення третейського суду
отримав лише 31.01.2014 року. За вказаних
обставин, строк подачі заяви про
скасування рішення ним не пропущено.

Представник заявника у судовому
засіданні заяву підтримав, просив
задовольнити в повному обсязі.
Вказувала на те, що умова договору, що
викладена в п.6 кредитного договору
суперечить п.14 ч.1 ст. 6 Закону України
«Про третейські суди», а тому є
нікчемною.

Представник заінтересованої особи ПАТ
"Альфа-Банк" в судове засідання не
з'явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином,
причини неявки суду не відомо.

Суд вважає за можливе слухати справу у
відсутності представника
заінтересованої особи на підставі
наявних матеріалів в справі.

Вислухавши представника заявника,
дослідивши матеріали справи, оглянувши
матеріали справи третейського суду
№1062-3/237/13, суд приходить до висновку, що
заява не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Постійно діючим Третейським судом при
Всеукраїнській громадській
організації "Всеукраїнський
фінансовий союз" 18.06.2013 року по справі
за позовом ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_2
про стягнення боргу було прийнято
рішення, згідно якого позовні вимоги
ПАТ "Альфа-Банк" були задоволені в
повному обсязі, стягнуто з відповідача
на користь банку 170 576,24 грн.
заборгованості за кредитним договором,
а також судові витрати по сплаті
третейського збору в сумі 400 грн (а.с.7-8
даної справи, а.с.29-30 третейської
справи).

При вирішенні питання про дотримання
ОСОБА_2 строків, передбачених ст. 51
Закону України "Про третейські суди"та
ст.389-1 ЦПК України, суд враховує, що як
наголосив Європейський суд з прав
людини у справі "Мірагаль Есколано та
інші проти Іспанії", сторони повинні
мати можливість скористатися правом на
вчинення позову з того моменту, коли
вони ознайомилися із рішенням, що
покладають на них обов'язки або можуть
порушувати їхні законні права чи
інтереси. Як засіб спілкування між
органами та сторонами, вручення
рішення створює можливість для сторін
знайомитись з рішенням та підставами
для нього, таким чином надаючи їм змогу
оскаржити його, якщо вони вважатимуть
це за доцільне.

Враховуючи те, що рішення третейського
суду було винесено 18.06.2013 року, однак у
матеріалах третейської справи
відсутні відомості щодо отримання
заявником рішення третейського суду,
заява про скасування рішення була
подана до суду 11.02.2014 року (а.с.2 даної
справи), після того, як заявник дізнався
31.01.2014 року про оскаржуване рішення
(а.с.9 даної справи), що знайшло своє
підтвердження в судовому засіданні,
тому виходячи з положень ст. 6 Конвенції
про захист прав людини та
основоположних свобод, ст. 55
Конституції України, суд вважає, що
строк на оскарження рішення
третейського суду заявником не
пропущено.

Суд, виходячи із змісту ст.51 Закону
України "Про третейські суди" та
рішення Конституційного Суду України
№ 1-рп/2008 від 10.01.2008 року, вважає, що з
метою захисту прав та інтересів сторін
органами правосуддя, якими не є
третейські суди, заяву сторін
необхідно вирішувати по суті.

Частиною третьою статті 51 Закону
України "Про третейські суди" та ст. 389-5
ЦПК України визначено вичерпний
перелік підстав для скасування рішення
третейського суду, а саме: справа, по
якій прийнято рішення третейського
суду, не підвідомча третейському суду
відповідно до закону; рішення
третейського суду прийнято у спорі, не
передбаченому третейською угодою, або
цим рішенням вирішені питання, які
виходять за межі третейської угоди.
Якщо рішенням третейського суду
вирішені питання, які виходять за межі
третейської угоди, то скасовано може
бути лише ту частину рішення, що
стосується питань, які виходять за межі
третейської угоди; третейську угоду
визнано недійсною судом; склад
третейського суду, яким прийнято
рішення, не відповідає вимогам закону;
третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі.

Відповідно до ст.17 ЦПК України сторони
мають право передати спір на розгляд
третейського суду, крім випадків,
встановлених Законом.

У відповідності до п.14 ч.1 ст.6 Закону
України "Про третейські суди",
третейські суди можуть розглядати
будь-які справи, що виникають із
цивільних та господарських
правовідносин, за винятком справ у
спорах щодо захисту прав споживачів, у
тому числі споживачів послуг банку
(кредитної спілки).

Судом встановлено, що предметом
кредитного договору №500260180 від 13.03.2012
року є надання банком позичальнику
кредиту в сумі 150 000 грн, строком на 60
місяців, зі сплатою процентів в розмірі
25% річних, а позичальник
зобов'язується повернути наданий
кредит і сплатити проценти та комісії
за кредитом у встановлений цим
Договором строк та виконати інші
зобов'язання за цим договором в
повному обсязі. Цільове призначення
кредиту за цим договором - для власних
потреб позичальника (а.с.10 даної справ,
а.с.7-10 третейської справи).

У відповідності до п.6 кредитного
договору №500260180 від 13.03.2012 року,
судовий захист прав та законних
інтересів, які мають сторони в зв'язку з
цим Договором, в тому числі розгляд та
вирішення спорів, які виникають при
виконанні або припиненні дії даного
договору, включаючи спори про
відшкодування завданих порушенням
договору збитків та недійсність
(неукладеність) Договору, підлягають
остаточному вирішенню у Постійно
діючому третейському суді при
Всеукраїнській громадській
організації "Всеукраїнський
фінансовий союз" у відповідності до
його Регламенту. Справа розглядається
одним третейським суддею, який
призначається головою Постійно
діючого Третейського суду при
Всеукраїнської громадської
організації "Всеукраїнський
фінансовий союз". Сторони домовились,
що якщо одна із Сторін письмово не
наполягають на іншому, то розгляд їх
спору у Третейському суді буде
проходити виключно на підставі наданих
Сторонами письмових матеріалів без
проведення усного слухання і виклику
Сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, у
спорі, який був розглянутий
третейським судом, за захистом свого
порушеного права звернувся банк,
позичальник ОСОБА_2 в суд про захист
прав як споживача послуг, які надає
Банк, до третейського суду не
звертався.

Відповідно до п. 3 постанови № 5 Пленуму
№ 5 Пленуму Вищого спеціалізованого
суду, України з розгляду цивільних і
кримінальних справ "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", за наявності
у кредитному договорі третейського
застереження (окремої третейської
угоди) при вирішенні спору суд має
враховувати положення пункту 14 частини
першої статті 6 Закону України від 11
травня 2004 року № 1701-IV "Про третейські
суди" про те, що справи щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки), не підлягають розгляду
третейськими судами. Тому за наявності
вказаного третейського застереження
(окремої третейської угоди) залишення
позовної заяви споживача без розгляду
на підставі пункту 6 частини першої
статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі
заяви підлягають вирішенню і за
наявності з цього приводу рішення
третейського суду, прийнятого за
межами його компетенції. При цьому
відповідно до положень Закону України
"Про захист прав споживачів" банк не є
споживачем.

Отже, банк не є споживачем, а тому його
звернення з позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
до третейського суду не може вважатись
спором щодо захисту прав споживачів,
оскільки підставами позову є
невиконання умов договору, а не
порушення Закону України "Про захист
прав споживачів".

За таких обставин, у відповідності до
ст. 6 Закону України "Про третейські
суди", суд вважає, що спір, по якому
винесено рішення Постійно діючого
Третейського суду при Всеукраїнської
громадської організації
"Всеукраїнський фінансовий союз" від
18.06.2013 року у справі №1062-3/237/13 за
позовом ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, підвідомчий третейському
суду.

Згідно ч..2 cт. 6 ЦК України сторони мають
право врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами..

У ст.627 ЦК України закріплено принцип
свободи договору, у відповідності до
якого сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною(сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3,5-6 статті
203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачаються
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,а
саме, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчинила
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, та правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Доказів того, що при укладанні не були
додержані вищевказані загальні вимоги
для чинності правочину, заявником та
його представником суду надані не
було.

Відповідно до положень ст.5 Закону
України "Про третейські суди" спір може
бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.
Оскільки третейська угода є
різновидом цивільно-правового
правочину, тому вона має відповідати
також вимогам, встановленим цивільним
законодавством. Суд вважає, що
третейська угода, укладена між ПАТ
"Альфа- Банк" та ОСОБА_2 відповідає
вимогам ст. 12 Закону України "Про
третейські суди", ст.ст. 203, 228 ЦК
України.

Склад третейського суду, яким було
ухвалене оскаржуване рішення від 18.06.2013
року, відповідав вимогам ст.ст. 16, 17, 18, 19
Закону України "Про третейські суди",
Положенню та Регламенту Постійно
діючого Третейського суду при
Всеукраїнській громадській
організації "Всеукраїнській
фінансовий союз".

Рішення третейського суду, на думку
суду, не виходить за межі третейського
розгляду, оскільки при розгляді справи
судом не були порушені вимоги ст.ст. 526,
549-552 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був
стороною, а саме відповідачем по
справі, на його адресу надсилалась
вимога про дострокове погашення
кредиту (а.с.21 третейської справи),
копія позовної заяви та розрахунок
заборгованості (а.с.22-23 третейської
справи), копія ухвали про початок
розгляду третейської справи від 01.06.2013
року та копія оскаржуваного рішення
(а.с. 29-30 третейської справи).

Доводи заявника про те, що він не був
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи третейським
судом, з урахуванням приписів ст. 389-5
ЦПК України, не є підставою для
скасування рішення третейського суду.

Враховуючи відсутність доведених
заявником у встановленому ЦПК України
порядку підстав для оскарження та
скасування рішення третейського суду,
вичерпний перелік яких встановлений
ст. 51 Закону України "Про третейські
суди" та ст. 389-5 ЦПК України, суд
приходить до висновку, що заява ОСОБА_2
про скасування рішення Постійно
діючого Третейського суду при
Всеукраїнській громадській
організації "Всеукраїнській
фінансовий союз" від 18.06.2013 року у
третейській справі №1062-3/237/13
задоволенню не підлягає, а
вищезазначене рішення слід залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 8, 11, 208-210, 292, 389-1, 389-4- 389-6, 293 ЦПК
України, Законом України "Про
третейські суди", суд, -

Ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про
скасування рішення Постійно діючого
третейського суду при Всеукраїнській
Громадській Організації
"Всеукраїнський фінансовий союз" від
18.06.2013 року у справі №1062-3/237/13 за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити повністю.

Рішення Постійно діючого Третейського
суду при Всеукраїнській громадській
організації "Всеукраїнській
фінансовий союз" від 18.06.2013 року у
справі №1062-3/237/13 за позовом Публічного
акціонерного товариства "Альфа-Банк" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - залишити без
змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до
апеляційного суду Чернігівської
області через Новозаводський районний
суд м. Чернігова шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні під час її проголошення - в той
же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя
Н.В. Маслюк