Справа № 159/5650/14-ц Провадження №
22-ц/773/1839/14 Головуючий у 1 інстанції:
Панасюк С.Л. Категорія: 53 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

пр-ка позивача - ОСОБА_2,

пр-ка відповідача - Богдан В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Волинській
області, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
ОСОБА_4, про визнання незаконним
рішення, зобов'язання вчинити дії та
стягнення понесених витрат за
апеляційною скаргою відповідача -
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Волинській
області на рішення Ковельського
міськрайонного суду від 22 жовтня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А
:

17 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Волинській
області про визнання незаконним
рішення, зобов'язання вчинити дії та
стягнення понесених витрат,
посилаючись на те, що йому, як
начальнику відділення виконавчої
дирекції Фонду у місті Ковелі з 23
червня по 24 липня 2014 року була надана
щорічна відпустка, однак, 14 липня 2014
року він змушений був приступити до
роботи, щоб зупинити намагання
скоротити чисельність працівників
очолюваного ним відділення, яке
призвело б до фактичної зупинки роботи.

Відповідач відмовився видати наказ по
поданій ним заяві про відкликання з
відпустки з 14 липня 2014 року по 24 липня
2014 року, в результаті чого його праця у
вказаний період не може бути
легалізована, а сам він позбавлений
можливості відпочити замість
відпрацьованих днів у інший час.

Крім того, відповідач, не видавши наказ
про відкликання з щорічної відпуски,
позбавив його можливості оформити
службове відрядження до виконавчої
дирекції Фонду у м.Києві 24 липня 2014
року, куди він змушений був поїхати за
власні кошти, затративши на переїзд 366
грн. 07 коп..

Враховуючи наведене, позивач просив
визнати незаконною відмову
відповідача видати наказ про його
відкликання з щорічної відпуски в
період з 14 липня 2014 року по 24 липня 2014
року, зобов'язати останнього видати цей
наказ, а також стягнути з відповідача
на його користь понесені ним в
інтересах роботодавця витрати у
розмірі 366 грн. 07 коп..

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 22 жовтня 2014 року позов
задоволено.

Визнано незаконною відмову Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Волинській
області видати наказ про відкликання
начальника відділення виконавчої
дирекції Фонду у місті Ковелі ОСОБА_1 з
щорічної відпуски в період з 14 липня 2014
року по 24 липня 2014 року.

Зобов'язано Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Волинській
області видати наказ про відкликання
начальника відділення виконавчої
дирекції Фонду у місті Ковелі ОСОБА_1 з
щорічної відпуски в період з 14 липня 2014
року по 24 липня 2014 року.

Стягнуто з Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Волинській
області на користь ОСОБА_1 понесені ним
в інтересах роботодавця витрати в сумі
366 грн. 07 коп..

Стягнуто з Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Волинській
області в дохід держави судові витрати
в сумі 487 грн. 20 коп..

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати це рішення та
ухвалити нове - про відмову в позові.

Вважає, що допущено невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

В апеляційному суді представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримала із наведених у ній підстав
та просить її задовольнити.

Позивач та його представник апеляційну
скаргу заперечили та просять її
відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
та обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а оскаржуване рішення - до
скасування з ухваленням нового рішення
про відмову в позові з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції керувався вимогами ст.ст.21, 79
КЗпП України, ст.12 Закону України «Про
відпустки», ст.ст.9, 1158, 1160 ЦК України та
виходив з того, що позивач працював у
спірний період, що стверджується
табелем обліку використання робочого
часу за липень 2014 року, про що
відповідачу було відомо. Крім того, на
заяві позивача про відкликання з
відпустки наявна резолюція, зміст якої
свідчить про її задоволення. Закон не
передбачає виключного переліку
випадків відкликання працівника з
відпустки. Позивач, як керівник, у
скороченні працівників вбачав загрозу
для роботи очолюваної ним установи, а
отже і загрозу для належного виконання
ним умов трудового договору. Понесені
позивачем витрати на поїздку в м.Київ
мають бути відшкодовані відповідно до
норм цивільного законодавства,
оскільки понесені для потреб
роботодавця.

Проте, такі висновки суду суперечать
встановленим обставинам справи і
зроблені з порушенням норм
матеріального права.

Так, судом встановлено, що наказом
відповідача № 65-в від 11.06.2014 року ОСОБА_1
надано щорічну відпустку з 23.06.2014 року
по 24.07.2014 року. На період його відпустки
виконання обов'язків начальника
виконавчої дирекції Фонду у місті
Ковелі покладено на заступника
відділення Дуду П.І., за його згодою
(а.с.15).

Порядок надання щорічних відпусток та
відкликання з відпустки регулюється
ст.79 КЗпП України та ст.12 Закону України
«Про відпустки» і оформляється наказом
(розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу.

Згідно ч.8 ст.79 КЗпП України та ч.3 ст.12
Закону України «Про відпустки»
відкликання з щорічної відпустки
допускається за згодою працівника лише
для відвернення стихійного лиха,
виробничої аварії або негайного
усунення їх наслідків, для відвернення
нещасних випадків, простою, загибелі
або псування майна підприємства,
установи, організації з додержанням
вимог частини шостої цієї статті та в
інших випадках, передбачених
законодавством. У разі відкликання
працівника з відпустки його працю
оплачують з урахуванням тієї суми, що
була нарахована на оплату
невикористаної частини відпустки.

Покликання представника позивача в
апеляційному суді на ту обставину, що
позивач бажав свого відкликання з
відпустки у зв'язку з відверенням
простою - не заслуговують на увагу,
оскільки не грунтуються на нормах
трудового законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.34 КЗпП України
простій - це призупинення роботи,
викликане відсутністю організаційних
або технічних умов, необхідних для
виконання роботи, невідворотною силою
або іншими обставинами.

Із наявних у матеріалах справи
постанов, наказів та листів, а також
заяви позивача про відкликання з
відпустки вбачається, що у спірний
період вирішувались питання щодо
зменшення граничної чисельності
працівників управління виконавчої
дирекції Фонду у Волинській області, а
не щодо простою. Разом з тим, скорочення
чисельності або штату працівників і
простій - це поняття не тотожні.

Покликання позивача, що лише він міг
вирішити всі питання, що стосуються
правомірності зменшення чисельності
працівників установи, керівником якої
він являється - не заслуговують на
увагу, оскільки на час відпустки ОСОБА_1
виконання обов'язків начальника
виконавчої дирекції Фонду у місті
Ковелі покладено на його заступника
Дуду П.І. і будь-яких доказів в
неспроможності останнього вирішувати
необхідні питання - суду не надано.

Оскільки порядок як надання відпустки,
так і відкликання з відпустки
визначений шляхом оформлення
відповідного наказу, то вихід на роботу
лише на підставі поданої заяви із
відповідною резолюцією на ній - не є
підставою для виконання службових
обов'язків.

Покликання позивача на ту обставину, що
відповідач зобов'язаний був відкликати
його з відпустки, оскільки на це була
його згода, як працівника і основна
безперервна частина відпустки до
відкликання становила не менше 14
календарних днів - не заслуговують на
увагу та не грунтуються на вимогах
трудового законодавства, оскільки
згода працівника та необхідна
кількість залишених днів відпустки є
вторинною умовою при відкликанні з
відпустки. Первинною ж умовою для
відкликання з щорічної відпустки є те,
що воно допускається тільки у випадку,
коли це необхідно для таких цілей:

1) відвернення стихійного лиха,
виробничої аварії та негайного
усунення їх наслідків;

2) відвернення нещасних випадків,
простою, загибелі або псування майна
підприємства, установи, організації.

Оскільки станом на 14.07.2014 року
зазначені цілі були відсутні, то
відмова відповідача у відкликанні
позивача з відпустки є правомірною, в
зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 не
підлягають до задоволення повністю.

Враховуючи наведене, а також те, що
висновки суду першої інстанції
суперечать встановленим обставинам
справи і зроблені з порушенням норм
матеріального права, то згідно зі
статтею 309 ЦПК України це є підставою
для скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А
:

Апеляційну скаргу відповідача -
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Волинській
області задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду від 22 жовтня 2014 року в даній справі
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Волинській
області, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
ОСОБА_4, про визнання незаконним
рішення, зобов'язання вчинити дії та
стягнення понесених витрат - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді