242/4405/13-ц 2/242/177/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 рокумісто Селидове

Селидівський міський суд Донецької
області

у складі головуючого судді Черкова В.Г.,
при секретарі Кідрон О.М, за участю
відповідача ОСОБА_1, його представника
ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовною заявою

ТОВ "Селидівське" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначив що позичав
відповідачу: 50500 гривень за договором
від 27.04.2010 року на 10 місяців; 61000 гривень
за договором від 22.10.2010 року на 6
місяців; 36000 гривень за договором від
12.11.2010 року на 10 місяців. Відповідач
частково виконав зобов'язання в сумі
70165 гривень але решту коштів не
повернув. Просить стягнути в рахунок
погашення зобов'язань 91335 гривень.

Позивач надав заяву в який просив
розглядати справу без його участі та
підтримав позовні вимого.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні не визнали позов.
Відповідач вважає, що виконав
зобов'язання.

Судом досліджувались наступні докази.

Договори позики від 21.04.2010 року, 27.04.2010
року, 22.10.2010 року, 12.11.2011 року. Акти
зарахування зустрічних однорідних
вимог. Квитанції про сплату судового
збору. Наказ №1 від 02.09.2012 року про
призначення на посаду директора.
Довідка АБ №563608 ЄДРПОУ. Свідоцтво про
державну реєстрацію юридичної особи
ТОВ "Селидівське".

Судом встановлені наступні обставини і
визначені відповідно до них
правовідносини.

Позивачем надавалася відповідачу
позика відповідно до договорів,
зазначених їм в позові, на загальну
суму 147500 гривень. Відповідач повернув
частину позики, як позивач зазначає в
позові, на загальну суму 70165 гривень.
Таким чином за відомостями позивача, в
мотивувальній частині позову,
заборгованість відповідача складає
(147500 - 70165) 77335 гривень. Але позивач
чомусь в резолютивної частині позову
зазначає стягнути суму 91335 гривень, що
не відповідає мотивувальній частині
позову. Напевно при обчисленні суми
боргу позивач враховує договір від
21.04.2010 року про надання позики
відповідачу у розмірі 14000 гривень на 10
місяців, але на цій договір в
мотивувальній частині позову не
посилається.

Відповідач виконує зобов'язання
частково та сплачує відповідачу 70165
гривень, що зазначає сам позивач. Крім
того повертає позивачу 10000 гривень
відповідно до акту зарахування
зустрічних однорідних вимог від 28.02.2011
року, наданим в судове засідання
відповідачем. Таким чином можна
вважати, що відповідач виконав свої
зобов'язання в розмірі 80165 гривень,
тобто його заборгованість складає (147500
- 80165) 67335 гривень.

Таким чином загальна заборгованість
відповідача, за договорами зазначеними
в позові, складала 147500 гривень. Позивач
сплатив 70165 гривень. Тобто можливо
вважати, що повністю виконав
зобов'язання за договором від 27.04.2010
року, та ще сплатив 19665 гривень. Після
чого за актом від 28.02.2011 року погасив ще
10000 гривень. Остаточна заборгованість
склала 67335 гривень.

Суд вважає встановленою наявність
фактів, що відповідач отримував позику
від позивача, зазначену в позові,
оскільки про це не було спору в
судовому засіданні. Також вважається
доведеним той факт, що відповідачем
було повернуто 70165 гривень, оскільки
також ніхто це ні оспорював. Суд
приймає до уваги і доводи відповідача
про те що зобов'язання за договором від
27.04.2010 року ним виконані та зараховано
10000 гривень, оскільки підстав для
сумніву в акті зарахування зустрічних
однорідних вимог від 28.11.2011 року не
встановлено.

Суд відхиляє доводи позивача, про те, що
з відповідача необхідно стягнути 91335
гривень, та вважає доведеними лише 67335
гривень, з наведених вище обставин. Суд
також не приймає в якості доказу сплати
заборгованості акт зарахування
зустрічних позовних вимог від 04.11.2011
року, оскільки акт з обох сторін
підписаний ОСОБА_1, але до суду не
надано жодного доказу про те, що ОСОБА_1
будь коли представляв інтереси ТОВ
"Селидівське". Крім того в акті
зазначений договір від 12.04.2010 року у
сумі 36000 гривень, але про існування
такого договору суду також не відомо.
Позивач не просить стягнути кошти за
цім договором.

Суд вважає що позов підлягає
частковому задоволенню на підставі
статті 1049 ЦК України відповідно до якої
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Суд вважає, що відповідачем були
частково порушені майнові права
позивача.

Керуючись ст. 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на рахунок ТОВ
"Селидівське" 67335 (шістдесят сім тисяч
триста тридцять п'ять) гривень в
рахунок погашення зобов'язань за
договорами позики між ТОВ "Селидівське"
та ОСОБА_1 від: 27.04.2010 року; 22.10.2010 року;
12.11.2010 року та судовий збір 913 (дев'ятсот
тринадцять) гривень 36 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя