Справа № 490/6237/14-ц
н/п 2/490/2663/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

27 жовтня 2014 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Подзігун Г.В.

при секретарі - Голубашенко Т.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини після розірвання шлюбу.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Подзігун Г.В.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Подзігун Г.В.

при секретарі - Голубашенко Т.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини після розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення на своє утримання аліментів в твердій грошовій сумі 1591,90 грн. В обгрунтування вимог позову вказувала, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до 23.06.2011 року. 17.12.2007 року їй було встановлено 2 групу інвалідності, у зв'язку з чим вона є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги від колишнього чоловіка.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив про їх задоволення.

Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав, посилаючись на встановлення інвалідності через двенадцять років після розірвання шлюбу, оскільки шлюб між ними був рзірваний 14.04.1995 року.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

28.07.1990 року сторони уклали шлюб.

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 14.04.1995 року шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний.

23.06.2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складений актовий запис №150 про розірвання вказаного шлюбу. (а.с.27)

Згідно довідки Управління пенсійного фонду України від 04.03.2014 року (а.с.28) на даний часпозивачка є інвалідом 2 групи. Інвалідність встановлена 17.12.2007 року.

Згідно довідки ТОВ "Центрального 1" №146 від 27.01.2014 року ОСОБА_3 не працює з 19.05.1997 року.

30.03.2012 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про про шлюб від 30.03.2012 року, актовий запис №80 виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Від вищевказаного шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стаття 75 Сімейного Кодексу України визначає загальні положення права подружжя на утримання. Правове регулювання відносин подружжя по утриманню спрямоване на реалізацію положень загальної частини Кодексу щодо необхідності побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ч. 2 ст. 1 СК України) та з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім'ї (ч. 8 ст. 7 СК України).

За юридичною природою право подружжя на утримання є особливим майновим суб'єктивним правом.

Частина перша статті 75 СК України встановлює юридичний обов'язок, відповідно до якого дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

В частині другій даної статті визначаються умови виникнення права на утримання: той з подружжя, хто претендує на це право має бути непрацездатним; він має потребувати матеріальної допомоги; інший з подружжя, який зобов'язаний утримувати може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатність - це правова категорія, яка сформована у праві соціального забезпечення та полягає у неможливості особи в силу визначених законом причин самостійно себе забезпечувати. Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. N 1058-IV визначає поняття "непрацездатні громадяни". Це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Частина перша ст. 76 СК України встановлює правило, за яким розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу

Законодавець встановлює умови, за яких виникає право на утримання після розірвання шлюбу: 1) настання непрацездатності обчислюється часом перебування в шлюбі та завершується після спливу одного року після його розірвання; 2) особа повинна потребувати матеріальної допомоги; 3) колишній чоловік, дружина може надавати таку допомогу. (частина друга ст. 76 СК України).

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що оскільки інвалідність була встановлена позивачці через 12 років після розірвання шлюбу, вона не має права на утримання від відповідача. За такого в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

В силу ст. 88 ЦПК України витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Подзігун Г.В.