АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/4709/2014
інстанції: Юзькова О.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2014 року
Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 31 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю
прокуратури Шевченківського району
міста Києва в інтересах держави, про
визнання спільною сумісною власністю
майна, придбаного за час проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу та
поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4. про визнання
спільною сумісною власністю майна,
придбаного за час проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ
спільного майна подружжя.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 31 січня 2014 року
зазначений позов задоволено частково.
Поділено майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Виділено ОСОБА_3 на праві власності:

- Ѕ частину квартири АДРЕСА_1;

- Ѕ частину житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_6;

- Ѕ частину автомобіля марки Lexus LS 560L, 2007
року випуску,

д.н.з. НОМЕР_1.

Виділено ОСОБА_4 на праві власності:

- Ѕ частину квартири АДРЕСА_1;

- Ѕ частину житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_6;

- Ѕ частину автомобіля марки Lexus LS 560L, 2007
року випуску,

д.н.з. НОМЕР_1.

У задоволенні решти вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
визнати спільною сумісною власністю
подружжя майно, в тому числі придбане
за час проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 1995 року по 2000 рік, та
в період шлюбу, поділивши його між
сторонами шляхом виділення позивачу
квартир АДРЕСА_7, АДРЕСА_1, АДРЕСА_8 та
компенсації у розмірі 15 750 000 грн., а
відповідачу виділивши земельну
ділянку, житловий будинок, автомобіль
марки Lexus LS та прості іменні акції.

Згідно пояснень до апеляційної скарги
позивача, ОСОБА_3 запропонувала поділ
спільного майна подружжя, набутого під
час зареєстрованого шлюбу, шляхом
виділення їй квартири АДРЕСА_1 та
автомобіля марки Lexus LS 460L, відповідачу
виділити житловий будинок по АДРЕСА_6
та простих іменних акцій, емітентом
яких є ПАТ «ВіЕйБі Банк», а також
стягнути з відповідача на її користь 705
516,63 грн. в якості різниці між поділеним
майном. Також вважала за необхідне
поділити прості іменні акції,
емітентом яких є ПАТ «ВіЕйБі Банк»,
квартиру АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8, набуті
сторонами під час проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу за період з
1995 року до травня 2000 року.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_3 -

ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та
просила її задовольнити, поділити
спільне майно подружжя згідно
варіанта, наведеного в поясненнях до
скарги, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5
проти такого поділу не заперечувала.

Прокурор прокуратури Шевченківського
району м. Києва проти апеляційної
скарги заперечував, рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 31 січня 2014 року просив
залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність її часткового
задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність поділу спільного
сумісного майна подружжя шляхом його
виділу на праві власності по Ѕ частині
кожного з об'єктів такого права, а саме
житлового будинку,квартири  АДРЕСА_1 та
автомобіля.

Також суд виходив з того, що всі прості
іменні акції, емітентом яких є ПАТ
«ВіЕйБі Банк», набуті відповідачем до
реєстрації шлюбу та не є об'єктом
спільної майна подружжя.

Проте з такими висновками суду
повністю погодитись не можна виходячи
з наступного.

Як встановлено при розгляді справи, між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 25 травня 2000 року було
укладено шлюб, зареєстрований
Посольством Російської Федерації в
Україні, про що складений відповідний
актовий запис за № 2.

17 квітня 2012 року рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва вказаний шлюб між сторонами
розірвано.

Після укладання шлюбу ОСОБА_3 отримала
прізвище ОСОБА_3.

Відповідно до положень ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено,
що об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

За час перебування у шлюбі, подружжям
було придбано, зокрема,наступне майно:

квартира АДРЕСА_1, набута на підставі
договору купівлі-продажу квартири від 3
липня 2008 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 і
зареєстрованою на ім'я ОСОБА_4 в реєстрі
за № 3087 в Комунальному підприємстві
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»;

житловий будинок, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_6, належний на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого виконкомом Білогородської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області та
зареєстрований на ім'я ОСОБА_4 в
комунальному підприємстві «Бюро
технічної інвентаризації
Києво-Святошинської районної ради
Київської області» за № 16481975;

автомобіль марки Lexus LS 460L, 2007 року
випуску, № кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1,
зареєстрований на ім'я ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу.

Виділяючи кожному з подружжя по Ѕ
частині зазначеного майна (зокрема
автомобіля) суд першої інстанції взяв
до уваги положення статті 183 ЦК України,
якою визначено, що неподільною є річ,
яку не можна поділити без втрати її
цільового призначення.

Проте, керуючись роз'ясненнями, що
наведені в п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», дійшов
висновку про необхідність поділу по Ѕ
частині, зважаючи на рівність часток
подружжя.

Як це передбачено положеннями статті 71
СК України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними.Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
необхідності такого поділу зазначених
об'єктів, а саме по Ѕ частині кожному з
подружжя та дійшла висновку про
необхідність задоволення вимог
позивача в цій частині шляхом виділу
ОСОБА_3 квартири та автомобіля, а
відповідачу житлового будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині визнання спільною сумісною
власністю майна, набутого відповідачем
до реєстрації шлюбу з позивачем, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності обставин проживання
сторонами без реєстрації шлюбу та
неможливості встановлення такого
факту.

Такий висновок загалом відповідає
дійсним фактичним обставинам справи,
проте, щодо його правового
обґрунтування колегія суддів виходить
з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи /т.2,
а.с. 19/, а саме копії свідоцтва про
розірвання шлюбу (свидетельства о
расторжении брака), 15 грудня 1999 року
розірвано шлюб між громадянами ОСОБА_3
(позивачем) та ОСОБА_8, про що здійснено
відповідний актовий запис за № 1865.

У розумінні вимог чинного на момент
виникнення спірних правовідносин
законодавства, а саме ЗУ «Про
власність» та Кодексу про шлюб та сім'ю
України, до реєстрації шлюбу з
відповідачем у позивача спільна
сумісна власність могла бути набута
тільки з колишнім чоловіком ОСОБА_8 або
з іншими членами сім'ї (яким відповідач
не являвся на той період часу), в
результаті спільної праці.

Частиною 2 ст. 17 зазначеного закону
передбачено, що майно, придбане
внаслідок спільної праці громадян, що
об'єдналися для спільної діяльності, є
їх спільною частковою власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними. Розмір частки кожного
визначається ступенем його трудової
участі.

Проте, позивачем заявлялися вимоги про
визнання майна саме спільною сумісною
власністю. Крім того, належних та
достатніх доказів того, що сторонами у
справі в результаті спільної
діяльності були набуті спірні об'єкти
права власності суду не надано.

Також матеріали справи не містять
доказів укладання будь-яких інших
цивільно-правових угод з приводу
спірних об'єктів між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Поняття фактичних шлюбних відносин,
визнання їх державою та відповідно
можливість поділу майна, набутого у
таких відносинах, введено Сімейним
кодексом України від 10 січня 2002 року, а
отже його дія не розповсюджується на
період з 1995 по 2000 роки.

Суд помилково виходив з того, що
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу між сторонами
підлягає доказуванню, у зв'язку із чим
були допитані свідки.

З огляду на викладене слід дійти
висновку про відсутність правових
підстав для визнання спільною сумісною
власністю подружжя майна, набутого
відповідачем до реєстрації шлюбу з
позивачем.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо
поділу простих іменних акцій,
емітентом яких є ПАТ «ВіЕйБі Банк», суд
першої інстанції видив із того, що всі
акції належать на праві власності
відповідачу, набуті ним до шлюбу, а тому
підстави для включення їх до обсягу
спільного сумісного майна відсутні.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна виходячи із
наступного.

Як вже встановлено судом, між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 25 травня 2000 року було укладено
шлюб, а тому з цього часу до розірвання
шлюбу 17 квітня 2012 року (рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва) набуте ними майно належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності (ст. 60 СК
України).

Прості іменні акції є об'єктом такого
права з урахуванням положень ч. 1 ст. 61
СК України та роз'яснень, які містяться
у п. 27 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя».

Відповідно до ст. 177 ЦК об'єктами
цивільних прав є речі, у тому числі
гроші та цінні папери.

Відповідно до довідки ТОВ «Інвест-М» №
131009 від 9 жовтня 2013 року, № 130030 від 30
жовтня 2013 року, інформація про акції,
придбані

ОСОБА_4 внесена в реєстр у 1998 році, а
станом на 2013 рік їх загальна кількість
становить 68 224 298 акцій.

Факт наявності акцій у ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» () підтверджується випискою
з рахунку ТОВ «Інвест-М».

З моменту набуття ОСОБА_4 статусу
акціонера банку, тобто з 1995 року і по 15
липня 1998 року, банком було проведено 12
емісій, за цей час відповідачем
придбано 43 130 678 акцій.

Наступна емісія банку відбулася 1
жовтня 2001 року, тобто після реєстрації
шлюбу між сторонами (25 травня 2000 року).

Таким чином, у період шлюбу придбано
всього 24 183 619 акцій (68 224 298 - 43 130 678).

Інформація про кількість придбаних
акцій банку є офіційною інформацією,
яка розміщується на офіційному сайті
Національної комісії з цінних паперів
та фондового ринку про емітента ПАТ
«ВіЕйБі Банк»

/т. 1, а.с. 226-236/.

Зважаючи на викладене та беручи до
уваги ті обставини, що знайшли своє
підтвердження посилання позивача щодо
її праці на керівних посадах в ПАТ
«ВіЕйБі Банк» та набуття в період шлюбу
акцій за спільні кошти та за допомогою
спільних зусиль сторін, проти чого
відповідач не заперечує, колегія
суддів вважає за необхідне зазначене
майно визнати спільною сумісною
власністю подружжя.

Відповідно до звіту про незалежну
оцінку ринкової вартості однієї
простої іменної акції ПАТ «ВіЕйБі
Банк», дата оцінки - 26 березня 2014 року,
термін дії оцінки - 6 місяців від дати
оцінки, ринкова вартість однієї
простої іменної акції склала 0 гривень
07 копійок.

Вартість квартири АДРЕСА_1 згідно
висновку експерта становить 2 051 160,00
грн., житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 2 643 000,00
грн., автомобіля марки Lexus LS 460L, 2007 року
випуску, № кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 -
450 749,97 грн. Вартість акцій, набутих у
шлюбі, становить 1 692 853,33 грн. (24 183 619
акцій * 0,07 грн., по 12 091 809 кожному з
подружжя).

Враховуючи спосіб, у який виділяється
майно у власність кожній із сторін
(ОСОБА_3 - автомобіль, квартира та
половина акцій на загальну вартість 3 348
336,63 грн., а ОСОБА_4 - житловий будинок та
половина акцій на загальну суму 3 489 426,00
грн.), різниця між виділеним майном
становить 140 910 грн. На зазначену суму
частка позивача є меншою.

Підстав для відходу від рівності
часток кожного з подружжя,
передбачених Сімейним кодексом
України, колегія суддів не вбачає, а
тому вважає за необхідне виділити
ОСОБА_3 на 2 013 000 акцій менше, у зв'язку із
чим їх загальна кількість буде
становити 10 078 809 (12 091 809 акцій - 2 013 000
акцій), що в еквіваленті до
національної валюти становить 705 516,63
грн.

У своїх поясненнях до апеляційної
скарги представник позивача не
заперечувала проти того, щоб акції
залишилися у власності відповідача. Не
заперечував проти цього і представник
відповідача у суді апеляційної
інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за можливе стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 компенсацію у сумі 705
516,63 грн. в якості різниці між поділеним
майном, залишаючи при цьому у власності
відповідача всі прості іменні акції,
емітентом яких є ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Щодо тверджень та доводів представника
прокуратури про неможливість
здійснення поділу майна, на яке
накладено арешт в межах кримінального
провадження, слід зазначити таке.

6 червня 2014 року, у зв'язку із
необхідністю повного та всебічного
з'ясування обставин справи, з метою
ухвалення обґрунтованого та законного
рішення по суті спору, апеляційний суд
звертався до Головного слідчого
управління МВС України з запитом щодо
повідомлення стану розгляду
кримінальної справи, порушеної 16
грудня 2011 року відносно ОСОБА_4 за ч. 5
ст. 191 КК України. /отримано адресатом 10
червня 2014 року/

Станом на 3 липня 2014 року будь-якої
запитуваної інформації суду не
повідомлено.

Ухвалюючи рішення у справі колегія
суддів виходить із того, що матеріальна
відповідальність ОСОБА_4, до якої його
може бути притягнуто за результатами
кримінального провадження, буде
відбуватись в межах його особистої
приватної власності, зокрема тієї, що
виділяється йому даним рішенням.

Розподіляючи судові витрати у справі,
апеляційний суд керується статтею 88
ЦПК України.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції залишатися в силі не може та
підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1
ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 31 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Поділити майно, що є спільним сумісним
майном подружжя.

Виділити у власність ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею

74,00 кв.м., житловою 50,1 кв.м., автомобіль
марки Lexus LS 460L 2007 року випуску, № кузова
НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 та компенсацію
різниці вартості майна.

Виділити у власність ОСОБА_4 житловий
будинок, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_6, та прості іменні акції у
кількості 24 183 619 акцій, емітентом яких є
ПАТ «ВіЕйБІ Банк», .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
компенсацію у сумі 705 516,63 грн. в якості
різниці між поділеним майном та
судовий збір у розмірі 3 219,00 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий : І.М.
Вербова

Судді : Г.М.
Кирилюк

М.М. Панченко