Справа № 583/259/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року Охтирський
міськрайонний суд Сумської області в
складі:

головуючого судді
Ярошенко Т.О.

при секретарі
Горлач В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Охтирка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договорів
дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, за яким 25
лютого 2014 року збільшив свої позовні
вимоги, мотивуючи свої вимоги тим, що
на підставі договору купівлі - продажу
від 25 травня 1967 року йому належить
будинковолодіння по АДРЕСА_1.
Відповідач ОСОБА_2 є його онуком. Між
ним та онуком, як він вважає, була
досягнута домовленість про укладання
договору довічного утримання,
оскільки, він потребував сторонньої
допомоги та догляду і хотів, щоб онук
його доглядав. ОСОБА_2 запевнив, що буде
доглядати його при житті. Ще до 2012
року вони уклали договір довічного
утримання, за яким ОСОБА_2 набував
право власності на будинковолодіння
по АДРЕСА_1. Після цього відповідач
проживав разом з ним. У квітні 2012 року
вони з онуком знову поїхали до
нотаріуса для того, щоб продовжити
договір довічного утримання, як
пояснив йому ОСОБА_2 Після підписання
даного договору відповідач прожив з
ним 3-4 місяці, а потім його залишив та
забрав всі правовстановлюючі
документи на будинок. Разом зі своїм
сином вони звернулися до нотаріуса і
йому стало відомо, що у квітні 2012 року
він уклав договори дарування з
відповідачем. Позивач підписав
договір дарування на користь
відповідача під впливом помилки, він
вважав, що укладає договір довічного
утримання, оскільки, не бажав
позбавляти себе власності на
будинковолодіння при житті, так як
іншого житла не має, а хотів щоб онук
його доглянув, а за це йому перейшло
б його господарство після його
смерті.

Просить визнати недійсними з моменту
їх укладання договори дарування
житлового будинку та земельної
ділянки по АДРЕСА_1 від 03 квітня 2012
року, відповідно до якого ОСОБА_1
передав у дарунок ОСОБА_2 безоплатно
будинковолодіння та земельну ділянку
у власність, вчинених під впливом
помилки.

Застосувати наслідки недійсності
правочинів у вигляді договорів
дарування житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 03
квітня 2012 року, шляхом повернення
сторін за договором дарування ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у попередній стан, який
існував між ними та відносно
житлового будинку і земельної
ділянки по АДРЕСА_1, до укладання
договору дарування.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на житловий будинок та
земельну ділянку по АДРЕСА_1 та
скасувати відмітку про перехід права
власності на земельну ділянку за
вищевказаною адресою на ОСОБА_2

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримав повністю та пояснив, що
ОСОБА_1 є власником житлового будинку
та земельної ділянки по АДРЕСА_1.
Після смерті дружини він домовився
з донькою, що вона чи її син будуть
доглядати його за умови, що його
житловий будинок та земельна ділянка
після смерті позивача перейде у
власність ОСОБА_2 Спочатку позивач
склав заповіт на користь
відповідача, а потім відповідач
разом зі своєю матір'ю наполягли на
відвідуванні нотаріуса для
продовження правовідносин по
довічному утриманню. Позивач хотів,
щоб ОСОБА_2 утримував його до смерті.
В 2013 році виник конфлікт через те, що
ОСОБА_1 потрібна була медична
допомога, але дочка та онук
відмовилися йому допомагати. Деякий
час ОСОБА_1 проживав один, але
потребував допомоги , звернувся до
сина, який став йому допомагати. В
подальшому виникло питання щодо
оформлення субсидії, виявилося, що
відсутні всі документи на житловий
будинок та земельну ділянку, а потім
з'ясувалося, що існують договори
дарування житлового будинку та
земельної ділянки на відповідача,
яких позивач не мав наміру укладати,
так як він прохав доглядати за ним і
лише після його смерті він
погоджувався, щоб у власність
відповідача перейшло право власності
на його житловий будинок та
земельну ділянку. ОСОБА_1 вважає, що не
дарував житловий будинок і земельну
ділянку онуку і не збирався цього
робити. З'ясувалося, що існує від його
імені заповіт на ОСОБА_2 , який на
даний час скасований. Після отримання
копій договорів дарування ОСОБА_1
намагався з ними ознайомитися, але не
зміг цього зробити навіть з
окулярами, оскільки, такий об'ємний,
дрібний шріфт. ОСОБА_1 підписуючи
договори дарування на користь ОСОБА_2
припустився помилки, так як, не
бажав позбавляти себе власності на
нерухоме майно при житті, а хотів
лише, щоб онук його доглядав до
смерті, а йому за це у власність
перейшов житловий будинок та
земельна ділянка по АДРЕСА_1, тому
звернувся в суд за захистом порушених
прав.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечував та суду пояснив, що він
здійснював догляд за своїм дідом
ОСОБА_1 , провів йому воду в будинок,
допомагав по господарству. ОСОБА_1
сказав йому, щоб він робив все як
для себе, так як хоче, щоб після
його смерті домоволодіння залишилось
йому. В послідуючому вони відвідали
нотаріуса і ОСОБА_1 підписав договори
дарування, при цьому нотаріус
роз'яснив ОСОБА_1 , що домоволодіння
та земельна ділянка перейдуть у
власність ОСОБА_2 Після підписання
договорів дарування він продовжував
допомагати ОСОБА_1 , а до нього
переїхали проживати дочка ОСОБА_4,
мати відповідача, яка доглядала
ОСОБА_1 та допомагала йому. Через
конфлікт, який між ними виник ОСОБА_4
зібрала речі і виїхала з будинку
ОСОБА_1, за ним став доглядати його
син. Просить відмовити в задоволенні
позову, так як ОСОБА_1 сам виявив
бажання подарувати йому будинок та
земельну ділянку, його до цього ніхто
не примушував, а про договір
довічного утримання мова не йшла,
дід просив, щоб його з будинку не
виганяли та «догодували до смерті».

Представник відповідача ОСОБА_5 в
суді заперечував проти позову та
зазначив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
були гарні відносини. ОСОБА_1 хотів,
щоб після смерті його житловий
будинок та земельна ділянка належали
ОСОБА_2 Для цього він попросив онука
відвести його до нотаріуса, де було
складено на відповідача заповіт.
Після цього ОСОБА_2 продовжував
допомагати позивачу, облаштував
житловий будинок, здійснив
будівництво паркану, збудував водогін
та іноді ночував в нього. В
подальшому ОСОБА_1 попросив онука
відвести його до нотаріуса для
укладання договорів дарування.
Зібравши необхідні документи, було
укладено договори дарування. Він
вважає, що зміст договору ОСОБА_1
був оголошений, а нотаріусом йому
було роз'яснено наслідки з чим він
погодився. Після цього в будинок до
позивача переїхала його дочка
ОСОБА_4 , яка здійснювала за ОСОБА_1
догляд. Восени 2013 року виник конфлікт
на ґрунті того, що ОСОБА_1 вдарив
ОСОБА_4 в обличчя і вона зібрала речі
та виїхала з його будинку. В
подальшому за ОСОБА_1 став
доглядати його син, який почав
цікавитися тим, хто є власником
будинку, в зв'язку з чим виник спір у
судовому порядку.

Допитаний в судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 в якості свідка, суду
пояснив, що на даний час він
проживає по АДРЕСА_1 та вважає себе
власником даного будинку та
земельної ділянки. Договори
дарування він підписав помилково,
так як вважав, що ОСОБА_2 буде його
доглядати, а після його смерті,
ОСОБА_2 у власність перейде його
будинок та земельна ділянка. При
житті він не бажав позбавляти себе
права власності на будинок та
земельну ділянку.

Допитаний в якості свідка нотаріус
ОСОБА_7 в суді пояснив, 26 листопада 2010
року він посвідчував заповіт ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 03 квітня 2012 року
він посвідчував договори дарування
житлового будинку та земельної ділянки
за адресою АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 При посвідченні
договорів роз'яснював ОСОБА_1 їх зміст
та наслідки підписання. Вважає, що
сторони діяли свідомо і добровільно.

Свідок ОСОБА_8 , яка є головою
квартального комітету суду пояснила,
що вона добре знає ОСОБА_1, його
доньку з онуком. Коли захворіла
дружина ОСОБА_1, то її доглядала
ОСОБА_4 ОСОБА_1 останнім часом говорив,
що його доглядає донька, а будинок
він відписав онуку. Також вона
бачила, що ОСОБА_2 відновив паркан,
провів воду та допомагав ОСОБА_1 Їй
відомо, що з ОСОБА_1 проживала його
донька, а потім між ними відбувся
якийсь конфлікт дочка від нього
виїхала. Сина ОСОБА_1 вона в нього не
бачила, лише нещодавно зустріла його
та дізналася, що ОСОБА_1 потребує
сторонньої допомоги.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона
більше трьох років жила зі своїм
батьком ОСОБА_1 та доглядала за ним.
Він говорив, що хоче переписати на
неї будинок, але вона відмовилась.
Тоді він сказав, що перепише будинок
на її сина ОСОБА_2, так як він йому
допомагає. Останнім часом ОСОБА_1
став агресивним, в ході конфлікту
накинувся на неї з палкою, тому вже
чотири місяці як вона живе у сина.

Свідок ОСОБА_9 , яка є дружиною
відповідача, суду пояснила, що її
чоловік допомагав ОСОБА_1 , доглядав
за ним. ОСОБА_4 проживала разом з
ОСОБА_1 та доглядала за ним. Вони
неодноразово збиралися на свята і
ОСОБА_1 говорив, що перепише будинок
на ОСОБА_2, так як він у всьому
допомагає йому.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в
суді підтвердили, що ОСОБА_1 за віком
потребував сторонньої допомоги,
говорив, що переписав
будинковолодіння на свого онука
ОСОБА_2, який за ним доглядав,
допомагав в усьому, підтримував
господарство в належному стані.

Свідки ОСОБА_13, який сином позивача
та його дружина ОСОБА_14 суду
пояснили, що їм було відомо, що
ОСОБА_1 потребує сторонньої допомоги,
тому за ним доглядав ОСОБА_2 та його
мати. Вони відвідували його на свята.
Зі слів батька їм відомо, що
ОСОБА_1 уклав з відповідачем
договір довічного утримання і після
смерті позивача будинок та земельна
ділянка перейдуть у власність
відповідачу. В листопаді 2013 року до
них звернувся ОСОБА_1 та повідомив,
що він лишився сам і за ним ніхто не
доглядає. Про те, що ОСОБА_1 подарував
свій будинок та земельну ділянку
ОСОБА_2 їм відомо не було.

Суд проаналізував матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши письмові докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню повністю зі
слідуючих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 03
квітня 2012 року між сторонами було
укладено два договори дарування,
згідно яких ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2
житловий будинок з прибудовами (а.с.48)
та земельну ділянку площею 0,0577 га,
надану для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою АДРЕСА_1 (а.с.57).

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо,
особа яка вчинила правочин, помилялася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від 06
листопада 2009 року № 9 обставини, щодо
яких помилилася сторона правочину,
мають існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Як встановлено судом, позивач,
укладаючи договори дарування вважав,
що його онук ОСОБА_2 буде здійснювати
за ним догляд та матеріально
допомагати, оскільки, він являється
людиною похилого віку, йому 83 роки,
має проблеми зі здоров'ям та потребує
сторонньої допомоги і бажав, щоб
будинок та земельна ділянка перейшли у
власність його онуку після його
смерті. Про це підтвердив в суді саме
позивач та його представник та
цього не спростував відповідач.

Вказаний будинок та земельна ділянка
за адресою АДРЕСА_1 належали ОСОБА_1 на
праві приватної власності, і в суді
він зазначив, що і на даний час є
власником будинковолодіння, іншого
житла він не має, після оформлення
договорів він залишився проживати у
даному будинку та проживає в ньому і на
даний час, що, на думку суду, свідчить
про те, що позивач не мав наміру при
житті позбавити себе права власності
на будинок та земельну ділянку за
вказаною адресою. Суд вважає, що
укладаючи договори дарування
житлового будинку та земельної
ділянки, ОСОБА_1 неправильно сприймав
істотні умови угод щодо безоплатності
та неможливості в подальшому
користуватися та володіти цим майном,
він діяв під впливом помилки, і це
знайшло своє підтвердження в суді.

Як зазначив представник позивача в
суді, що нотаріус ОСОБА_1 при
оформленні угод не зачитував
договорів, а лише вказав, де поставити
підпис, текст договорів об'ємний,
викладений дрібним шрифтом, окуляри до
нотаріуса не брав, має поганий зір,
однак, помилявся, підписуючи такі
угоди. Такі доводи позивача та його
представника для суду є переконливими,
це знайшло своє підтвердження в суді.
Представник позивача, сам позивач у
суді зазначив, що ОСОБА_1, зрозумів,
що не є фактичним власником будинку
лише у 2013 році під час оформлення
субсидії, тоді він зрозумів, що
помилився при укладенні договорів
дарування будинку та земельної
ділянки підписуючи такі угоди.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
передає безоплатно другій стороні
майно у власність.

Проаналізувавши пояснення сторін у
суді, оцінивши всі докази в їх
сукупності, суд вважає, що дійсно право
позивача порушено і підлягає захисту.

В суді знайшов своє підтвердження
факт, що ОСОБА_1 не бажав, щоб
будинковолодіння по АДРЕСА_1 перейшло
у власність його онуку, а лише після
його смерті, про що він і зазначив,
щоб його «доглядали», оскільки, він
потребував стороннього догляду,
тому і говорив відповідачу, щоб
останній робив усе як для себе. Але
тим самим він мав на увазі, що ОСОБА_2
буде власником будинку лише після
його смерті, про що сам позивач
підтвердив у суді, так як він хотів
заручитися, що відповідач за ним
здійснюватиме догляд. У суді позивач
чітко підтвердив, що йому не має де
жити, це його єдине житло, якого він
не бажав позбавлятися права
власності при житті.

Позивач підтвердив у суді, що
укладаючи договори дарування
житлового будинку та земельної
ділянки помилявся, в дійсності, його
попросив онук відвідати нотаріуса і
документи необхідні для цього він
сам зібрав так як ОСОБА_1 цим не
займався.

При цьому суд враховує, що позивач має
похилий вік, відповідний і стан
здоров'я. А тому в суді знайшов своє
підтвердження факт, що ОСОБА_1 діяв
внаслідок помилки при укладенні
вказаних договорів дарування.

Суд вважає, що неправильне сприйняття
істотних умов договорів вплинуло на
його волевиявлення. При відсутності
такої помилки зі сторони позивача
можна вважати, до договори позивачем не
було б укладено. Це достовірно знайшло
своє підтвердження в суді.

Суд критично оцінює покази нотаріуса
ОСОБА_7, який зазначив, що сторони
свідомо уклали такі договори та вважає,
що в даному випадку заслуговують на
увагу доводи позивача, який є людиною
похилого віку, має поганий зір, який
внаслідок свого похилого віку
помилився та неправильно сприйняв
істотні умови договорів дарування,
воля позивача не відповідала його
фактичному волевиявленню, що знайшло
своє підтвердження в суді. Позивач та
його представник вказав, що
підписуючи договори дарування будинку
та земельної ділянки ОСОБА_1, не читав
вказані договори у нотаріуса, не знав,
що підписуючи такі договори він
втратить право на житловий будинок з
господарськими спорудами та земельну
ділянку.

Суд також вважає, що сторонами не
виконано і на даний час п. 2.1 та п. 2.2
договору дарування житлового
будинку,(а. с. 48) в якому зазначено, що
прийняття обдарованим від
дарувальника ключів від житлового
будинку свідчить про те, що передача
речі відбулася. В присутності
нотаріуса дарувальник нібито передав
обдарованому ключі від житлового
будинку. Однак, це не відповідає
фактичним обставинам справи, так як в
дійсності ключі від будинку позивач
ОСОБА_1 не передавав, оскільки, він не
мав наміру позбавляти себе права
власності на це майно при житті.

Судом встановлено, що фактичної
передачі житлового будинку не
відбулося і про це підтвердили сторони
в суді та підтверджується обставинами
справи, які не були спростовані
відповідачем, який і сам не
заперечував, що позивач проживає у
житловому будинку, самостійно оплачує
комунальні послуги.

В обґрунтування своїх заперечень
відповідач в установленому законом
порядку не спростував доводи позивача
та його представника.

Таким чином, доводи позивача
заслуговують на увагу , аналізуючи
приведені докази та даючи їм оцінку,
суд вважає, що в даному випадку
необхідно захистити право позивача та
визнати договори дарування від 03
квітня 2012 року житлового будинку з
прибудовами та земельної ділянки
площею 0,0577 га, надану для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою АДРЕСА_1 недійсними.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в
даному випадку суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_2 243,60 гривень понесених ним
витрат на оплату судового збору.

Крім того, враховуючи, що при подачі
позову до суду позивачем сплачено
судовий збір в розмірі 243, 60 гривень, але
розмір судового збору виходячи зі
змісту позовних вимог становить 1697,41
гривень ( 93774 грн. + 75967, 82 грн. = 169 741, 82
грн. (вартість спірного майна, вказана
в договорах) х 0, 01 =1697, 41 грн. - 243, 60 грн. =
1453, 81 грн. ), тому доцільно з відповідача
стягнути в доход держави 1453, 81 гривень.

У відповідності до положень ст. 154 ЦПК
України необхідно скасувати заходи
забезпечення позову, вжиті за ухвалою
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 30 січня 2014 року у
вигляді заборони відчудження
будинковолодіння по АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 229 ЦК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити повністю.

Договір дарування житлового будинку з
прибудовами, тамбуром зазначений під
літерами А, а, а1, а2, погріб -п.г., сарай -
літня кухня з прибудовами - Б, б, б1, б2,
огорожа - №1, 2, колодязь 1/2 - №3, за
адресою АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та
ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2
від 03 квітня 2012 року, зареєстрований в
реєстрі № 825, посвідчений приватним
нотаріусом Охтирського міського
нотаріального округу Сумської
області ОСОБА_7 визнати недійсним з
моменту його укладення, скасувавши
державну реєстрацію права власності
на вказаний житловий будинок.

Договір дарування земельної ділянки
площею 0,0577 га надану для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
кадастровий № :09:004:0027 за адресою
АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та
ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2
від 03 квітня 2012 року, зареєстрований в
реєстрі № 826 посвідчений приватним
нотаріусом Охтирського міського
нотаріального округу Сумської
області ОСОБА_7 визнати недійсним з
моменту його укладення, скасувавши
державну реєстрацію права власності
на вказаний житловий будинок.

Застосувати наслідки недійсності
правочинів у вигляді договорів
дарування житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 03.04.2012
року шляхом повернення сторін за
договорами дарування між ОСОБА_1,
ОСОБА_2 у попередній стан, який існував
між ними та відносно житлового будинку
і земельної ділянки по АДРЕСА_1 до
укладення, підпису та нотаріального
посвідчення договорів дарування.

Стягнути із ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на
користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1 понесені судові витрати в
розмірі 243, 60 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в доход
держави судовий збір в розмірі 1453, 81
гривень.

Скасувати заходи забезпечення
позову, вжиті за ухвалою Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 30 січня 2014 року у вигляді заборони
відчуження будинковолодіння по
АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено в
Сумський апеляційний суд через
Охтирський міськрайонний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду:
Т.О. Ярошенко