Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Ликсової А.І,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві, Головне
управління Держземагентства у м. Києві
про визнання договорів купівлі-продажу
будинку і земельної ділянки недійсними
та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом у
якому за уточненими вимогами просять
визнати недійсними договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,1000 га., розташованої за адресою
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:66:148:0169, а також договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, які вчинені 26 квітня 2012 року
між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3, яка
діяла від їхнього імені, посвідчені
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
та стягнути із ОСОБА_3 заподіяну їм
моральну шкоду у розмірі 40 000 грн. і
судовий збір в сумі 3 441 грн. (а.с. 87-89).

Вимоги мотивують тим, що позивачка
ОСОБА_2 19.12.1990 року отримала в дар від
свого сина ОСОБА_6 36/100 частин жилого
будинку АДРЕСА_1, після смерті якого
успадкувала решту 64/100 частин будинку. В
подальшому вона 64/100 частин будинку
03.02.1993 року подарувала своєму сину -
позивачу ОСОБА_1 Також 20.11.2007 року вони
отримали Державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,1000 га за адресою АДРЕСА_1.

У 2008 році вони вирішили продати будинок
і земельну ділянку АДРЕСА_1 та на
отримані кошти придбати кожному з них
по однокімнатній квартирі. Про свої
наміри розповіли сусідці ОСОБА_3, яка
вмовила їх оформити на її ім»я
генеральне доручення на продаж спірної
нерухомості терміном на три роки. Після
закінчення дії доручень ОСОБА_3
заявила, що потрібні нові доручення та
оригінали правовстановлюючих
документів, знову обіцяючи придбати їм
дві однокімнатні квартири. Вони
довіряли ОСОБА_3, з якою поруч жили
багато років, та не думали, що вона їх
обдурить, тому надали їй доручення та
документи на нерухомість. У березні 2012
року вони вирішили не продавати
будинок і землю та звернулись до ОСОБА_3
з проханням повернути довіреності та
правовстановлюючі документи, проте
остання повідомила про те, що віддасть
за умови сплати їй 5 000 дол. США, які вона
витратила на оформлення документів.

07.05.2012 року вони скасували видані
довіреності на розпорядження їхнім
майном з правом продажу та дізнались
від нотаріуса, що 26.04.2012 року ОСОБА_3
використала надані ними довіреності та
оформила договори купівлі-продажу
належних їм будинку та земельної
ділянки на свою доньку ОСОБА_4, яка
проживає в сусідньому з ними будинку
АДРЕСА_2

Своїх зобов»язань ОСОБА_3 перед ними не
виконала, оскільки однокімнатні
квартири їм не купила та грошей за
продане майно не передавала.

Своїми діями ОСОБА_3 заподіяла їм
моральну шкоду та, мабуть, чекає їхньої
смерті, щоб вступити в право власності
на їхнє майно. Розмір моральної шкоди
оцінюють на загальну суму 40 000 грн.

Спірні договори купівлі-продажу
просять визнати недійсними з тих
підстав, що вони не відповідають їхній
внутрішній волі, правочини не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, так як перехід
права власності на будинок та земельну
ділянку до ОСОБА_4 не проводився, акт
прийому-передачі майна вони не
підписували, всі платежі на підтримку
технічного стану будинку виконують
вони, ОСОБА_4 у цьому ніякої участі не
приймає. Договори купівлі-продажу, як
визначено ст. 232 ЦК України, укладені в
результаті зловмисної домовленості
їхнього представника ОСОБА_3 з другою
стороною ОСОБА_4, їхня воля не знаходить
свого вираження та підмінюється волею
представника, яка фактично у змові з
контрагентом переслідуючи мету
одержання власної, родинної вигоди,
підписали оспорювані правочини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представники позивачів ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 підтримали позов та викладені у
заяві обставини. При цьому позивач
ОСОБА_1 додатково пояснив, що він дав
ОСОБА_3 на її прохання документи на
будинок та земельну ділянку, щоб їх
ніхто не викрав, оскільки його матір
ОСОБА_2 перебувала у лікарні. Він
інвалід 2 гр., хворий на рак, захворів на
нервовому підґрунті, тому на даний час
мешкає у квартирі, де проживає його
колишня дружина з дітьми, раніше він з
матір»ю жив у спірному будинку, його
матір також хворіє та знаходиться в
лікарні. ОСОБА_3 постійно говорила, що
їм шукає квартири, про продаж спірної
нерухомості їх ніхто до відома не
ставив, про це дізналися лише від
нотаріуса. Покупець ОСОБА_9 хотіла їм
купити дві однокімнатні квартири або
дати гроші для цього, проте всі
перемовини вела ОСОБА_3, яка піднімала
ціну, пообіцяла ним знайти хороші
варіанти, щоб відразу вселитися у
квартири після продажу будинку;
відповідачці вони з матір»ю довіряли.
ОСОБА_4 їм не говорила про те, що хоче
купити їхній будинок, розмов про це
ніколи не було, відповідачі грошей їм
після продажу не давали, до них з того
часу не приходили, питання щодо
відчуження майна з ними не погоджували.
ОСОБА_3 говорила, що їх викинуть на
вулицю, по телефону в присутності його
брата вимагала за повернення
документів сплатити їй 5 000 дол. США,
брат тоді хотів позичити ці гроші, а
після продажу будинку збільшила ціну і
вимагала вже 20 000 дол. США, говорила, що
багато грошей витратила на хабарі та
зустрінеться з ними коли вони
привезуть гроші.

Представник відповідачки ОСОБА_3
ОСОБА_10 просила відмовити у
задоволенні позову з підстав,
викладених у письмових запереченнях,
посилаючись на те, що вимоги є
необґрунтованими та не відповідають
дійсності. Відносини між позивачами та
ОСОБА_3 склалися задовго до 2007 року,
були доброзичливі і щирі, як у хороших
сусідів. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за власним
волевиявленням двічі надавали ОСОБА_3
нотаріально посвідчені доручення та
документи на право власності на
будинок і земельну ділянку для їх
відчуження. У 2008 році спірна
нерухомість не продавалась через
кризу. Ніяких повідомлень стосовно
скасування доручення ОСОБА_3 не
отримувала. Позивачі за власною волею
самі запропонували ОСОБА_3 продати
будинок та земельну ділянку її доньці
ОСОБА_4, з питання такого продажу
сторони зустрічалися у грудні 2011 року у
спірному будинку, при цьому
обумовлювали вартість майна та витрати
за реалізацію, а в грудні 2012 року ОСОБА_3
поставила до відома позивачів про
початок підготовки необхідних
документів для оформлення договорів
купівлі-продажу та про ринкову
вартість майна. Після оформлення
договорів купівлі-продажу відповідачі
26.04.2012 року поїхали до позивачів, яким
надали квитанції стосовно розходів та
гроші в сумі 720 000 грн. у їхньому будинку,
про що свідчить розписка на ім»я ОСОБА_3
Останню позивачі просили допомогти
купити квартиру, а ОСОБА_4 попросили
дозволу пожити у будинку до моменту
придбання ними житла.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_11 в судовому
засіданні просила відмовити у
задоволенні позову з підстав,
викладених у письмових запереченнях,
пояснила, що позивачі самі
запропонували купити ОСОБА_4 їхній
будинок та земельну ділянку з приводу
чого вони всі разом у грудні 2011 року
зустрічалися та досягли щодо цього
домовленості про відчуження майна за
ринковою вартістю, яку встановлять
незалежні експерти. Позивачі попросили
до моменту придбання ними квартири
проживати в будинку. Наданими
дорученнями позивачі уповноважили
ОСОБА_3 розпоряджатися їх майном та
продавати його на свій розсуд,
отримувати кошти, застереження щодо
заборони відчуження майна родичам, в
тому числі ОСОБА_4 відсутні. Остання на
законних підставах придбала будинок та
земельну ділянку позивачів. Продаж
нерухомого майна здійснено за ціною 624
170 грн., які повністю сплачені ОСОБА_4
представнику продавців до підписання
договору, а потім ці кошти були
передані позивачам.

Третя особа Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 в судове засідання не
з»явилася, суду надала заяви з
проханням розглянути справу у її
відсутності та вирішити справу на
розсуд суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 20.11.2013 року до участі у
справі було залучено у якості третіх
осіб які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору Реєстраційну
службу Головного управління юстиції у
м. Києві та Головне управління
Держземагентства у м. Києві,
представники яких в судове засідання
не з»явились, треті особи суду надали
заяви з проханням розглянути справу
без участі їхніх представників.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
представників позивачів,
представників відповідачів, покази
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступне.

Згідно Договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 26 квітня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованого у
реєстрі за № 268, ОСОБА_3, яка діяла від
імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2, продала ОСОБА_4
належну позивачам на праві спільної
часткової власності земельну ділянку
площею 0,1000 га., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:66:148:0169 (а.с. 84).

Також 26 квітня 2012 року ОСОБА_3, яка діяла
від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2, було
відчужено ОСОБА_4 належний позивачам на
праві спільної часткової власності
житловий будинок АДРЕСА_1, згідно
договору купівлі-продажу житлового
будинку, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 26.04.2012
року, зареєстрованого у реєстрі за № 272
(а.с. 85-86).

Згідно свідоцтва про зміну імені від
02.11.2013 року, ОСОБА_4 змінила прізвище на
ОСОБА_4 (а.с. 161).

Вищевказані правочини відповідачка
ОСОБА_3 вчиняла на підставі виданих
позивачами довіреностей, посвідчених
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_12,
зареєстрованих у реєстрі за № 1338 від
26.10.2011 року (довіреність ОСОБА_2) та за
реєстровим № 1354 від 28.10.2011 року
(довіреність ОСОБА_1), строк дії яких
визначався три роки (а.с. 82, 83). Вказаними
довіреностями позивачі уповноважували
ОСОБА_3, серед іншого, бути їхнім
представником по питанню укладення
всіх дозволених законом угод, у тому
числі купувати, продавати, приймати
подароване майно та (або) частину, з
чого б воно не складалось і де б воно не
знаходилось, визначати у всіх випадках
строки, ціни та інші умови на свій
розсуд, проводити розрахунки по
укладених угодах, розписуватися за них,
отримувати належне майно, гроші,
правоустановчі документи.

З пояснень учасників судового
засідання, попередньо позивачами також
на ім»я відповідачки ОСОБА_3 надавались
довіреності строком на три роки з метою
продажу будинку та земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України,
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

З пояснень позивачів, у березні 2012 року
вони попросили ОСОБА_3 повернути
довіреності та правовстановлюючі
документи, оскільки вирішили не
продавати своє нерухоме майно, в чому
відповідачка їм відмовила, при цьому
вимагала 5 000 дол. США, пояснюючи, що таку
суму витратила для оформлення
документів.

За заявленими вимогами позивачі
просять визнати недійсними спірні
договори купівлі-продажу з посиланням
на ст. 203 ч. ч. 3, 5 та ст. 232 ЦК України, при
цьому мотивують, що укладення
договорів не відповідає їхній
внутрішній волі, правочини не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
та договори вчинені у результаті
зловмисної домовленості між їхнім
представником ОСОБА_3 та донькою
останньої ОСОБА_4

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п»ятою ст. 203 цього
Кодексу.

Перелік вказаних норм включає в себе
вимоги про те, що волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч. 3
ст. 203 ЦК України) та правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України,
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним.

Суд приймає до уваги пояснення
позивачів про те, що з відповідачкою
ОСОБА_3 фактично у них була
домовленість продажу спірних будинку
та земельної ділянки за умови
одночасного придбання двох
однокімнатних квартир, про продаж
нерухомого майна ОСОБА_3 до відома
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не поставила, на
вимогу позивачів правовстановлюючих
документів не повертала, а також не
надала укладених між відповідачами
договорів купівлі-продажу, про які
позивачі дізналися від нотаріуса під
час скасування дії довіреностей.

Дані обставини підтверджуються
показами свідків та письмовими
доказами.

Так, згідно Витягів про реєстрацію в
Єдиному реєстрі довіреностей, 07 травня
2012 року за зверненням позивачів
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_12 було
внесено реєстраційні записи про
припинення дії вищевказаних
довіреності від 26.10.2011 року
зареєстрованої у реєстрі за № 1338, та
довіреності від 28.10.2011 року,
зареєстрованої у реєстрі № 1354, які були
видані на представництво інтересів
позивачів ОСОБА_3 (а. с. 21, 22, 57, 58). В той
же день 07.05. 2012 року позивачами був
отриманий Витяг з Державного реєстру
правичинів із записами про відчуження
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набувачу ОСОБА_4
земельної ділянки та житлового будинку
за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 20, 20 зв.).

У зв»язку з цим позивачі 08 травня 2012
року звертались із заявами до
начальника Київського міського БТІ та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна з проханням не
вносити ніяких змін до реєстру через
неправомірні дії їхньої довіреної
особи ОСОБА_3, а також до директора КП
УЖГ Дніпровського району м. Києва про
не зняття з реєстрації ОСОБА_2 зі
спірного будинку (а.с. 17-19).

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 засвідчила, що вона з чоловіком
мали намір купити земельну ділянку на
вул. М.Черемшини та за інформацією в
газеті Авізо зателефонували брокеру
через якого орієнтовно осінню 2011 року
неодноразово зустрілися з ОСОБА_3, яка
продавала будинок з ділянкою АДРЕСА_1,
проте при цьому вела себе неадекватно,
за місяць піднімала ціни разів з п»ять,
спочатку пропонувала за 105 000 дол. США,
потім постійно підвищувала, коли вони
домовлялися, знову ціну піднімала,
врешті до 150 000 дол. США. ОСОБА_3
пояснювала, що їй потрібно купити
позивачам дві однокімнатні квартири та
розселити їх, на що вони (сім»я свідка)
також погоджувалися, проте в
подальшому відповідачка їх повідомила,
що з продажу знімає. Також вони
зустрічалися з позивачкою, яка сказала,
що довіряє ОСОБА_3. Її (свідка) чоловік
давав гроші за які можна було придбати
дві окремі однокімнатні квартири та
обладнати їх, або пропонував сам ці
квартири купити та хотів щоб при
оформленні документів були власники,
на що ОСОБА_3 відмовилась, тому вони
зрозуміли, що відповідачка нічого не
хоче продавати. Після цього вони купили
поруч іншу ділянку.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він сусід
позивачів та ОСОБА_3 протягом двох
років; з осені 2011 року до них приходила
ОСОБА_2; взимку 2012 року вони бабусю
ОСОБА_2, яка була хвора, на її прохання
взяли жити до себе, так як спірний
будинок без належних умов для
проживання, там залишився жити ОСОБА_1.
Бабуся їм скаржилась на ОСОБА_3, що та не
виконала їхню домовленість, квартири
їм не надала. ОСОБА_3 двічі приходила
перевідувати бабусю, між ними були
взаємні образи, тоді ОСОБА_3 сказала, що
якщо ОСОБА_2 буде багато розмовляти, то
завтра залишиться на вулиці, оскільки
на свій будинок ніяких прав не має. На
його вимогу надати документи ОСОБА_3
замкнулась в розмові та сказала, що їй
треба порадитися із адвокатом,
документів не дала.

Свідок ОСОБА_14 засвідчила, що влітку 2010
року вона на прохання ОСОБА_3 давала
рекламу в газету Авізо та в Інтернеті
про продаж будинку АДРЕСА_1. Такі
оголошення вона подавала близько
одного року. Коли їй по рекламі
телефонували клієнти останнім вона
давала ОСОБА_3 телефон, спочатку ціна
була 105 000, потім знизили. Із ОСОБА_3 вона
працювала до кінця весни 2011 року, в
подальшому рекламою спірного майна не
займалась.

Як зазначено у договорах
купівлі-продажу, земельна ділянка
позивачів була відчужена за ціною 624 170
грн., а житловий будинок за ціною 105 689
грн.

Суду відповідачами не доведено
обставин надання вказаних коштів за
відчуження спірної нерухомості
позивачам.

До розписки наданої представником
ОСОБА_3 ОСОБА_10 на підтвердження
передачі ОСОБА_3 позивачці коштів за
спірними правочинами (а.с. 152) суд
відноситься критично, оскільки дата
складання даної заяви відсутня, сума
отриманих коштів також не зазначена, у
зв»язку з чим факт грошового
розрахунку між сторонами вказаною
розпискою не підтверджується, до того ж
заперечується позивачем ОСОБА_1, який
повідомив про те, що його мати ОСОБА_2 на
вимогу ОСОБА_3 могла підписати заяву
про повернення матері грошей, які
остання надавала відповідачці ОСОБА_3
для купівлі дров.

Розписки ОСОБА_4 про позику грошей та
розписки про повернення останньою
коштів своїм позичальникам також не є
належними доказами щодо розрахунків
між сторонами за укладеними договорами
купівлі-продажу.

Як роз»яснено в п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 N 9, для визнання правочину
недійсним на підставі статті 232 ЦК
необхідним є встановлення умислу в
діях представника: представник
усвідомлює, що вчиняє правочин
всупереч інтересам довірителя та
бажає (або свідомо допускає) їх
настання, а також наявність
домовленості представника однієї
сторони з іншою стороною і виникнення
через це несприятливих наслідків для
довірителя. При цьому не має значення,
чи одержав учасник такої домовленості
яку-небудь вигоду від здійснення
правочину, чи правочин був вчинений з
метою завдання шкоди довірителю.

З пояснень учасників судового
засідання, ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_3

Обставини щодо пропозиції позивачами
відповідачці ОСОБА_4 купити спірні
будинок і земельну ділянку та
зустрічей між сторонами з питання
продажу нерухомості і домовленостей
про проживання позивачів у будинку
після його відчуження в судовому
засіданні відповідачами також не
доведено.

У зв»язку з цим суд вважає, що
волевиявлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
відчуження їхньої нерухомості без
придбання іншого житла у позивачів не
було, відповідачка скористалася
похилим віком і станом здоров»я ОСОБА_2,
яка ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який являється інвалідом,
а також використавши те, що позивачі
довіряють, як добрій сусідці ОСОБА_3,
остання усвідомлюючи, що вчиняє
договори купівлі-продажу всупереч
інтересам довірителів, оскільки іншого
житла придбано не було, за домовленістю
із донькою ОСОБА_4 уклала з нею спірні
правочини за якими кошти позивачам не
передавали, до відома про це позивачів
не ставили, що спричинило негативні
наслідки для ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як
довірителів, оскільки позивачів було
позбавлено житла. При цьому позивачка
ОСОБА_2 будь-якого іншого житла не має,
позивачу ОСОБА_1 належить частка у
квартирі з колишньою дружиною та
дітьми.

ОСОБА_4, як власник, будь-яких дій щодо
користування спірним майном не
вичиняла та його не утримувала, до
будинку і земельної ділянки не
навідувалась, зустрічний позов до
позивачів про усунення перешкод у
користуванні майном та виселення
подавався лише 14.02.2014 року в ході
розгляду даної справи (а.с. 170, 171).

Враховуючи вищевказані докази у їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивачів в частині визнання
недійсними спірних правочинів
підлягають задоволенню, оскільки
знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні.

Позивачі також просять стягнути з
відповідачки ОСОБА_3 на їхню користь
понесену ними моральну шкоду у розмірі
40 000 грн.

Згідно ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Частиною 2 ст. 232 ЦК України визначено,
що довіритель має право вимагати від
свого представника та другої сторони
солідарного відшкодування збитків та
моральної шкоди, що завдані йому у
зв'язку із вчиненням правочину
внаслідок зловмисної домовленості між
ними.

Вислухавши пояснення учасників
судового засідання, свідків та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що винними діями відповідачки
ОСОБА_3 позивачам, як власникам житла та
земельної ділянки, була заподіяна
моральна шкода, яка полягає в
хвилюваннях та пережитому останніми
психічному стресі, переживаннях через
втрату свого житла та майна за яке не
отримали коштів, що призвело до
порушення життєвого укладу позивачів,
істотних вимушених негативних змін у
їхньому житті, що також порушило
нормальні життєві зв"язки, змусило
позивачів витрачати час на з»ясування
обставин у нотаріуса щодо відчуження
нерухомості, звернення до відповідних
органів з метою відновлення своїх прав,
оформлення документів, звернення до
юристів за правовою допомогою, до суду,
та, виходячи із засад розумності та
справедливості, суд приходить до
висновку про можливість часткового
задоволення позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди, а саме
стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на
користь позивачів моральну шкоду у
розмірі по 1 500 грн. кожному. В решті
вимог слід відмовити.

За подачу позову підлягав сплаті
судовий збір за загальну суму 229 грн. 40
коп., з яких 114,70 грн. в частині вимог про
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними та 114,70 грн. щодо стягнення
моральної шкоди.

У зв»язку з цим з відповідачки ОСОБА_4
слід стягнути на користь кожного з
позивачів судовий збір по 28 грн. 67 коп. З
відповідачки ОСОБА_3 підлягає
стягненню кожному з позивачів судовий
збір по 86 грн. 03 коп. (28,68 грн. в частині
вимог про визнання правочинів
недійсними та 57,35 грн. в частині вимог
моральної шкоди).

Керуючись ст. ст. 11, 203, 215, 232, 655, 1167 ЦК
України, п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року № 9, ст. ст. 10, 11, 57, 60-64, 88, 208, 215,
218 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3,
треті особи Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м.
Києві, Головне управління
Держземагентства у м. Києві про
визнання договорів купівлі-продажу
будинку і земельної ділянки недійсними
та відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,1000 га., розташованої за адресою
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:66:148:0169, укладений 26 квітня 2012 року
між ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, та покупцем ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований у
реєстрі за № 268.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладений 26 квітня 2012 року між
ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, та покупцем ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований у
реєстрі за № 272.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду у розмірі 1 500 грн. та
судовий збір в сумі 86 грн. 03 коп., а
всього суму 1 586 (одна тисяча п»ятсот
вісімдесят шість) грн. 03 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 1 500 грн. та
судовий збір в сумі 86 грн. 03 коп., а
всього суму 1 586 (одна тисяча п»ятсот
вісімдесят шість) грн. 03 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 28 (двадцять вісім)
грн. 67 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 28 (двадцять вісім)
грн. 67 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя