АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-3583/2014
Головуючий у1-й інстанції - Цимбал І.К.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі
Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва
від 29 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 29 листопада 2013 року за
безпідставністю та недоведеністю
заявленого позову відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкоюАДРЕСА_1 (а.с.50).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
постановлення незаконного та
необґрунтованого рішення, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову
(а.с.52-54).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення учасників судового розгляду:
ОСОБА_3 та її представника, які
підтримали подану апеляційну скаргу та
просили суд її задовольнити,
представника відповідача ОСОБА_5, яка
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

ОСОБА_3 є власником Ѕ частини земельної
ділянки АДРЕСА_1 (а.с.5,6). Власником
сусідньої земельної ділянки є
відповідач, що не заперечувалось
учасниками процесу, а тому згідно ч. 1
ст. 61 ЦПК України не потребує
доказування.

Згідно листів інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, адресованих позивачу,
вбачається, що відповідач, як власниця
земельних ділянок АДРЕСА_2, розпочала
будівництво без дозвільних документів,
у зв'язку із чим до неї вживались заходи
адміністративного характеру (а.с.12-14).

За встановлених обставин, ураховуючи,
що ОСОБА_3 не надала доказів на
підтвердження факту порушення її прав
та законних інтересів як власника
сусідньої земельної ділянки, зокрема,
доказів здійснення відповідачем
будівництва на частині земельної
ділянки, належній позивачу, районний
суд прийшов до висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення заявленого позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови
у задоволенні позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності висновків суду
обставинам справи та неправильного
застосування до спірних правовідносин
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, не
можуть бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення
враховуючи наступне.

Стаття 376 ЦК України передбачає
знесення самочинного будівництва за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування, і то лише у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил, та
в разі неможливості проведення
відповідної перебудови або відмови
особи, яка здійснила ( здійснює)
будівництво від її проведення.

За позовом громадянина таке рішення
може бути ухвалено на підставі ст.391 ЦК
в разі доведеності ним відповідно до
вимог ч.3 ст.10 ЦПК факту створення йому
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном при неможливості усунення цих
перешкод в інший спосіб.

Згідно з роз'ясненнями п. п. 5, 17, 22
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва) відповідно до
вимог статті 376 ЦК право на звернення до
суду з позовом про знесення або
перебудову самочинно збудованого
об'єкта нерухомості мають як органи
державної влади, так і органи
місцевого самоврядування. У випадках
порушення прав інших осіб право на
звернення до суду належить і таким
особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК). Позов про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна може бути
пред'явлено власником чи користувачем
земельної ділянки або іншою особою,
права якої порушено, зокрема, власником
(користувачем) суміжної земельної
ділянки з підстав, передбачених
статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЦК.
Знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

В даному конкретному випадку у
матеріалах справи відсутні докази, які
б дали суду підстави вважати, що
внаслідок проведеного відповідачкою
на своїй земельній ділянці
будівництва, зокрема, були порушені
межі сусідньої земельної ділянки,
співвласником якої є позивачка, чи
порушились вимоги нормативної
тривалості інсоляції території
указаної земельної ділянки.

Будь-яких доказів на підтвердження
наявності порушеного права, зокрема,
висновків спеціалістів у цих галузях,
крім плану меж земельної ділянки,
співвласником якої є ОСОБА_3, та
фотографій, позивачка суду не надала.

З наданих позивачкою фотографій
вбачається, що будинок (комплекс
споруд) та території земельної ділянки
відповідачки обладнаний системою
водовідведення з даху (а.с.7-11; 43-44).
Доказів того, що система
водовідведення виведена на територію
земельної ділянки, співвласником якої
є позивачка, і це призводить до
затоплення цієї земельної ділянки,
суду також не надано. Дані про те, що на
цей процес впливає такий фактор як
природний рельєф місцевості, в
матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 29 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А.
Пікуль

Судді:
Т.О. Невідома

Л.Д.Поливач