У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за скаргою ОСОБА_3 на дії
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
України в Автономній Республіці Крим
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Залізничного районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 11 жовтня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 5 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зазначеною вище скаргою,
посилаючись на те, що постановою
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим від 27
червня 2013 року на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» закінчено виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа, виданого 24 жовтня 2011
року Залізничним районним судом
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим, про зобов'язання виконавчого
комітету Сімферопольської міської
ради забезпечити її та членів її родини
житловим приміщенням.

ОСОБА_3 вважала вказану постанову
незаконною, оскільки державним
виконавцем не прийнято дійсних мір з
виконання рішення суду, не вжито всіх,
передбачених законом заходів для його
виконання, тому просила суд скасувати
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим від 27
червня 2013 року, поновивши строк для
звернення до суду зі скаргою.

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 11 жовтня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 5 грудня
2013 року, у задоволенні скарги
ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким
зобов'язати виконавчий комітет
Сімферопольської міської ради надати
квартиру в житловому будинку в АДРЕСА_1.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову в
задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що при виконанні виконавчого
листа від 24 жовтня 2011 року, державний
виконавець Аверіна М.О. діяла
відповідно до вимог п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки без участі боржника виконати
рішення суду неможливо, у межах наданих
їй повноважень та права заявника, які
підлягають захисту в порядку ст. 383 ЦПК
України, порушені не були.

Проте повністю погодитись з такими
висновками судів не можна, оскільки до
них суди дійшли з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не
відповідають.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що рішенням Залізничного
районного суду м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 22
вересня 2011 року зобов'язано
виконавчий комітет Сімферопольської
міської ради Автономної Республіки
Крим забезпечити ОСОБА_3 та членів її
родини в кількості трьох осіб житловим
приміщенням, шляхом надання для
проживання благоустроєної квартири в
м. Сімферополі Автономної Республіки
Крим, яка буде відповідати санітарним
та технічним вимогам, з урахуванням
додаткової житлової площі - 10 кв. м, у
відповідності до вимог ст. ст. 46, 47 - 49 ЖК
України, ст. 49 Закону
України «Про прокуратуру», видати
відповідний ордер. 24 жовтня 2011
року Залізничним районним судом м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим виданий виконавчий лист № 2-1236/2011
про примусове виконання зазначеного
судового рішення. Постановою головного
державного виконавця Резниченко О.О.
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2-1236/2011 від 24 жовтня
2011 року. 15 червня 2012 року та 28 січня 2013
року державним виконавцем на адресу
боржника направлялися попередження
про прийняття заходів щодо належного
виконання рішення суду та надання
письмових підтверджень виконання, а
також попередження про
відповідальність за невиконання
рішення суду. Рішення суду боржником -
виконавчим комітетом Сімферопольської
міської ради не виконано, разом з тим
боржник вказав, що не має можливості
виконати рішення суду за справою №
2-1236/11, у зв'язку з відсутністю в
розпорядженні виконавчого комітету
міської ради вільних житлових
приміщень, що підлягають розподілу.
27 червня 2013 року державним
виконавцем винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження на
підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, звертатися до суду,
який видав виконавчий документ, із
заявою про роз'яснення рішення, про
видачу дубліката виконавчого
документа, про встановлення чи зміну
порядку і способу виконання, про
відстрочку та розстрочку виконання
рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 26
липня 2012 року заступником міського
голови по питанням діяльності
виконавчих органів ради Скуцьким І.Г.
було направлено лист начальнику
відділу примусового виконання рішення
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим
Міністерства Вітальському І.В., що при
поступленні в розпорядження
виконавчого комітету міської ради
вільної благоустроєної квартири, у
встановленому законом порядку, буде
вирішено питання про негайне виконання
рішення Залізничного районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим.

4 квітня 2013 року
заступником міського голови по
питанням діяльності виконавчих
органів ради Скуратовським В.Д.
направлено повторно лист, згідно з яким
повідомлено державного виконавця , що
на території міста за рахунок міського
бюджету ведеться будівництво 72-х
квартирного житлового будинку в
АДРЕСА_1, де вказано, що по закінченню
будівельних робіт і введення об'єкта в
експлуатацію планується в першу чергу
виконати рішення судів шляхом надання
громадянам квартир.

Проте державний
виконавець, не дивлячись на ряд листів,
які були спрямовані виконавчим
комітетом Сімферопольської міської
ради щодо відстрочки виконання рішення
суду, не звернувся до суду із заявою про
відстрочку виконання рішення.

Таким чином, державним виконавцем не
були вжиті всі заходи щодо примусового
виконання рішення суду, постанова про
закінчення виконавчого провадження
винесена без дотримання прав та
інтересів сторін у виконавчому
провадженні, у тому числі права
стягувача на всі заходи примусового
виконання судового рішення, які
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження».

Разом з тим перелік підстав закриття
виконавчого провадження встановлений
ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження».

Крім того, ст. 129
Конституції України, ст. 14 ЦПК України
основними засадами судочинства
визначена обов'язковість рішень суду.

Вирішуючи спір, суди зазначених вимог
закону не врахували, у порушення вимог
ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не з'ясували
належним чином фактичних обставин
справи щодо заявлених вимог; які
правовідносини сторін випливають з
установлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин та дійшли передчасного
висновку про відмову в задоволенні
скарги ОСОБА_3

Оскільки судами порушені норми
матеріального та процесуального права,
ухвали суду першої та апеляційної
інстанції підлягають скасуванню, а
справа - направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 11 жовтня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 5 грудня 2013 року
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко