Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
Бабушкінський
районний суд

м.Дніпропетровська

у складі:

Головуючого судді -
Циганкова В.О.

при секретарі -
Сабій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської
міської ради, третя особа Реєстраційна
служба Дніпропетровського районного
Управління юстиції про визнання права
власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом,
який в подальшому був уточнений, до
відповідача про встановлення факту
володіння на праві власності
домоволодінням, та визнати право
власності на домоволодіння по АДРЕСА_1.
В обгрунтування посилаючись на те, що
на земельній ділянці площею 631 кв.м, яка
була відведена ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було
побудовано житловий будинок АДРЕСА_1
(довідка про землекористування
земельною ділянкою, та план земельної
ділянки додаються). Зазначений
житловий будинок було побудовано у 1950р.
без будівельного проекту. Вказаний
житловий будинок має наступні технічні
характеристики: А-1 -житловий будинок; А'
-1 прибудова, загальною площею - 41,9 кв.м.;
Ж- вбиральня; №1-4 -споруди. У 1979 році
Рішенням міськвиконкому
м.Дніпропетровську Старотроіцька
слободка 2й пров., була перейменована у
вул. Заміську.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
НОМЕР_2, виданого Бабушкінським
відділом ЗАГС м.Дніпропетровська
ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис № 332.
Чоловік померлої, ОСОБА_3 прийняв
спадщину фактично. Даний факт
підтверджується тим, що на день смерті
спадкодавця вони постійно проживали
разом у спадковому будинку, про що
свідчить запис у домовій книзі на
спадковий будинок , сплачували усі
комунальні платежі, робили поточний
ремонт у будинку. У 1992 році у будинок до
рідного діда оселилась на постійне
помешкання онука ОСОБА_4, 1978 р.н., яка і
доглядала за хворим дідом. Разом з
дідом вела сумісне господарство,
купувала продукти та ліки для нього. 13
серпня 1994 року ОСОБА_4 зареєструвала
шлюб, що підтверджується свідоцтвом
про укладення шлюбу НОМЕР_3, виданого 13
серпня 1994р. відділом РАГС виконкому
Бабушкінськогої районної Ради
народних депутатів м.Дніпропетровська,
актовий запис № 690. Після укладання
шлюбу прізвище було змінено на - ОСОБА_2.
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
НОМЕР_4, виданого Бабушкінським
відділом ЗАГС м.Дніпропетровська
ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис № 1489. Після
його смерті відкрилась спадщина на
житловий будинок АДРЕСА_1. Позивач
ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину
після смерті діда, так як на день смерті
вона постійно проживала разом з
померлим, що підтверджується довідками
про склад сім'ї з квартального комітету
Бабушкінського району за місцем
знаходження домоволодіння. В серпні 2013
року вона звернулась до державного
нотаріуса з відповідною заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом, однак нотаріус у видачі
свідоцтва відмовила постановою від
13.08.13 року, у зв 'язку з відсутністю
оригіналу права власності на спадкове
майно у спадкоємця. За життя її дід не
оформив своє право власності на
домоволодіння в установленому законом
порядку.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, суду надав заяву
про підтримання уточнених позовних
вимог, просив їх задовольнити у повному
обсязі, проти заочного розгляду справи
не заперечував.

Представник відповідача
Дніпропетровської міської ради у
судове засідання не з'явився, про місце,
дату та час судового розгляду справи
був сповіщений належним чином, про
причини неявки суд не повідомили, не
надали заяви про розгляд справи за їх
відсутності.

Представник 3-ї особи не з'явився, про
місце, дату та час судового розгляду
справи був сповіщений належним чином,
про причини неявки суд не повідомили,
не надали заяви про розгляд справи за
їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що довідкою про
землекористування, дворова ділянка на
АДРЕСА_1 знаходилась у користуванні
ОСОБА_3 (а.с.5).

На земельній ділянці побудовано
житловий будинок АДРЕСА_1. Зазначений
житловий будинок було побудовано у 1950
році без будівельного проекту.
Вказаний житловий будинок має наступні
технічні характеристики: А-1 -житловий
будинок; А' -1 прибудова, загальною
площею - 41,9 кв.м.; Ж- вбиральня; №1-4
-споруди.

Встановлено, що вул. Заміська до 1951 року
мала назву Старотроїцька 2-й провулок. З
1951 року перейменована у вул.
Університетську, та відносилась до
Жовтневого району. Згідно до рішення
міськвиконкому м.Дніпропетровська №700
від 03.11.70 року вул. Університетська була
перейменована у вул. Заміську (довідка
міститься у матеріалах справи).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
НОМЕР_2, виданого Бабушкінським
відділом ЗАГС м.Дніпропетровська
ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис № 332.
Чоловік померлої, ОСОБА_3 прийняв
спадщину фактично. Даний факт
підтверджується тим, що на день смерті
спадкодавця вони постійно проживали
разом у спадковому будинку, про що
свідчить запис у домовій книзі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України (в редакції 1963 року),
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
НОМЕР_4, виданого Бабушкінським
відділом ЗАГС м.Дніпропетровська
ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис № 1489. Після
його смерті відкрилась спадщина на
житловий будинок АДРЕСА_1. Спадкоємцями
першої черги є позивач ОСОБА_2

Постановою від 13.08.13 року, у зв 'язку з
відсутністю оригіналу права власності
на спадкове майно у спадкоємця
нотаріус відмовила у видачі свідоцтва
(а.с.20).

Оскільки, житловий будинок був
побудований у 1950 році, право забудови
індивідуального житлового будинку
виникло у ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до вказаного
часу, а правовідносини з забудови
індивідуального житлового будинку в
зазначений час були врегульовані
Цивільним Кодексом УРСР, який
Постановою Центрального Виконавчого
Комітету УРСР від 18.12.1922 введений в дію
з 01.02.1923, статті 52,54 зазначеного Кодексу
передбачали розрізнення приватної
власності від державної -
націоналізованої та
муніципалізованої, кооперативної
власності, та передбачено, що предметом
приватної власності може бути, у тому
числі, усяке майно, не виключене з
цивільного обігу.

Відповідно ст. 73 Цивільного кодексу
УРСР 1922 року, строк будівництва
житлового будинку встановлювався не
більш одного року з дня укладення
договору про право забудови.

Надалі цивільні правовідносини з
питань житлової забудови та належності
громадянам права власності на
індивідуальні житлові будинки
регулювалися наступними
нормативно-правовими актами.

Указом Президії Верховної Ради СРСР
від 26.08.1948 встановлено, що кожний
громадянин та кожна громадянка СРСР
мають право купити або побудувати для
себе на праві особистої власності
житловий будинок для чого здійснюється
відвід земельних ділянок в безстрокове
користування.

У відповідності до вказаного Указу
Радою Міністрів СРСР від 26.08.1948
прийнято Постанову, п. 2 якої визначено,
що побудовані на відведених під
будівництво індивідуальних житлових
будинків земельних ділянках будинки є
особистою власністю забудовників.

Тобто, діюче у вказаний період цивільне
законодавство передбачало право
особистої приватної власності на таке
майно як індивідуальний житловий
будинок.

Вище перелічені письмові докази
підтверджують ті обставини, що спірний
житловий будинок був побудований у
відповідності до діючих на вказаний
час норм матеріального права та інших
нормативно-правових актів загальної
дії, та введення в експлуатацію і
державної реєстрації не потребував.

Таким чином, достовірно встановлено
належність спірного майна
спадкодавцям ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на час
відкриття спадщини, а тому житловий
будинок увійшов до спадкової маси.

Оскільки позивач вичерпав надані йому
законом позасудові засоби вирішення
даного спору, то він звернувся до суду.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку про задоволення позову в
встановлення факту володіння ОСОБА_2 на
праві власності домоволодіння: в літ.
А-1 -житловий будинок; А' -1 прибудова,
загальною площею - 41,9 кв.м.; Ж- вбиральня;
№1-4 -споруди по АДРЕСА_1 з 1992 року.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на
домоволодіння: в літ. А-1 -житловий
будинок; А' -1 прибудова, загальною
площею - 41,9 кв.м.; Ж- вбиральня; №1-4
-споруди по АДРЕСА_1 - безвведення в
експлуатацію.

На підставі ст. 88 ЦПК України судові
витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 214, 215, 218,
222, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради, третя
особа Реєстраційна служба
Дніпропетровського районного
Управління юстиції про визнання права
власності - задовольнити.

Встановити факт володіння ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1 на праві власності
домоволодіння: в літ. А-1 - житловий
будинок; А' -1 прибудова, загальною
площею - 41,9 кв.м.; Ж- вбиральня; №1-4
-споруди по АДРЕСА_1 з 1992 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право
власності на домоволодіння: в літ. А-1
-житловий будинок; А' -1 прибудова,
загальною площею - 41,9 кв.м.; Ж- вбиральня;
№1-4 -споруди по АДРЕСА_1 - без введення в
експлуатацію.

Судові витрати віднести на позивача.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня проголошення рішення.

Суддя

В.О. Циганков