АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4615/14
Справа № 626/236/14-ц
Головуючий 1 інстанції Гусар П.І.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі - Пільгун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Красноградського районного
суду Харківської області від 21 травня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
1/2 частину квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
права власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, Красноградського району,
Харківської області.

В обґрунтування позову посилався на те,
що дана квартира була придбана на
підставі договору-купівлі продажу від
26.06.1998 року, коли вони перебували у
шлюбі, проте зареєстрована квартира на
праві приватної власності за ОСОБА_4
Кошти на придбання спірної квартири
передавалися сестрами покійного
першого чоловіка ОСОБА_4 на її нову
сім'ю, щоб у квартирі проживав син
ОСОБА_4 від першого шлюбу ОСОБА_5
Пізніше, в 2003 році, кошти в сумі 2000
доларів США були повернуті ОСОБА_5 і
таким чином квартира є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його
представник просили позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник
просили в задоволенні позову
відмовити.

Рішенням Красноградського районного
суду Харківської області від 21 травня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове, яким його
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. Посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що спірна квартира
була придбана в період перебування
сторін в шлюбі, кошти надавалися
родичами для придбання майна, яке
надійшло в спільну власність, кошти
були повернуті повністю.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги вважає, що скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
зазначене нерухоме майно набуте
відповідачкою під час шлюбу, кошти
надавалися сторонніми особами, у
зв'язку з чим спірна квартира не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя та не підлягає поділу.

Проте погодитись з такими висновками
судова колегія не може з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

За загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми
Сімейного кодексу України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року.

Встановлено, що 20 лютого 1988 року між
сторонами був укладений шлюб, рішенням
Красноградського районного суду
Харківської області від 28.10.2013 року
шлюб був розірваний ( а.с. 5 ).

26 червня 1998 року на підставі договору
купівлі - продажу ОСОБА_4 придбала
квартиру АДРЕСА_1, Красноградського
району, Харківської області, право
власності зареєстровано в
Красноградському БТІ 26.06.1998 року ( а.с. 16
).

Відповідно до ст. 22 КпШС, який діяв на
час виникнення спірних правовідносин,
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Статтею 28 КпШС передбачено, що в разі
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. В окремих випадках
суд може відступити від начала
рівності часток подружжя, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або
інтереси одного з подружжя, що
заслуговують на увагу. Суд може визнати
майно, нажите кожним із подружжя під
час їх роздільного проживання при
фактичному припиненні шлюбу, власністю
кожного з них.

Такі ж положення закріплені у статтях
СК України.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст.
60 СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України
передбачає, що у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Тобто названі норми матеріального
права припускають існування факту
спільної сумісної власності подружжя
та рівність їх часток, доки не доказано
інше кимось із подружжя.

Заперечуючи проти задоволення позову,
відповідачка та її представник
зазначили, що спірну квартиру було
придбано не за спільні кошти подружжя,
а за кошти, які передавалися сестрами
покійного першого чоловіка.

Факт отримання коштів для придбання
спірного майна не заперечував позивач,
проте наполягав на тому, що вказані
кошти були повністю повернуті
подружжям під час перебування в шлюбі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження того, що після
отримання коштів придбана квартира
перейшла в особисту власність
відповідачки, а не обох членів подружжя
відповідачкою та її предстаником не
надано. Договір купівлі - продажу від
26.06.1998 року, посвідчений нотаріально,
таких застережень не містить. Також, не
спростовано ОСОБА_4 і твердження ОСОБА_3
про те, що кошти були ними повернуті
повністю.

Посилання ОСОБА_4 в суді першої
інстанції та судовому засіданні
апеляційної інстанції на те, що кошти
надавалися для придбання квартири у
власність сина відповідачки від
першого шлюбу, судовою колегією не
приймаються.

Сину відповідачки на день придбання
спірної квартири виповнилося 20 років і
ніяких обмежень для реєстрації за ним
права власності на майно не було.

За таких обставин, відповідно до вимог
ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга
ОСОБА_3 підлягає задоволенню, рішення
суду першої інстанції скасуванню, з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Красноградського
районного суду Харківської області від
21 травня 2014 року - скасувати. Ухвалити
нове рішення, яким позов ОСОБА_3,
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності
на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,
Красноградського району, Харківської
області, яка зареєстрована за ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді