Справа №2/257/106/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Київський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого - судді Лях М.Ю.,

при секретарі - Ранкової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні з залі суду м. Донецька
цивільну справу за позовом ТОВ
«Українська боргова компанія» до
ОСОБА_1, про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Українська боргова
компанія» звернулось до суду з позовом
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, мотивуючи свої
вимоги тим, що 20.05.2008 року між
Товариство з обмеженою
відповідальністю Комерційний банк
«АРМА» в особі філії Товариство з
обмеженою відповідальністю «ЮЦ «БЕНС
ЛАКІ КОМПАНІ» у м. Донецьку і ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №
5/2/840-ZА/73, згідно якого останньому були
надані грошові кошти в розмірі 28000
доларів США 00 центів, з терміном
погашення до 17 травня 2013 року, з сплатою
відсотків за користування кредитом 12,5%
річних на придбання рухомого майна -
автомобіля HONDA марки модель СR-V, 2008 року
випуску. У якості забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_1 умов
кредитного договору, між позивачем та
ОСОБА_1 у 2005 року було укладено договір
застави, відповідно до якого
відповідач передав позивачу в заставу
належне йому на праві приватної
власності рухоме майно - легковий
автомобіль марки HONDA марки модель СR-V,
2008 року випуску. Умови кредитного
договору відповідач не виконує,
встановлені графіком терміни щодо
повернення суми основного боргу та
сплати відсотків за користування
кредитом. В порушення п.3.1 кредитного
договору та графіку погашення кредиту
ОСОБА_1 не погашає кредит у
передбачених договором сумах та
відсотки за користування ним.
Відповідно до п.6.1 кредитного договору
встановлює відповідальність
відповідача за порушення строків
повернення кредиту та/або сплати
процентів за користування кредитними
коштами та/або сплати комісій за
обслуговування кредитної
заборгованості позичальник сплачує
банку пеню у розмірі 0,1 від суми
простроченої заборгованості за кожен
день прострочення платежу. Станом на 08
листопада 2010 року заборгованість з
повернення кредиту відповідно до
кредитного договору склала 15858 доларів
США 00 центів - строкова заборгованість
за кредитом, 7472 доларів США 00 центів -
прострочена заборгованість за
кредитом, 307 доларів США 82 центів -
заборгованість за нарахованими
процентами, 3947 доларів США 94 центів -
заборгованість за простроченими
процентами, 709 грн. 02 коп. - нарахована
комісія за управління кредитною
заборгованістю, 7467 грн. 84 коп. - пеня за
несвоєчасне повернення нарахованих
процентів, 6248 грн. 98 коп. - штраф за
несвоєчасне повернення нарахованих
процентів, 1253 грн. 37 коп. - пеня за
несвоєчасне повернення нарахованої
комісії за управління кредитною
заборгованістю, 1205,94 грн. - штраф за
несвоєчасне повернення нарахованої
комісії за управління кредитною
заборгованістю, 13945 грн. 61 коп. - пеня за
несвоєчасне повернення кредитних
коштів, 11827 грн. 69 коп. - штраф за
несвоєчасне повернення коштів, а
всього 27585 доларів США 76 центів, що в
еквіваленті до національної валюти
складає 218333 грн. 01 коп. та 48688 грн. 13 коп.
Просить позов задовольнити в повному
обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача - Каменєв А.М., який діє на
підставах та повноваженнях
перевірених судом, позовні вимоги
підтримував у повному обсязі та просив
їх задовольнити, також надав суду
пояснення аналогічні тим, що викладені
у позові, також додав, що кредит
надавався відповідачу для купівлі
автомобіля. Відповідач, за кредитні
кошти, купив автомобіль та оформив
договір застави на нього ж. Після цього,
певний час, відповідач належним чином
виконував умови кредитного договору. 18
грудня 2008 року, 10 жовтня 2009 року
відповідач звертався до банку з
проханням про відстрочення оплат по
кредитному договору. Банк пішов на
зустріч та відстрочив термін оплати на
три місяці, у подальші судові
засідання не з'явився, був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1
позовні вимоги не визнав в повному
обсязі, також пояснив суду, що при
судовому розгляді йому стало відомо, що
є документ про отримання коштів на
якому начебто стоїть його підпис, після
з його ознайомленням він переконався у
тому, що на цьому документі стоїть не
його підпис, хоча у документі вказано
його прізвище та стоїть підпис схожий
на його, після того як суд задовольнив
його клопотання про призначення по
справі експертизи, дійсно підтвердився
той факт, що на документі про отримання
коштів дійсно стоїть не його підпис,
крім того він просить суд звернути
увагу на той факт, що раз банк підробив
цей документ, який є дуже суттєвим для
розгляду справи по суті, який
підтверджує той факт, що ним були
отримані кредитні кошти. Крім того йому
не зрозуміло яким чином та як саме було
його нараховано заборгованість, на
його письмові прохання щодо зміни, або
не зміни процентного відношення
кредиту, також

Суд, дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позовна заява, об'єктивно
оцінивши докази, що мають істотне
значення для її розгляду і вирішення по
суті, приходить до висновку, що позовна
заява не підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Судом встановлено, що між ТОВ КБ «АРМА»
та ОСОБА_1 було укладено договір про
надання споживчого кредиту № 5/2/840-ZА/73,
згідно якого останньому були надані
грошові кошти в розмірі 28000 доларів США
00 центів, з терміном погашення до 17
травня 2013 року, зі сплатою відсотків за
користування кредитом 12,5% річних на
придбання рухомого майна - автомобіля
HONDA марки модель СR-V, 2008 року випуску (т.1
а.с.7-11). Відповідно до п.4.4.2 кредитного
договору відповідач зобов'язався
повернути отримані кредитні кошти не
пізніше строку, зазначеного у п. 1.1
кредитного договору, тобто до 17 травня
2013 року.

Згідно з п.4.1.2. кредитного договору
позивач має право вимагати
дострокового повернення кредиту у
випадку невиконання чи неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за кредитними договором,
шляхом направлення позичальнику
письмової вимоги про дострокове
виконання зобов'язань за даним
договором.

Відповідно до копії заяви на видачу
готівки №237253 від 20 травня 2008 року (т.1
а.с.12) ОСОБА_1 отримав 28000 доларів США,
еквівалент у гривнях 141400 грн.

З копії договору застави №5/2/840-ZА/73-3
укладеному між ТОВ КБ «АРМА» та ОСОБА_1
вбачається, що (т.1 а.с.13-16) в
забезпечення виконання заставодавцем
зобов'язань, вказаних у п.1.1 цього
договору, заставодавець на умовах,
передбачених цим договором, передає в
заставу заставодержателю транспортний
засіб - автомобіль марки HONDA марки
модель СR-V, 2008 року випуску. за
домовленістю сторін предмет застави
оцінено в розмірі 221695 грн.

14.08.2009 відповідачу була направлена
письмова вимога №1408/5/6 про дострокове
погашення кредитних зобов'язань, які за
умовами кредитного договору
відповідач зобов*язується достроково
виконати, а саме протягом тридцяти днів
з моменту повідомлення банку, однак
відповідачем не виконані ці
зобов'язання (т.1 а.с.20).

З копії розрахунку заборгованості
станом на 11 серпня 2009 року (т.1 а.с.21)
вбачається, що у відповідача перед
позивачем сума несплачених %% складає -
245,94 доларів США, пеня за несвоєчасне
повернення нарахованих відсотків - 5,66
доларів США, штраф за несвоєчасне
повернення нарахованих відсотків - 49,19
доларів США, пеня за несвоєчасне
повернення кредитних коштів - 10,74
доларів США, штраф за несвоєчасне
повернення кредитних коштів - 93,40
доларів США, штраф за порушення умов
п.4.4 кредитного договору -140 доларів США,
заборгованість за кредитом - 467 доларів
США, сума несплаченої комісії - 341,84 грн.,
всього заборгованість - 1011,93 доларів
США, 341,84 грн.

З копії листа відповідача ОСОБА_1 від 05
листопада 2009 року вбачається, що ОСОБА_1
приймає домовленості, які були ним та
директором Донецької філії ТОВ КБ
«АРМА» досягнуті 03 листопада 2009 року у
усній бесіді, при розгляді його
письмової заяви від 10 жовтня 2009 року. Де
також зазначено, що він згодний
підписати додаткову угоду до
кредитного договору у якому буде
оговорюватися заборгованість,
проценти. Проте у зазначеному листі не
вказано відповідачем, які саме
домовленості були між ними досягнуті,
не вказано які суми заборгованості у
нього є та який саме розмір процентів.
Позивачем не надано суду доказів того,
чи були досягнуті з відповідачем
домовленості, чи було укладено договір
реструктуризації, якщо було та на яких
умовах.

Відповідно до копії листа ліквідатора
ТОВ КБ «АРМА» від 29 листопада 2010 року
(т.1 а.с.22-23) ОСОБА_1 повідомляється про
те, що йому було достатньо надано часу
для вирішення питання існуючого боргу
по його кредиту. Та інформує його про
те, що до нього будуть застосовані
заходи.

Згідно копії постанови про відкликання
банківської ліцензії та ініціювання
процедури ліквідації ТОВ КБ «АРМА» від
19 лютого 2010 року за №79 (т.1 а.с.29-30) ТОВ КБ
«АРМА» порушує вимоги глави 5 положення
про порядок видачі банками банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 17 липня 2001 року №275, у частині
недотримання спеціальних вимог щодо
необхідного розміру регулятивного
капіталу банку для здійснення окремих
операцій. Призначено ліквідатором ТОВ
КБ АРМА фізичну особу незалежного
експерта ОСОБА_3

Відповідно до копії біржової угоди
договору купівлі-продажу №3-167 від 08
серпня 2013 року (т.2 а.с.19-24) ТзОВ КБ «АРМА»
в особі ліквідатора Павлини А.Ю.
передає у власність, а ТзОВ
«Українська боргова компанія» приймає
та зобов'язується оплатити наступне
майно: майнові права за кредитними
договорами, укладеними між ТОВ КБ
«АРМА» та 60 фізичними особами та 45
юридичними особами. 30. ОСОБА_1 - 5/2/840-ZА/73.
Ціна біржової угоди 1063242,69 грн. У разі
невиконання покупцем умов даного
договору щодо оплати вартості
придбаного майна, даний договір
підлягає розірванню, а майно підлягає
поверненню продавцю.

Згідно з копією протоколу №3-167
проведення аукціону по реалізації
майна ТОВ КБ «АРМА» у відповідності до
вимог постанови Правління
Національного банку України від 28.08.2001
року з наступними змінами (т.2 а.с.22-24)
майнові права за кредитними
договорами, укладеними між ТОВ КБ
«АРМА» та 60 фізичними особами та 45
юридичними особами. 30. ОСОБА_1 - 5/2/840-ZА/73
приймає участь у аукціоні. Переможцем у
аукціоні, який має право на підставі
даного протоколу укласти договір
купівлі-продажу з продавцем - учасник
№2 ТОВ «Українська боргова компанія».

Відповідно до копії акту №30
прийому-передачі майнових прав за
біржевою угодою купівлі-продажу №3-168
від 08.08.2013 року (т.2 а.с.47) ТОВ КБ «АРМА» в
особі ліквідатора Павлини А.Ю., (копію
документу, який підтверджує
повноваження ліквідатора суду не
надано) та з другої сторони ТОВ
«Українська страхова компанія» на
підставі біржевої угоди договору
купівлі-продажу №3-168 від 08.08.2013 року
виконали акт прийому-передачі майнових
прав за кредитним договором - 5/2/840-ZА/73
від 20.05.2008 року, укладеним між ТОВ КБ
«АРМА» та ОСОБА_1 оціночною вартістю
1131,57 грн. Одночасно с передачею
майнових прав надано кредитний договір
- 5/2/840-ZА/73 від 20.05.2008 року та всі
пов'язані з ним документи. Даний акт
підписаний обома сторонами.

Проте у судовому засіданні
представником позивача не було надано
суду підтверджуючих доказів того, що
вони виконали умови біржової угоди
договору купівлі-продажу №3-167 від 08
серпня 2013 року (т.2 а.с.19-24) укладеної між
ТзОВ КБ «АРМА» в особі ліквідатора
Павлини А.Ю., яка передає у власність, а
ТзОВ «Українська боргова компанія»
щодо оплати вартості придбаного майна,
внаслідок чого вони мають усі законні
підстави вимагати від відповідача щодо
кредитного договору, тобто згідно умов
самої біржевої угоди тоді даний
договір підлягає розірванню, а майно
підлягає поверненню продавцю, також не
надано суду письмових доказів того, що
відповідач у встановлений законом
строк та порядок був повідомлений та
узагалі був повідомлений про те що ТОВ
КБ «АРМА» передала майнові права за
його кредитним договором позивачу.

З копії листа директора Донецького
філіалу ТОВ КБ «АРМА» від 20 травня 2008
року за №И2005/2 (т.2 а.с.67) вбачається, що
кредитні кошти на сплату автомобіля
Honda CR-V 2008 року випуску, чорного кольору
у сумі 148695 грн. було здійснено о 11-56
годині.

08 квітня 2011 року (т.1 а.с.47-48) по даній
справі було прийнято заочне рішення,
згідно з яким позов ТОВ КБ «АРМА» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
було задоволено.

20 липня 2011 року (т.1 а.с.42) до суду
надійшла заява від відповідача про
перегляд заочного рішення, та 23 вересня
2011 року (т.1 а.с.81) рішення суду по даній
цивільній справі було скасоване, а
справа призначена до судового
розгляду.

06 серпня 2012 року (т.1 а.с.176-178) по даній
справі було постановлено рішення, яким
позов ТОВ КБ «АРМА» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості було
задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1
на користь ТОВ КБ «АРМА» 247738,38 грн. у
якості заборгованості за кредитним
договором та суму судових витрат у
розмірі 1688,96 грн.

05 жовтня 2012 року (т.1 а.с.213-215-218) ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена.
Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 06 серпня 2012 року залишено
без змін.

01 липня 2013 року відповідачем подано
заяву про перегляд рішення у цивільній
справі за нововиявленими обставинами,
та 05 липня 2013 року рішення суду по даній
справі було скасовано, а справа
призначена до розгляду.

Згідно копії платіжного доручення
№237296 (т.2 а.с.68) було зроблено доплату за
автомобіль Honda CR-V 2008 року випуску у
розмірі 148695 грн., у якому вказано
прізвище платника ОСОБА_1 та стоїть
підпис.

Відповідно до висновку експерта №865
від 24 січня 2014 року підпис від імені
ОСОБА_1, технічне зображення якого
міститься в графі «підпис отримувача»
в заяві на отримання готівки від 20
травня 2008 року, копія якої надана на
дослідження (приєднана до матеріалів
справи №2/257/2358/13 а.с.12), розрізнюється зі
зразками підпису ОСОБА_1, наданими в
якості порівняльного матеріалу, за
комплексом ознак в об'ємі, достатньому
для негативного висновку про
тотожність. Встановити, чи виконаний
підпис від імені ОСОБА_1, зображення
якого розташоване в досліджуваній
копії документу, рукописно
безпосередньо в документі, який
копіювався або наявне зображення
зазначеного підпису є результатом
монтажу з використанням зображення
підпису з іншого документу, не уявилося
можливим.

З копії довідки серії АА №766909 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (т.2 а.с.14)
вбачається, що ТОВ «Українська боргова
компанія» є юридичною особою, його
керівником являється Ларченко Роман
Миколайович, та види діяльності за
КВЕД-2010 (класифікація видів
економічної діяльності) 64.99 є надання
інших фінансових послуг (крім
страхування та пенсійного
забезпечення), н.в.і.у., 69.10 - діяльність у
сфері права, 70.22 - консультування з
питань комерційної діяльності й
керування, інституційний сектор
економіки за КІСЕ (класифікація
інституційних секторів економіки) S.12302
- інші приватні фінансові посередники,
крім страхових корпорацій та
недержавних пенсійних фондів.

Відповідно до копії свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А01 №794906, ТОВ «Українська боргова
компанія» знаходиться за адресою: 04050,
м. Київ, вул. Мельникова, 12 (т.2 а.с.15-16).

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного
кодексу України вказано, що правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено, Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних
дітей.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк чи
інша фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальнику в
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цивільного законодавства у строк,
встановлений договором. Боржник
зобов'язаний виконати своє
зобов'язання, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
передбачено договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором, або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 2 статті 651
Цивільного кодексу України договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Пунктом 9 (абз.1) постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
передбачено, що право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК ).

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30.03.2012 року при
вирішенні спорів про дострокове
повернення кредиту суд має враховувати
положення статей 1050, 1054 ЦК України і
виходити з того, що якщо договором
встановлено обов'язок позичальника
повернути кредит частинами (із
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини,
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
кредиту, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому від суми
кредиту.

Положенням статті 524 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні,
однак відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом. Згідно ч.
2 ст. 198 ЦК України грошові зобов'язання
можуть бути виражені в іноземній
валюті лише у випадках, якщо суб'єкти
господарювання мають право проводити
розрахунки між собою в іноземній
валюті відповідно до законодавства.
Виконання зобов'язань, виражених в
іноземній валюті, здійснюється
відповідно до закону. Законодавчими
актами, що встановлюють право банку
здійснювати операції в іноземній
валюті, є: Закон України «Про банки і
банківську діяльність», Декрет КМУ
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю», Закон України
«Про Національний банк України».
Зазначені нормативні акти визначають,
що банк має право здійснювати свою
діяльність на підставі виданої НБУ
ліцензії.

Відповідно до ч.3 ст. 14 ЦК України
ліцензія - це документ державного
зразка, який засвідчує право суб'єкта
господарювання на провадження
зазначеного в ньому виду господарської
діяльності за умови виконання
ліцензійних умов. Відносини, пов'язані
з ліцензуванням певних видів
господарської діяльності, регулюються
законом. Законом України «Про банки і
банківську діяльність» визначено, що
Банк має право здійснювати банківську
діяльність тільки після отримання
банківської ліцензії, банківська
ліцензія надається Національним
банком України (ст. 19). Відповідно до ст.
47 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» на підставі
банківської ліцензії банки мають право
здійснювати операції з розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик.
Частиною 1 ст.49 цього Закону розміщення
залучених коштів від свого імені
визнається кредитною операцією.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» коштами
є гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент. Таким чином,
відповідно до положень Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
банк на підставі банківської ліцензії
має право здійснювати кредитування в
іноземній валюті.

Суду не було надано документів
позивачем стосовно того, що він має та
мав право здійснювати операції з
іноземною валютою, у тому числі
операції з надання в кредитів в
іноземній валюті на підставі отриманої
від Національного банку банківської
ліцензії та дозволу на здійснення
валютних операцій, оскільки відповідно
до ст.5 Декрет КМУ «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» Національний банк України
видає індивідуальні та генеральні
ліцензії на здійснення валютних
операцій, які підпадають під режим
ліцензування згідно з цим Декретом.
Генеральні ліцензії видаються
комерційним банкам та іншим фінансовим
установам України, національному
оператору поштового зв'язку на
здійснення валютних операцій, що не
потребують індивідуальної ліцензії, на
весь період дії режиму валютного
регулювання. Індивідуальні ліцензії
видаються резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції. Тобто виходячи з
положень ст.5 Декрету, можна зробити
висновок, що генеральні ліцензії
видаються Національним банком лише
певному колу суб'єктів: банкам,
фінустановам та оператору поштового
зв'язку на здійснення ними валютних
операцій на постійній основі.
Натомість індивідуальні ліцензії
можуть видаватися всім суб'єктам
(резиденти і нерезиденти) на здійснення
лише разової валютної операції, при
цьому у Декреті визначено вичерпний
перелік таких операцій. Національним
банком прийнято Положення про порядок
видачі банкам банківських ліцензій,
письмових дозволів та ліцензій на
виконання окремих операцій, відповідно
до п. 5.3. якого письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій згідно з
Декретом Кабінету Міністрів України
"Про систему валютного регулювання і
валютного контролю" від 19.02.93 за N 15-93.
Відповідно до п. 2.3 зазначеного
Положення за умови отримання
письмового дозволу Національного
банку банки мають право здійснювати
операції з валютними цінностями по
залученню та розміщення іноземної
валюти на валютному ринку України. Якщо
банк отримав банківську ліцензію та
дозвіл Національного банку на
здійснення операцій з валютними
цінностями, він має право на постійній
основі здійснювати операції з щодо
розміщення іноземної валюти.
Відповідно до п.«в» ч.4, ст. Декрету
індивідуальні ліцензії видаються на
операції з надання і одержання
резидентами кредитів в іноземній
валюті, якщо терміни і суми таких
кредитів перевищують встановлені
законодавством межі.

Положенням ст.19 Конституції України
передбачений правовий порядок в
Україні, який ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством.

Постановою Правління НБУ №269 від
01.11.1995р. зазначається, що кредити в
іноземній валюті господарюючим
суб'єктам приватної форми власності
України Установа надає на підставі
отриманої від Національного банку
України генеральної ліцензії на
здійснення валютних операцій (п. 6
зазначеного Положення). За наявністю в
Установи генеральної ліцензії
Національного банку України на
здійснення кредитних операцій з
розміщення валютних коштів на
внутрішньому ринку України Установа
має право надавати кредити в іноземній
валюті резидентам України -
господарюючим суб'єктам приватної
форми власності. (п. 10 зазначеного
Положення). Аналіз положень ст.47 та ст.49
ЗУ «Про банки і банківську діяльність»,
та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю"
дозволяє зробити висновок, що
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій є
достатньою підставою для здійснення
Банком операцій з валютними
цінностями, в тому числі операцій з
використання іноземної валюти як
засобу платежу. Відповідно до п. 1.5
Положення про порядок видачі
Національним банком України
індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою НБУ від
14.11.2004р. №483, використання іноземної
валюти як засобу платежу без ліцензії
дозволяється якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями). Тобто,
Національний банк України у своєму
нормативно-правовому акті підтвердив
позицію, закріплену в Декреті, та
встановив, що операції з використання
іноземної валюти як засобу платежу на
території України дозволяється без
отримання індивідуальної ліцензії,
якщо однією стороною операції є банк,
який має генеральну ліцензією.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що у відповідності
вищезазначених нормативно-правових
актів України можна зробити висновок,
що надання Банком кредиту в іноземній
валюті та повернення позичальником
такого кредиту здійснюється на
підставі генеральної ліцензії на
здійснення валютних операцій, виданої
Банку Національним банком України.

Проте протягом усього судового
розгляду з боку позивача у
відповідності до вимог частини 3 статті
10 ЦПК України, де зазначено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом не
було надано письмових доказів того, що
банк має право на постійній основі
здійснювати діяльність з надання
кредитів в іноземній валюті на
підставі отриманої від Національного
банку банківської ліцензії та
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій без отримання
індивідуальної ліцензії.

Крім того, з позовної заяви не
вбачається, на підставі чого, позивачем
була нарахована сума пені у грошовій
одиниці України - гривні, а сума
заборгованості за кредитом та
відсотками - у доларах США. Також, не
було додано довідки НБУ офіційного
курсу гривні до долара США станом на
день укладення Кредитного договору та
станом на день подачі позову до суду.

Проаналізувавши матеріали справи та
надавши їм належну оцінку суд
приходить до висновку, що у постанові
про відкликання банківської ліцензії
та ініціювання процедури ліквідації
ТОВ КБ «АРМА» від 19 лютого 2010 року за №79
(т.1 а.с.29-30) вказано, що банківську
ліцензію у ТОВ КБ «АРМА» відкликано у
зв'язку з тим, що ТОВ КБ «АРМА» порушує
вимоги глави 5 положення про порядок
видачі банками банківських ліцензій,
письмових дозволів та ліцензій на
виконання окремих операцій,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 17
липня 2001 року №275, у частині
недотримання спеціальних вимог щодо
необхідного розміру регулятивного
капіталу банку для здійснення окремих
операцій. Також вказаною постановою
призначено ліквідатором ТОВ КБ АРМА
фізичну особу незалежного експерта
ОСОБА_3 У копії акту №30
прийому-передачі майнових прав за
біржевою угодою купівлі-продажу №3-168
від 08.08.2013 року (т.2 а.с.47) ТОВ КБ «АРМА» в
особі ліквідатора Павлини А.Ю., (копію
документу, який підтверджує
повноваження ліквідатора суду не
надано). Крім того у судовому засіданні
представником позивача не було надано
суду підтверджуючих доказів того, що
вони виконали умови біржової угоди
договору купівлі-продажу №3-167 від 08
серпня 2013 року (т.2 а.с.19-24) укладеної між
ТзОВ КБ «АРМА» в особі ліквідатора
Павлини А.Ю., яка передає у власність, а
ТзОВ «Українська боргова компанія»
щодо оплати вартості придбаного майна,
внаслідок чого вони мають усі законні
підстави вимагати від відповідача
виконання умов кредитного договору,
тобто згідно умов самої біржевої угоди
тоді даний договір підлягає
розірванню, а майно підлягає
поверненню продавцю.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, як беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом були
створені всі необхідні умови для
всебічного та повного дослідження
обставин справи, сторонам, під час
розгляду справи було роз'яснено їх
права та обов'язки, зокрема положення
щодо змагальності процесу та
необхідності надання доказів на
підтвердження своїх доводів, сторонам
було надано всі можливості для
заявлення необхідних клопотань та
надання доказів, що підтверджується
матеріалами справи. Разом з тим,
незважаючи на наявну можливість,
позивачем не надано суду достовірних,
належних та достатніх доказів в
підтвердження заявлених позовних
вимог, у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог.

Разом з тим, незважаючи на наявну
можливість позивачем не доведено
наявність права вимоги щодо стягнення
з відповідача заборгованості за
кредитним договором згідно умови
біржової угоди договору
купівлі-продажу №3-167 від 08 серпня 2013
року, не обґрунтовано належним чином
нарахування відсотків щодо
заборгованості за кредитом, а також
заборгованість за іншими платежами: по
комісії за користування кредитом, пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором. Окрім цього,
позивачем не було надано суду належних
підтверджуючих документів про
отримання відповідачем грошових
коштів в іноземній валюті за кредитним
договором, у зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212-215ЦПК України,
ст. 526, 527, 530, 611, 625, 629, 651, 1054 ЦК України,
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних ТОВ «Українська
боргова компанія» до ОСОБА_1, про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до Апеляційного суду Донецької
області через Київський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти дів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: