Справа № 459/1035/14
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/7231/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Бермеса
І.В., Савуляка Р.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ДП
«Львіввугілля»- Хробак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 2 жовтня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до ДП
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову ОСОБА_3 до ДП «Львіввугілля» про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків,
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 В
апеляційній скарзі стверджує про
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що не
перебував у трудових відносинах з
шахтою «Бендюзька». Посилається на те,
що жодних рішень, які б передбачали
правонаступництво ДВАТ шахта
«Бендюзька» Кабінетом Міністрів
України не приймалося. Вважає, що ДП
«Шахта «Бендюзька» є правонаступником
майнових прав та обов»язків ДП
«Львіввугілля», пов»язаних з
діяльністю його відокремленого
підрозділу Шахта «Бендюзька», згідно з
розподільчим балансом. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ДП «Львіввугілля»-
Хробак Г.В. про заперечення доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої
інстанції відповідає в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

З 15.07.1976 року позивач працював на
різних посадах в Червоноградському
ремонтно-будівельному управлінні в/о
«Укрзахідвугілля», шахтах №8
«Великомостівська», «ім.Ленінського
комсомолу», «Ім. 50-річчя Великої
жовтневої соціалістичної революції».

15.10.1998 року позивач звільнений з роботи.

Актом розслідування професійного
захворювання від 14.11.1997 року
підтверджено факт отримання
професійного захворювання внаслідок
роботи у шкідливих умовах праці.

Відповідно до довідки МСКЕК від 14.12.1997
року позивачу вперше встановлено 50%
втрати професійної працездатності.

У зв'язку з наявністю професійного
захворювання позивач неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що вбачається
з наданих позивачем виписок з історії
хвороби та медичних документів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Згідно з ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до п.1 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою КМУ від 23.06.1993
року №472, власник підприємства,
установи і організації (надалі -
підприємство) або уповноважений ним
орган (надалі - власник) несе
матеріальну відповідальність за
шкоду, заподіяну працівникові
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків (надалі -
ушкодження здоров'я), а також за
моральну шкоду, заподіяну
потерпілому внаслідок фізичного чи
психічного впливу небезпечних або
шкідливих умов праці. Власник
звільняється від відшкодування шкоди,
якщо доведе, що шкода заподіяна не з
його вини, а умови праці не є
причиною моральної шкоди.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам
необхідно враховувати, що відповідно
до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я
умовах тощо), яке призвело до його
моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових
зусиль для організації свого життя,
обов»язок по відшкодуванню моральної
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності. Умови
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, передбачені укладеним
сторонами контрактом, які погіршують
становище працівника порівняно з
положеннями ст.237-1 КЗпП чи іншим
законодавством, згідно зі ст.9 КЗпП є
недійсними.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності( в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відмовляючи в задоволенні, суд першої
інстанції обгрунтовано виходив з того,
що позивачу в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці завдано
моральну шкоду, яка спричинена
внаслідок професійного захворювання,
однак оскільки відокремлений
підрозділ «Шахта «Бендюзька» виділена
зі складу ДП «Львіввугілля» із
створенням окремої юридичної особи - ДП
«Шатта Бендюзька», яке є
правонаступником майнових прав та
обов»язків ДП «Львіввугілля»,
пов»язаних з діяльністю його
відокремленого підрозділу «Шахта
«Бендюзька» згідно з розподільчим
балансом, а відтак відсутні правові
підстави для покладання обов»язку по
відшкодуванню шкоди на ДП
«Львіввугілля».

Висновок суду першої інстанції
відповідає обстам справи та доказам, що
містяться в матеріалах справи.

Посилання апелянта на те, що саме ДП
«Львіввугілля» є належним
відповідачем у справі, колегією суддів
не приймається до уваги.

З копії трудової книжки позивача
вбачається, що останній на час
виникнення спірних правовідносин
працював в ДВАТ «Шахта
«Червоноградська», яка 2.02.2001 року
перейменовано на ДВАТ «Шахта
«Бендюзька» (а.с.7-9, 57)

Відповідно до наказу Мінвуглепрому від
19.01.2006 року «Шахта «Бендюзька» виділена
зі складу ДП «Львіввугілля» і є
правонаступником майнових прав і
обов»язків ДП «Львіввугілля»,
пов»язаних з діяльністю
відокремленого підрозділу «Шахта
«Бендюзька» згідно з розподільчим
балансом. (а.с.53)

За таких обставин, суд, з"ясувавши
підстави позову, перевіривши доводи
сторін, проаналізувавши зібрані
докази, дав їм належну оцінку і ухвалив
рішення про відмову в задоволенні
позову, що відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
а тому колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307 , ст.ст. 313-315 ЦПК
України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 2
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин
О.Ф.

Судді: Бермес
І.В.

Савуляк Р.В.