АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4303/14 Справа № 2-410/6374/12 Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А.М. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Макарова М.О., Тамакулової В.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання неправомірним підвищення відсоткової ставки, встановлення загальної суми кредитних зобов'язань, встановлення факту виконання зобов'язань за кредитним договором, визнання припиненими кредитного договору та договору застави, припинення обтяжень рухомого майна,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання неправомірним підвищення відсоткової ставки, встановлення загальної суми кредитних зобов'язань, встановлення факту виконання зобов'язань за кредитним договором, визнання припиненими кредитного договору та договору застави, припинення обтяжень рухомого майна - задоволено частково.

Визнано неправомірним підвищення ПАТ КБ «Приватбанк» відсоткової ставки за користування кредитними коштами відповідно до п. 2.3.1. кредитного договору № DNP 0AN09980382 від 11 травня 2007 року. Встановлено загальну суму кредитних зобов'язань ОСОБА_2 за зазначеним кредитним договором у сумі 72 484, 29 грн. Встановлено факт виконання позивачкою зобов'язань за кредитним договором № DNP 0AN09980382 від 11 травня 2007 року в повному обсязі, а сам кредитний договір та договір застави рухомого майна DNP 0AN09980382 від 11 травня 2007 року визнано припиненими. У задоволенні позову в частині визнання припиненим обтяження легкового автомобілю - відмовлено.

З таким рішенням, в частині задоволених позовних вимог, не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання неправомірним підвищення відсоткової ставки, встановлення загальної суми кредитних зобов'язань, встановлення факту виконання зобов'язань за кредитним договором, визнання припиненими кредитного договору та договору застави, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій його частині колегією суддів не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк неправомірно підвищив відсоткову ставку за кредитним договором, а оскільки станом на 16 жовтня 2012 року позивачка в повному обсязі повернула кредит в сумі 72 484,29 грн. та сплатила відсотки за користування ним за ставкою 12 % річних, яка була передбачена у кредитному договорі, прийшов до висновку про повне виконання зобов'язань за кредитним договором, а отже і його припинення, а також припинення договору застави рухомого майна.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 травня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNP0AN09980382, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 11303,08 доларів США у вигляді не поновлювальної кредитної лінії строком до 11 травня 2014 року включно на купівлю автомобіля зі сплатою за користування коштами 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ( т.1 а.с.166)

За умовами кредитного договору позивачка зобов'язалася використати кошти за цільовим призначенням, здійснювати повернення кредиту, сплату відсотків, винагороди у передбачені договором строки, здійснюючи таке повернення щомісячно в сумі 170,75 доларів США з 13 по 20 число кожного місяця. (т.1 а.с.166-170)

Окрім того, цього ж дня між ОСОБА_2 та банком укладено договір застави рухомого майна № DNP0AN09980382, за умовами якого позивачка для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором передала в заставу автомобіль DAEWOO MATIZ, 2007 року випуску.(т.1 а.с.161-165)

Підпунктом 2.3.1 кредитного договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом за певних умов, зокрема, при збільшенні курсу долара США до гривні більш ніж на 10 % порівняно із курсом, встановленим Національним банком України на момент укладення договору, зміні облікової ставки Національного банку України. При цьому банк повинен надсилати позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Отже, на зміну процентної ставки можуть впливати декілька чинників. При настанні одного з них (або декількох одразу) банк має право змінити процентну ставку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 651 ЦК України, ст. 47, ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та положеннями п. 2.3.1 кредитного договору, 03 жовтня 2008 року у зв'язку зі збільшенням облікової ставки Національного банку України більше ніж на 10 %, ЗАТ КБ «ПриватБанк» прийнято рішення підвищити в односторонньому порядку процентну ставку за кредитним договором, укладеним з позивачем, з 12 % до 14,04 % річних з 01 листопада 2008 року про що банк повідомив позичальника.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що була чинною на час укладення договору, передбачалось, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1.

Так, рішення про зміну процентної ставки ПАТ КБ «ПриватБанк» було прийнято з 30 жовтня 2008 року, при цьому зазначені вище зміни до законодавства набрали чинності 10 січня 2009 року. Отже, банком рішення про підвищення процентної ставки за кредитним договором було прийнято до набрання чинності законом Законом № 661-VІ. Крім того, позивачка сплачувала кредит за новою відсотковою ставкою, чим погодилась на її підвищення.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України не звернув уваги на вказані обставини та норми закону, а тому прийшов до помилкового висновку про визнання неправомірним підвищення ПАТ КБ «Приватбанк» відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Встановлюючи факт виконання позивачкою зобов'язань за кредитним договором та визнаючи припиненими кредитний договір та договір застави рухомого майна, суд першої інстанції належним чином не з'ясував дійсні обставини справи, не перевірив доводів і заперечень сторін та не дав належної оцінки доказам, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачкою не надано жодних доказів, в розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України, на підтвердження факту повного її погашення кредиту, так само, як і відсутні такі докази в матеріалах справи.

Посилання ОСОБА_2 на те, що сам банк визнав договір застави рухомого майна від 11 травня 2007 року припиненим, про що на його копії зробив відмітку, колегія суддів не приймає до уваги, вважає, що цей документ не є належним та допустимим доказом погашення заборгованості за кредитом, де його дата «28 квітня 2014 року» зазначена вже після ухвалення рішення суду від 13 березня 2014 року. Як і надана позивачкою копія облікової картки № 38680010 від 22 квітня 2014 року про зняття з обліку для реалізації автомобіля Центром надання послуг, пов*язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Дніпропетровська та Солонянського району, підпорядкований УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, де останнім у графі особливі відмітки зазначено «Кредит Приватбанк погашен».

За вимогами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови.

Всупереч зазначеним вимогам закону, суд першої інстанції не звернув уваги на розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий банком і, не спростований позивачкою.

Крім того, як вбачається з наданих до апеляційного суду відповідачем заяви та гарантійного листа, написаного ОСОБА_2 на адресу банку, відповідно 28 березня та 16 квітня 2014 року, остання не заперечувала, що за кредитним договором має місце заборгованість і, яка на її думку складає 32 000 грн.

Розглядаючи спір по суті, районний суд в рішенні детально проаналізував кредитний договір, який на його думку має безліч порушень положень Постанови № 168 НБУ, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тощо, і прийшов до висновку, що маються підстави для його визнання незаконним та нікчемним, однак не прийняв до уваги те, що вимоги про визнання кредитного договору недійсним, незаконним чи нікчемним позивачкою не заявлялись.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не може залишатися в силі, підлягає скасуванню на підставі п.4 ст.309 ЦПК України, з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, в зв*язку з чим апеляційна скарга задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року - скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: