Єдиний унікальний номер 229/4145/13-ц
Головуючий в 1 інстанції: Гонтар А.Л.
Доповідач: Космачевська Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Курило В. П.,

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци
М.С.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Дружківського
міського суду Донецької області від 13
листопада 2013 року по справі за позовною
заявою Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_1, про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дружківського міського суду
Донецької області від 13 листопада 2013
року у задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 - відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилося
Публічне акціонерне товариство
«ПриватБанк» та оскаржило його в
апеляційному порядку, так як вважає, що
воно винесено з порушенням норм
процесуального та матеріального права.
Тому просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позову та
стягнення судових витрат з
відповідача.

Доводами апеляційної скарги наведено,
що відповідно до укладеного договору
№КТ06КХ09410166 від 26 жовтня 2006 року ОСОБА_1
(далі - Відповідач) отримала кредит у
розмірі 1471,75 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 12 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконала.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за
кредитним договором відповідач станом
на 25 вересня 2013 року має заборгованість
в загальній сумі 36665,69 гривень, яка
складається з заборгованості за
кредитом; по процентам за користування
кредитом; комісії за користування
кредитом; пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;
штрафів (фіксованої частини та
процентної складової).

Апелянт вважає, що суд першої
інстанції, відмовляючи в позові, дійшов
помилкового висновку щодо
застосування ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів», оскільки вказана стаття
не має жодного посилання на
застосування судами позовної давності
без заяви сторони у спорі.

В судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про що свідчить отримана
телефонограма.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутністю сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми. Якщо спірні
правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено та це
вбачається з матеріалів справи, що
згідно заяви ОСОБА_1 від 26 жовтня 2006
року між банком та відповідачем
укладено кредитний договір
№КТБ6ІІХ09410166 від 26 жовтня 2006 року,
відповідно до якого відповідач ОСОБА_1
отримала кредит у розмірі 1471,75 грн. зі
сплатою 12% за користування кредитом на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 24 жовтня 2007 року (а.с. 3-4).

Згідно п. 3.2.1. кредитного договору
позичальник зобов'язався погашати
щомісячно заборгованість за кредитом,
відсотками, комісією (а.с. 5). Відповідно
до п. 5.1 кредитного договору при
порушенні позичальником кожного із
зобов'язань, передбачених п. 3.2.2, 3.2.3
договору ПАТ КБ «ПриватБанк» має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню у
розмірі 0,15 від суми простроченого
платежу (а.с. 8).

Оскільки відповідач належним чином не
виконувала свої зобов'язання, то станом
на 25 вересня 2013 року утворилася
заборгованість по кредиту, яка складає
36665,69 грн., з яких:

1471,80 грн. - заборгованість за кредитом;

11489,90 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

282.90 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

21199,21 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов
та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

1722,18 грн. - штраф (процентна складова)
(а.с. 2 зв. стор.).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
позивачем на час звернення до суду було
пропущено строки позовної давності, то
відповідно до законодавства України, є
підстави для відмови у задоволенні
позову.

Зазначений висновок суду першої
інстанції є законним та обгрунтованим
та відповідає фактичним обставинам
справи.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно частини 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі. Зазначене правило
стосується і спеціальної позовної
давності щодо стягнення неустойки, яка
встановлена п. 1 частини 2 ст. 258 ЦК
України.

Закон України від 12.05.1991 року №1023-ХІІ
«Про захист прав споживачів» (в
редакції Закону України від 01.12.2005 року
№3161-1У) будь-яких обмежень щодо
застосування вимог ст. 259 ЦК України до
споживчих кредитів не містить.

Згідно п. 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) термін позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюється
сторонами тривалістю 5 років (а.с. 8).

Згідно Заяви Позичальника ОСОБА_1 від 26
жовтня 2006 року вона ознайомлена та
згодна із Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) і згодна, що ця Заява разом з
запропонованими Банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, Тарифами складає між нею та
Банком кредитно-заставний договір (а.с.
4).

Відповідно до ст. 627 ЦК України
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно Заяви позичальника вона
підписана відповідачем ОСОБА_1 26 жовтня
2006 року і відповідно до ст. 638, ст. 640 ЦК
України договір вважається укладеним з
цієї дати.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно Заяви позичальника ОСОБА_1
зобов'язана була повернути кредит в
строк по 26 жовтня 2007 року (а.с. 4).

Виходячи з вимог частин 1 та 5 ст. 261 ЦК
України перебіг строку позовної
давності по цій справі почався
відповідно до ст. 253 ЦК України з 24
жовтня 2007 року та сплинув відповідно до
частини 1 ст. 254 ЦК України 24 жовтня 2012
року. Доказів того, що в цей період
відповідач ОСОБА_1 вчинювала будь-які
дії, що свідчать про визнання нею боргу,
позивачем суду не надано.

До суду з позовом про стягнення
заборгованості позивач звернувся 03
жовтня 2013 року, тобто поза межами
п'ятирічного строку позовної давності,
встановленого за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 31 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» враховуючи
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Оскільки зі спливом строків
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності є підставою
для відмови у позові.

Висновок суду першої інстанції про
пропуск позивачем строку позовної
давності відповідає вимогам ст. 259, ст.
267 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та умовам
укладеного між сторонами кредитного
договору, а саме, п. 5.5 Умов.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що він звернувся до суду в межах
строку позовної давності, що він не
сплинув, оскільки зобов'язання між
Банком та Позичальником відповідно до
частини 1 ст. 598 ЦК України не
припинилися, належного виконання
договору відповідач не здійснив, і
позивач має право на захист свого
порушеного права, є необгрунтованими.

Безумовно, сплив строку виконання
зобов'язання, як і неналежне виконання
зобов'язання, відповідно до ст. 598 ЦК
України не припиняє зобов'язання. Разом
з тим, законодавство обмежує строки
пред'явлення вимог з приводу
неналежного виконання зобов'язання,
встановлюючи позовну давність, а в
низці випадків спеціальну позовну
давність. При пропуску строку позовної
давності кредитор позбавляється
можливості реалізувати права, які
випливають з факту неналежного
виконання.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для скасування або зміни
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги немає, доводи
апеляційної скррги необгрунтовані і не
спростовують висновків суду, тому
відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Дружківського міського суду
Донецької області від 13 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: