Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/2001/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Павицької
Т.М.,

при секретарі судового

засідання
Ковальській Я.В.,

з участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк"

на рішення Малинського районного суду
від 27 жовтня 2014 року

у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на майно та
виселення,-

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ПАТ КБ „Приватбанк"
звернувся до суду з позовом. Позивач
просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 2837334 грн.59 коп. звернути
стягнення на квартиру АДРЕСА_1. При
цьому посилався на те, що відповідачка
виступила майновим поручителем
позичальника за кредитним договором ПП
„Лакмус" та передала зазначену
квартиру в іпотеку. Оскільки боржник
своїх зобов"язань за кредитним
договором не виконує, вважав, що з метою
погашення боргу слід звернути
стягнення на іпотечне майно.

Рішенням Малинського районного суду
від 27 жовтня 2014 року публічному
акціонерному товариству комерційний
банк „Приватбанк" відмовлено в
задоволенні позову до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на майно та
виселення у зв"язку зі спливом строку
позовної давності.

У поданій апеляційній скарзі Банк
порушує питання про скасування
зазначеного рішення з ухваленням
нового - про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.
Зокрема вважає, що строк звернення до
суду ним не пропущений, оскільки він
визначений сторонами кредитного
договору в п"ять років.

Розглянувши справу в межах доводів,
викладених в апеляційній скарзі, суд
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що за
кредитним договором від 23.09.2008 року ПП
„Лакмус" одержало в Банку кредит в сумі
500000 грн. на строк до 23 вересня 2009 року зі
сплатою 23% річних за користування
кредитом (а.с.17-22).

Майновим поручителем боржника
виступила відповідачка ОСОБА_3 Так,
згідно з договором іпотеки від 23
вересня 2008 року в забезпечення
виконання зобов"язань ПП „Лакмус" за
кредитним договором ОСОБА_3 передала в
іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.55-58).

Відмовляючи в позові про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд
дійшов обгрунтованого висновку про
пропуск позивачем строку звернення до
суду.

При цьому суд врахував, що вимоги
Банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виходячи з положень
ст.ст.33,39 Закону „Про іпотеку" є
правомірними, оскільки позичальник ПП
„Лакмус" своїх зобов"язань за
кредитним договором не виконував.

Разом з тим, пропуск позовної
давності для звернення до суду є
самостійною підставою для відмови в
задоволенні позову.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК відповідачка
в ході розгляду справи подала заяву про
застосування позовної давності
(а.с.72-76).

Вирішуючи спір, суд правильно вважав,
що згідно з ч.4 ст.3 Закону України „Про
іпотеку" іпотека має похідний характер
від основного зобов"язання і є дійсною
до припинення основного зобов"язання
або до закінчення строку дії
іпотечного договору.

При визначенні початку перебігу
строку позовної давності судом
встановлено, що договір іпотеки
закінчився 22 вересня 2009 року.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що єдиний мізерний платіж,
який за розміром не відповідає графіку
погашення заборгованості за кредитним
договором, здійснено позичальником у
жовтні 2008 року (а.с.10).

Отже, право на звернення до суду
виникло у Банку вже в листопаді 2008 року.
Проте, позов до суду подано лише у липні
2014 року - через 5 років і 8 місяців після
виникнення такого права.

За таких обставин суд правильно
вважав, що в позові слід відмовити саме
у зв"язку зі спливом строку позовної
давності.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Характер спірних правовідносин судом
першої інстанції визначений правильно.
Обставини справи судом з'ясовані повно
та всебічно. Зібраним у справі доказам
дана належна оцінка. Будь-яких
процесуальних порушень, які б давали
підстави для переоцінки доказів,
апеляційним судом не встановлено.

Оскаржуване рішення постановлено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його скасування відсутні.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" відхилити.

Рішення Малинського районного суду
від 27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: