Справа №485/3146/13-ц 13.03.2014 13.03.2014 13.03.2014
Провадження №22-ц/784/790/14
Суддя суду першої інстанції:
Доповідач апеляційного суду: Шаманська
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В.,
Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання -
Богатирьовій В.А.,

за участю: представників відповідача
- Крісанова С.Л., Козирєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

представника позивачки - ОСОБА_5

на рішення Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 3 лютого
2014 року, ухваленого за позовом

ОСОБА_6

до

приватного підприємства «СеОл-агро»

про стягнення заборгованості по
орендній платі,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_6
звернулася з позовом до приватного
підприємства «СеОл-агро» (далі -
ПП«СеОл-агро») про стягнення
заборгованості по орендній платі.

В обґрунтування своїх вимог
позивачка посилалась на те, що 2 січня
2011 року вона уклала з відповідачем
два договори оренди належних їй
земельних ділянок, площею 1,8 га та 2,25 га,
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
які розташовані на території
Баратівської сільської ради
Снігурівського району, про що в
Державному реєстрі земель вчинено
відповідні записи 29 березня 2012 року
строком на 10 років. За їх умовами
відповідач зобов'язався сплачувати
орендну плату у розмірі 428 грн. та 1042
грн., відповідно за кожну ділянку або 3%
від вартості земельної ділянки у строк
не пізніше 1 листопада кожного року.

Посилаючись на те, що за 2012 -2013 роки їй
недоплачена орендна плата, виходячи
із нової грошової оцінки земельних
ділянок та з урахуванням 0,2 % пені за
кожен день прострочення, позивачка
просила стягнути з відповідача 3037 грн.
78 коп. заборгованості по орендній
платі.

Заперечуючи проти позову, представник
відповідача посилався на належне
виконання договірних зобов'язань та
безпідставність позовних вимог.

Рішенням Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 3 лютого 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивачки, посилаючись на незаконність
та необґрунтованість судового рішення,
просив його скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників відповідача,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Так, спеціальним законом, що регулює
орендні земельні відносини та підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
є Закон України від 2 жовтня 2003 року
«Про оренду землі» (далі -Закон).

Відповідно до ст. 13 Закону за договором
оренди землі орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно зі ст. 21 Закону орендна плата на
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати на
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди. Обчислення розміру
орендної плати на землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.

Отже, розмір та умови оплати, указані в
договорі, не можуть суперечити чинному
на час укладення договору
законодавству.

Частиною 2 ст. 23 Закону передбачено, що
орендна плата на земельні ділянки, які
перебувають у власності фізичних та
юридичних осіб, переглядаються за
згодою сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є
власником двох земельних ділянок,
загальною площею 4,04 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, які розташовані на
території Баратівської сільської ради
Снігурівського району, та передані їй
на підставі одного Державного акту на
право приватної власності на землю,
виданого 22 червня 2001 року Баратівською
сільською радою народних депутатів
Снігурівського району (а.с.14).

2 січня 2011 року позивачка уклала з
відповідачем два договори оренди
земельних ділянок, згідно яких
передала у платне користування
відповідача земельну ділянку, площею 1,8
га, вартістю 14 284 грн. 16 коп., а також
земельну ділянку, площею 2,25 га,
вартістю 34 757 грн. 22 коп. (а.с. 4 -11).

Договори зареєстровані у відділі
Держкомзему Снігурівського району, про
що внесено відповідні записи до
Державного реєстру земель 29 березня 2012
року.

За умовами обох договорів відповідач
зобов'язався сплачувати орендну плату
у розмірі 428 грн. та 1 042 грн. відповідно,
або 3% від вартості земельних ділянок,
що на час укладання договорів і
складало вищезазначені суми, а всього
1470 грн. за дві ділянки, у строк не
пізніше 1 листопада кожного року, з
відрахуванням податку на доходи
фізичних осіб (пункт 7.7 договору).

Сторони визначили, що у разі невнесення
орендної плати у строки, визначені цим
договором, справляється пеня у розмірі
0,2% несплаченої суми за кожен день
прострочення (п.3.4 договору).

Звертаючись до суду та посилаючись на
наявність заборгованості по орендній
платі, позивачка вказувала, що за 2012 та
2013 роки вона отримала по 1 473 грн.
орендної плати за кожен рік, проте,
виходячи із нової загальної грошової
земельної ділянки 86 224,65 грн., яка була
незмінною протягом цих двох років,
вона недоотримала 1 113,74 грн. орендної
плати за кожен рік, тобто всього 2 227,48
грн., із такого розрахунку: 86 224,65 грн. х
3% - 1 473 грн. = 1113,74 грн. х 2 = 2227,48 грн.

До того ж, враховуючи вимоги пункту 3.4
договору, позивачка вважала, що в
межах заборгованості за 1 рік підлягає
застосуванню і 0,2 % пені саме на
прострочену суму 1113,74 грн., тому
загальний розмір заборгованості разом
з пенею становитиме 3 037,78 грн.

При цьому позивачка виходила з того,
що орендна плата повинна автоматично
змінюватися відповідачем в залежності
від нової грошової оцінки земельної
ділянки.

Між тим, умовами договору оренди
такого не передбачено.

Відповідно до пунктів 3.2; 8 договорів
оренди орендна плата може
переглядатися за згодою сторін, а за
відсутності згоди спір вирішується у
судовому порядку.

Позивачка не зверталася до
відповідача з питання перегляду
орендної плати.

Разом з тим, як вбачається з
матеріалів справи та відомостей про
отримання орендної плати, позивачка в
листопаді 2012 та 2013 років отримала
орендну плату по 1 251,20 грн., виходячи із
орендної плати, зазначеної у договорах
оренди 1 470 грн. (1 042 грн. + 428 грн. = 1470
грн.) за мінусом 15 % (220,50 грн. податку на
доходи фізичних осіб).

За такого, заборгованість по орендній
платі відсутня, тому суд обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

За такого, доводи апеляційної скарги
про те, що орендар під час виплати
орендної плати зобов'язаний
враховувати нормативно-грошову оцінку
землі на відповідний рік, є
безпідставними.

Крім того, постанова Кабінету
Міністрів України від 31 жовтня 2011 року
№ 1185 «Про внесення змін до Методики
нормативної грошової оцінки земель
сільськогосподарського призначення та
населених пунктів» щодо застосування
відповідних коефіцієнтів для
нормативно-грошової оцінки земель,
призводить до зміни з 1 січня 2012 року
річних сум податкових зобов'язань зі
сплати земельного податку та орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності, а також може
бути підставою для перегляду орендної
плати за земельні ділянки
сільськогосподарського призначення,
укладені з фізичними особами, а не для
автоматичної зміни умов договору
оренди та підвищення розміру орендної
плати.

Враховуючи викладене, колегія не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного сторонами рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивачки - ОСОБА_5 відхилити, а
рішення Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 3 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена
у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: