Провадження №2/761/8180/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:
Маліновської В.М.,

при секретарі
Лазоришинець К.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного Акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України» в особі філії АТ
«Укрексімбанк» в м. Києві про захист
прав споживача, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014р. ОСОБА_1 (Позивач) звернувся
до Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до Публічного
Акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі філії АТ «Укрексімбанк» в м.
Києві (Відповідач, Банк) про захист прав
споживача фінансових послуг.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
21 липня 2014р. між Позивачем та
Відповідачем було укладено договір
строкового банківського вкладу
«Класичний» № 57967-54129 в іноземній
валюті у розмірі 5 000 доларів США на
строк 52 дні до 11 вересня 2014р. Також, 25
липня 2014р. між Банком та Вкладником
було укладено на тих самих умовах ще
один договір строкового банківського
вкладу «Класичний» № 58158-54129 в
іноземній валюті у розмірі 5000 доларів
США на строк 52 днів до 15 вересня 2014р.
Відповідно до умов п.п.2.8., 2.11., 3.1.4., 3.4.1.,
3.4.9., 6.6. Договору Банк зобов'язаний зі
спливом строку вкладу повернути вклад
Вкладникові разом із нарахованими
процентами, належним чином, у валюті
вкладу, готівкою через касу банку.
Заздалегідь, 08 вересня 2014р. (а також 11
вересня 2014р.) Вкладником було подано до
Банку відповідні заяви про намір
отримати суми вкладів за договорами №
57967-54129 та № 58158-54129 з нарахованими за ним
відсотками - готівкою у касі, саме в
день повернення 11.09.2014р. (а також
15.09.2014р.). Проте, вклади не було
повернено Вкладникові в день
повернення у повному обсязі. Банк
відмовив Вкладникові у поверненні
вкладів у повному обсязі, посилаючись
на норми п.п.9 п.1 Постанови Правління
Національного банку України від
29.08.2014р. № 540 «Про введення додаткових
механізмів для стабілізації
грошово-кредитного та валютного ринків
України», Банк запропонував
Вкладникові виплатити вклади
частинами до 15000 грн. на добу в
еквіваленті. Позивач зазначив, що
всупереч положенням чинного
законодавства, Відповідач з 11 вересня
2014р. виплачував депозитні кошти
Позивачу частинами, а саме за Договором
№ 57967-54129: 11.09.2014р. - 1155,00 дол. США, 12.09.2014р. -
1155 дол. США, 13.09.2014р. - 1155,00 дол. США,
15.09.2014р. - 1155,00 дол. США, 16.09.2014р. - 417,48 дол.
США; за Договором № 58158-54129: 16.09.2014р. - 745,00
дол. США, 17.09.2014р. - 1146,00 дол. США, 18.09.2014р. -
1146,00 дол. США, 19.09.2014р. - 1110,00 дол. США,
20.09.2014р. - 887,34 дол. США. Таким чином,
зобов'язання з повернення вкладів
Позивача за договорами від 21.07.2014р. №
57967-54129, від 25.07.2014р. № 58158-54129 були
порушені Відповідачем, вклади було
повернуто частинами з порушенням
строків повернення, а тому виникло
передбачене ст. 612 ЦК України
прострочення боржника. Враховуючи
викладене, з урахуванням ст.ст. 625, 1061,
1070, 1073 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів» з
урахуванням Постанови Верховного Суду
України від 29.05.2013р. № 6-39цс13, Позивач
просив стягнути з Відповідача на свою
користь відсотки за користування
грошовими коштами у розмірі 4,25 доларів
США, три проценти річних на суму вкладу
у у розмірі 2,08 доларів США, пеню за
прострочення виконання зобов'язання у
розмірі 765,72 долари США, відшкодування
завданої моральної шкоди у розмірі 1
000,00 грн.

Відповідач надав суду заперечення на
позовну заяву (а.с.32-42), в яких зазначив,
що заявлені позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного, зокрема, згідно з умовами
п.п.3.2.2. п.3.2. договорів банківського
вкладу, укладених між Позивачем та
Відповідачем від 21.07.2014р. та від 25.07.2014р.,
Вкладник зобов'язується дотримуватись
правил Національного банку України про
порядок відкриття, закриття і
використання вкладних (депозитних)
рахунків. Відповідно до ч. 9 п.1
Постанови Національного банку України
від 29.08.2014р. № 540, уповноважені банки
зобов'язані обмежити видачу (отримання)
готівкових коштів в іноземній валюті з
поточних та депозитних рахунків
клієнтів через каси та банкомати в
межах 15000,00 грн. на добу на одного
клієнта в еквіваленті за офіційним
курсом Національного банку України. З
вищенаведеного вбачається, що НБУ
фактично встановив заборону банкам на
видачу готівкової іноземної валюти з
депозитних та поточних рахунків в
обсязі понад еквівалент у 15 тис. грн..
Положення п.4 Постанови встановлюють,
що постанова набирає чинності з 02.09.2014р.
та діє до 02.12.2014р., отже, мораторій на
видачу готівкової іноземної валюти з
депозитних та поточних рахунків в
обсязі понад еквівалент у 15 тис. грн..,
встановлений Постановою № 540, почав
діяти до дати закінчення строку
розміщення вкладу та діє до 02.12.2014р.
Разом з тим, відповідно до умов
укладених між сторонами договорів, не
передбачено чіткого обов'язку
Відповідача виплатити Вклад та
проценти нараховані на вклад протягом
одного дня та всією сумою, а відтак,
оскільки АТ «Укрексімбанк» з
дотриманням умов договорів
банківського вкладу та вимог актів
цивільного законодавства, виконало в
повному обсязі свої зобов'язання щодо
повернення вкладів та нарахованих
відсотків на вклади, правові підстави
для задоволення заявлених позовних
вимог відсутні. Зважаючи на той факт, що
видача Відповідачем Позивачу вкладу та
відсотків нарахованих на вклад
здійснювалось протягом декількох днів
в зв'язку з встановленням законодавчих
обмежень щодо граничної суми видачі
коштів в іноземній валюті через касу
банку, видача повної суми вкладу та
відсотків на вклад протягом декількох
днів не можна розглядати як утримання
Відповідачем коштів Позивача, відтак
вимога Позивача щодо стягнення з
Відповідача відсотків за користування
коштами у розмірі 4,25 доларів США та 2,08
доларів США не підлягає задоволенню.
Окрім того, Відповідач вважає, що
Позивач неправомірно нарахував пеню на
суму вкладу, що розміщувались на
вкладних (депозитних) рахунках,
відкритих відповідно до умов договорів
банківського вкладу, а також на
відсотки, які Відповідач нарахував
Позивачу, оскільки зобов'язання щодо
повернення вкладу та відсотків
нарахованих на вклад не являється
платою Позивача за послуги Відповідача
за договорами банківського вкладу, а
грошовим зобов'язанням Відповідача
перед позивачем у розумінні ст.ст. 509, 524,
533-535, 625 ЦК України, тому правові
підстави для нарахування пені за ч. 5 ст.
10 Закону України «Про захист прав
споживачів» відсутні. Разом з тим,
Відповідач зауважив, що визначення
Позивачем суми пені за прострочення
виконання зобов'язань у доларах США
суперечить вимогам чинного
законодавства України, оскільки
законодавство не передбачає
можливість стягнення пені, яке
являється засобом забезпечення
виконання грошового зобов'язання в
іноземній валюті. Щодо позовних вимог
про стягнення з Відповідача понесеної
моральної шкоди, останній зазначив, що
ні чинне законодавство України, ні
договори банківського вкладу, які були
укладені між сторонами, не
передбачають можливості та випадку
відшкодування банківською установою
моральної шкоди за несвоєчасне
виконання зобов'язання щодо повернення
вкладу, проте Законом України «Про
захист прав споживачів» чітко
визначено випадки в яких проводиться
виплата моральної шкоди, і до таких
випадків моральна шкода, про виплату
якої заявляє Позивач, не належить,
відтак, Позивачем не доведено
протиправність діяння Відповідача, що
виключає можливість стягнення
моральної шкоди. В зв'язку з
вищевикладеним Відповідач вважає, що
Позивачем не було доведено з
посиланням на належні та допустимі
докази в розумінні ст.ст. 58-60 ЦПК
України наявність підстав для
стягнення з Відповідача на користь
Позивача відсотків за користування
коштами, пені та моральної шкоди,
вимоги Позивача є незаконними та
необґрунтованими, оскільки Відповідач
при виконанні зобов'язань діяв в межах
чинного законодавства України, отже,
правові підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

В судовому засіданні Позивач підтримав
позовні вимоги та просив їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача - Кузьменко
Ю.С. проти позову заперечила та просила
відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши наявні матеріали справи,
повно і всебічно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази у їх сукупності, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, дійшов
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 21 липня 2014 року між
ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» та ОСОБА_1 було укладено
Договір строкового банківського
вкладу зі сплатою процентів після
закінчення строку вкладу «Класичний»
№ 5967-54129 (далі - Договір-1) (а.с.10-11), за
умовами якого Банк приймає від
вкладника або для Вкладника грошову
суму в розмірі 5 000,00 доларів США на
строк 52 календарних днів з терміном
одержання вкладу 11.09.2014р., та
зобов'язується виплатити Вкладнику
Вклад та проценти на вклад в розмірі 6,1%
річних на умовах та в порядку,
встановлених цим Договором.

Відповідно до п.п.1.1., 1.3. Договору-1 Банк
відкриває Вкладнику вкладний
(депозитний) рахунок № НОМЕР_4 для
збереження коштів, що прийняті Банком
від Вкладника або для Вкладника,
водночас, для обслуговування операцій
за Депозитним рахунком (зарахування та
виплати вкладу, процентів), обліку
вкладу на вимогу згідно з пунктом 2.10.
цього Договору, а також здійснення
інших операцій, передбачених чинним
законодавством України та цим
Договором, Банк одночасно з відкриттям
Депозитного рахунка відкриває
Вкладнику рахунок № 54129.

Разом з тим, судом встановлено, що 25
липня 2014р. між Позивачем та
Відповідачем було укладено на
аналогічних умовах Договір строкового
банківського вкладу зі сплатою
процентів після закінчення строку
вкладу «Класичний» № 58158-54129 (далі -
Договір-2) (а.с.12-13) за умовами якого Банк
приймає від вкладника або для
Вкладника грошову суму в розмірі 5 000,00
доларів США на строк 52 календарних днів
з терміном одержання вкладу 15.09.2014р., та
зобов'язується виплатити Вкладнику
Вклад та проценти на вклад в розмірі 6,1%
річних на умовах та в порядку,
встановлених цим Договором.

Відповідно до п.п.1.1., 1.3. Договору-2 Банк
відкриває Вкладнику вкладний
(депозитний) рахунок № НОМЕР_1 для
збереження коштів, що прийняті Банком
від Вкладника або для Вкладника,
водночас, для обслуговування операцій
за Депозитним рахунком (зарахування та
виплати вкладу, процентів), обліку
вкладу на вимогу згідно з пунктом 2.10.
цього Договору, а також здійснення
інших операцій, передбачених чинним
законодавством України та цим
Договором, Банк одночасно з відкриттям
Депозитного рахунка відкриває
Вкладнику рахунок № НОМЕР_2.

Пунктами 1.2. депозитних договір
встановлено, що Депозитний рахунок
закривається у день перерахування
коштів Вкладникові з Депозитного
рахунка на рахунок, вказаний у п.п.1.3.
цих Договорів або списання коштів з
Депозитного рахунка Вкладника з інших
підстав.

Кошти на депозитний рахунок вносяться
Вкладником готівкою або у
безготівковому порядку шляхом
перерахування з іншого вкладного
(депозитного) рахунка або з поточного
рахунка Вкладника (п.п.2.1. Договорів).

Згідно п.п.2.9., 2.10 Депозитних договорів
встановлено, що, якщо вкладник не
вимагає повернення Вкладу та процентів
на Вклад у термін одержання Вкладу, то,
строк, на який було внесено вклад,
вважається щоразу продовженим на
визначену в п.2.6. Договорів кількість
календарних днів. Якщо вкладник після
надання до Банку заяви про дострокове
повернення Вкладу та процентів на
Вклад (п.п.3.1.7. Договорів) не з'явився до
Банку для дострокового отримання
вкладу та/або суми нарахованих
процентів з Рахунка, визначеного п.1.3.
Договору, то такий вклад вважається
продовженим на умовах вкладу на вимогу.

Пунктом 2.11. Депозитних договорів
передбачено, що вклад та нараховані
проценти видаються вкладнику готівкою
через касу Банку чи перераховуються за
дорученням Вкладника на його поточний
або вкладний (депозитний) рахунок.

Судом встановлено, що Позивач
заздалегідь до терміну одержання
Вкладів за депозитними договорами,
08.09.2014р. та 11.09.2014р. звернувся до
Відповідача з письмовими заявами про
одержання суми вкладів та нарахованих
по ним процентам через касу Банку в
валюті вкладів за договором № 57967-54129
від 21.07.2014р. - 11.09.2014р. та за договором №
58158-54129 від 25.07.2014р. - 15.09.2014р. відповідно
(а.с.14-15).

11 вересня 2014р. та 15 вересня 2014р. Банком
було відмовлено Вкладникові в
поверненні Вкладу у повному обсязі за
депозитними договорами № 57967-54129 від
21.07.2014р. та № 58158-54129 від 25.07.2014р.
відповідно та запропоновано
останньому отримати суму вкладу
частинами, кожна частина у розмірі 15
000,00 грн. (в еквіваленті) в кожний
робочий день, у зв'язку з чим Позивачем
було подано до Відповідача відповідні
вимоги про повернення суми депозитного
вкладу (а.с.16-17).

Відповідно до виписки з ощадної книжки
по рахунку № НОМЕР_3 згідно депозитного
договору № 57967-54129 від 21.07.2014р. (а.с.18), при
настанні терміну повернення депозиту -
11.09.2014р. Відповідач перерахував суму
депозиту 5000,00 доларів США та
нарахованих процентів по вкладу 37,48
доларів США з депозитного рахунку на
рахунок Позивача на вимогу № НОМЕР_3.
Водночас, Відповідач керуючись
Постановою Національного банку
України від 29.08.2014р. № 540 «Про введення
додаткових механізмів для
стабілізації грошово-кредитного та
валютних ринків України», в термін
повернення депозиту виплатив Позивачу
лише частину вкладу в сумі 1 155,00 доларів
США, в подальшому Банк, керуючись
нормами зазначеної Постанови, виплатив
Позивачу 12.09.2014р. - 1 155,00 доларів США,
13.09.2014р. - 1 155,00 доларів США, 15.09.2014р. - 1 155,00
доларів США, 16.09.2014р. - 417,48 доларів США.

При настанні терміну повернення
депозиту по депозитному договору №
58158-54129 від 25.07.2014р. - 15.09.2014р., Відповідач
перерахував ОСОБА_1 на рахунок на
вимогу № НОМЕР_2 нараховані проценти за
договором банківського вкладу в сумі
34,46 доларів США, проте суму вкладу
(депозиту) на зазначений рахунок на
вимогу Банк перерахував тільки 16.09.2014р.
Разом з тим, Відповідач керуючись
Постановою Національного банку
України від 29.08.2014р. № 540 «Про введення
додаткових механізмів для
стабілізації грошово-кредитного та
валютних ринків України», виплатив
Позивачу 16.09.2014р. - 745,00 доларів США,
17.09.2014р. - 1 146,00 доларів США, 18.09.2014р. - 1 146,00
доларів США, 19.09.2014р. - 1 110,00 доларів США,
20.09.2014р. - 887,34 долари США, що
підтверджується випискою по рахунку №
НОМЕР_2 з 25.07.2014р. по 22.09.2014р. (а.с.19).

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується листом відповідача
від 24.09.2014 року за № 040-10/4389, на письмові
звернення позивача щодо отримання
своїх коштів з рахунку по закінченню
терміну дії вкладів відповідач,
посилаючись на положення п. 9 Постанови
правління НБУ «Про введення додаткових
механізмів для стабілізації
грошово-кредитного та валютних ринків
України» від 29 серпня 2014 року № 540,
відмовив у даному проханні позивача, а
саме, видати йому грошові кошти
готівкою одноразовою операцією у
відповідній валюті та сумі через касу
відділення банку, та повідомив
Позивача, що починаючи з 11.09.2014р. він
може отримувати готівку через касу
банку у межах до 15 000,00 грн. на добу в
еквіваленті за офіційним курсом НБУ
(а.с. 23-25).

22 вересня 2014 року у зв'язку з невиплатою
вкладів та нарахованих відсотків за
депозитними договорами в повному
обсязі при настанні терміну їх
повернення, Позивач звернувся до
Відповідача з претензійною заявою, в
якій вимагав розрахувати, нарахувати
та сплатити Вкладникові суми відсотків
за ставкою Договору за весь додатковий
строк користування проти волі
Вкладника коштами невиплачених частин
вкладів на підставі ст.ст. 1061, 1070, 1073 ЦК
України, суму пені за прострочення
зобов'язання відповідно до ч. 5 ст. 10
Закону України «Про захист прав
споживачів», суму майнової
відповідальності за прострочення
зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК
України, суму відшкодування немайнової
(моральної) шкоди у розмірі 1 000,00 грн.
(а.с.20-22).

Відповідно до вказаного п. 9 Постанови
правління НБУ «Про введення додаткових
механізмів для стабілізації
грошово-кредитного та валютних ринків
України» від 29 серпня 2014 року № 540
встановлено, що уповноваженні банки
зобов'язані обмежити видачу (отримання)
готівкових коштів в іноземній валюті з
поточних та депозитних рахунків
клієнтів через каси та банкомати в
межах 15 000 грн. 00 коп. на добу на одного
клієнта в еквіваленті за офіційним
курсом НБУ.

Разом з тим, ст. 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК
України визначено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України
встановлено, що обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Проте, представником відповідача не
надано до суду жодних доказів, з яких би
вбачалося, що фінансові операції щодо
видачі належних позивачу коштів,
облікованих на рахунку, зупиненні в
порядку, визначеному ст. 17 Законом
України «Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванню тероризму», як такі, що
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом

У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлено строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, вимог кодексу, актів
законодавства, а при відсутності таких
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад). Договором може бути
передбачено внесення грошової суми на
інших умовах її повернення.

При цьому, за договором банківського
вкладу незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором. Умова договору
про відмову від права на одержання
вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до положень ст.1061 ЦК України
банк виплачує вкладникові проценти на
суму вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу.
Проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунка
вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК
України).

Отже, з наведених норм Закону
вбачається, що вкладник за договором
банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061
ЦК України, вправі вимагати від банку
повернення здійсненого вкладу разом з
нарахованими процентами в будь-який
момент, а банк, отримавши відповідну
вимогу, повинен видати вклад у повному
обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 1070 ЦК України, за
користування грошовими коштами, що
знаходяться на рахунку клієнта, банк
сплачує проценти, сума яких
зараховується на рахунок, якщо інше не
встановлено договором банківського
рахунка або законом.

Як вбачається з правової позиції, яка
міститься в Постанові Верховного Суду
України від 29 травня 2013 року справа
№6-39цс13: зобов'язання сторін за
договором припиняються з моменту їх
належного виконання. Оскільки внесені
позивачем кошти у визначений договором
строк на його вимогу не повернуті, то це
дає право позивачеві на отримання
процентів за користування депозитними
коштами за період з дня витребування
вкладу до дня його фактичного
повернення, а також на отримання сум,
передбачених ч.1 ст. 625 ЦК України.

Згідно з ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Разом з тим, відповідно до п.п.6.1., 6.2.
Депозитних договорів, проценти на
Вклад нараховуються від дня,
наступного за днем надходження коштів
на Депозитний рахунок, до дня, який
передує поверненню Вкладу Вкладникові
або його списанню з Депозитного
рахунка з інших підстав, а проценти на
вклад на вимогу нараховуються від дня,
наступного за днем перерахування
коштів на Рахунок, зазначений у п.1.3.
Договору, до дня, який передує
поверненню Вкладу Вкладникові або його
списанню з Рахунка з інших підстав.
Процентна ставка на вклад на вимогу - 0,05
процентів річних (п.2.10 Договорів).

Судом встановлено, що Відповідач
всупереч положенням чинного
законодавства, в термін повернення
Вкладу та нарахованих на нього
відсотків не повернув Позивачу в
повному обсязі відповідні суми, а
здійснював їх виплату частинами, разом
з тим за договором № 57967-5412 від 21.07.2014р. в
термін одержання вкладу - 11.09.2014р.,
встановлений договором, Відповідач
перерахував вклад та нараховані
проценти з депозитного рахунку №
НОМЕР_4 на рахунок № НОМЕР_3, процентна
ставка за яким відповідно до умов
договору становить 0,05% річних,
водночас, за договором № 58158-54129 від
25.07.2014р. в термін одержання вкладу -
15.09.2014р. Відповідач перерахував з
депозитного рахунку № НОМЕР_1 на
рахунок № НОМЕР_2 тільки нараховані
проценти на суму вклад за відповідний
період, в той час як повернення
Позивачу суми вкладу шляхом
перерахування на рахунок № НОМЕР_2 було
здійснено Відповідачем тільки 16.09.2014р.

Таким чином, з урахуванням правової
позиції, яка міститься в Постанові
Верховного Суду України від 29 травня 2013
року справа №6-39цс13, суд дійшов
висновку, що Позивач має право на
отримання процентів за користування
депозитними коштами за період з дня
витребування вкладу до дня його
фактичного повернення, проте у розмірі
та на умовах, передбачених Депозитними
договорами для відповідного рахунку.
Як було зазначено вище, процентна
ставка для рахунка, який відкривається
для обслуговування операцій за
Депозитним рахунком становить 0,05%
річних, які відповідно до умов
договорів нараховуються від дня,
наступного за днем перерахування
коштів на відповідний рахунок до дня,
що передує поверненню вкладу
вкладникові.

Отже, за договором № 57967-54129 від 21.07.2014р.
заборгованість Відповідача перед
Позивачем по відсоткам, які мають бути
сплачені останньому з урахуванням
фактичного дня повернення депозиту
разом з нарахованими по ньому
процентам становить: 1) перша виплата
11.09.2014р. в сумі 1 155,00 доларів США не
обраховуються відсотками, оскільки
була повернута в термін одержання
депозиту, відповідно до умов договору;
2) друга виплата 12.09.2014р. в сумі 1 155,00
доларів США не обраховується
відсотками в силу вимог п.6.2.
Депозитного договору; 3) третя виплата
13.09.2014р. в сумі 1 155,00 доларів США
обраховується відсотками за умовами
п.2.10 договору за період затримки
виплати згідно умов п.6.2. Договору -
12.09.2014р. в сумі 0,0016 дол. США (1 155,00 дол. США
* 0,05%/100 * 1/365); 4) четверта виплата 15.09.2014р.
в сумі 1 155,00 доларів США обраховується
відсотками за умовами п. 2.10 договору за
період затримки виплати згідно умов
п.6.2. Договору - з 12.09.2014р. по 14.09.2014р. в
сумі 0,0047 дол. США (1 155,00 дол. США * 0,05%/100 *
3/365); п'ята виплата 16.09.2014р. в сумі 417,48
доларів США обраховується відсотками
за умовами п.2.10 договору за період
затримки виплати згідно умов п.6.2.
Договору - з 12.09.2014р. по 15.09.2014р. в сумі
0,0023 дол. США (417,48 дол. США * 0,05%/100 * 4/365).

За договором № 58158-54129 від 25.07.2014р.
заборгованість Відповідача перед
Позивачем по відсоткам, які мають бути
сплачені останньому з урахуванням
фактичного дня повернення депозиту
разом з нарахованими по ньому
процентам становить: 1) оскільки
повернення депозиту Позивачу шляхом
перерахування суми вкладу з
депозитного рахунку № НОМЕР_1 на
рахунок № НОМЕР_2 відбулось тільки
16.09.2014р., на суму вкладу підлягають
нарахуванню проценти за 1 день - 15.09.2014р.
відповідно до умов п.6.1. Договору за
процентною ставкою, визначеною п.2.7.
Договору, в сумі 0,84 долари США (5 000,00 дол.
США * 6,1%/100 * 1/365); 2) перша та друга виплати
в сумі 745,00 доларів США та 1 146,00 доларів
США, здійснені 16.09.2014р. та 17.09.2014р.
відповідно не обраховуються
відсотками в силу вимог п.6.2.
Депозитного договору; 3) третя виплата
18.09.2014р. в сумі 1 146,00 доларів США
обраховується відсотками за умовами
п.2.10 договору за період затримки
виплати згідно умов п.6.2. Договору -
17.09.2014р. в сумі 0,0016 дол. США (1 146,00 дол. США
* 0,05%/100 * 1/365); 4) четверта виплата 19.09.2014р.
в сумі 1 110,00 доларів США обраховується
відсотками за умовами п.2.10 договору за
період затримки виплати згідно умов
п.6.2. Договору - з 17.09.2014р. по 18.09.2014р. в
сумі 0,0030 дол. США (1 110,00 дол. США * 0,05%/100 *
2/365); 5) п'ята виплата 20.09.2014р. в сумі 887,34
долари США обраховується відсотками за
умовами п.2.10 договору за період
затримки виплати згідно умов п.6.2.
Договору - з 17.09.2014р. по 19.09.2014р. в сумі
0,0036 дол. США (887,34 дол. США * 0,05%/100 * 3/365).

Таким чином, за затримку виплати суми
Вкладу та нарахованих відсотків за
Договорами № 57967-54129 від 21.07.2014р. та №
58158-54129 від 25.07.2014р. з Відповідача на
користь Позивача підлягають стягненню
відсотки, нараховані в порядку та
розмірі, передбаченому зазначеними
договорами по день фактичного
повернення відповідного вкладу та
нарахованих відсотків в загальній сумі
0,02 долари США (0,0016 + 0,0047 + 0,0023 + 0,0016 + 0,0030 +
0,0036).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки заборгованість ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк»
перед позивачем обчислюється не в
національній валюті України, а в
іноземній валюті, то помісячний
інфляційний індекс не враховується, а
стягненню підлягають лише три відсотки
річних на суму основного боргу.

Отже, з відповідача підлягає до
стягнення на користь позивача 3% річних:
за Договором № 57967-54129 від 21.07.2014р. - 1)
перша виплата 11.09.2014р. в сумі 1 155,00
доларів США не обраховуються
відсотками, оскільки була повернута в
термін одержання депозиту, відповідно
до умов договору; 2) друга виплата
12.09.2014р. в сумі 1 155,00 доларів США
обраховується відсотками за період з
11.09.2014р. по 12.09.2014р. в сумі 0,09 долари США
(1155,00 * 3%/100 * 1/365); 3) третя виплата 13.09.2014р.
в сумі 1 155,00 доларів США обраховується
відсотками за період з 11.09.2014р. по
13.09.2014р. в сумі 0,19 долари США (1155,00 * 3%/100 *
2/365); 4) четверта виплата 15.09.2014р. в сумі 1
155,00 доларів США обраховується
відсотками за період з 11.09.2014р. по
15.09.2014р. в сумі 0,38 долари США (1155,00 * 3%/100 *
4/365); 5) п'ята виплата 16.09.2014р. в сумі 417,48
доларів США обраховується відсотками
за період з 11.09.2014р. по 16.09.2014р. в сумі 0,17
долари США (417,48 * 3%/100 * 5/365), а за
Договором № 58158-54129 від 25.07.2014р. - 1) перга
виплата 16.09.2014р. в сумі 745,00 доларів США
обраховується відсотками за період з
15.09.2014р. по 16.09.2014р. в сумі 0,06 долари США
(745,00 * 3%/100 * 1/365); 2) друга виплата 17.09.2014р. в
сумі 1 146,00 доларів США обраховується
відсотками за період з 15.09.2014р. по
17.09.2014р. в сумі 0,19 долари США (1146,00 * 3%/100 *
2/365); 3) третя виплата 18.09.2014р. в сумі 1 146,00
доларів США обраховується відсотками
за період з 15.09.2014р. по 18.09.2014р. в сумі 0,28
долари США (1146,00 * 3%/100 * 3/365); 4) четверта
виплата 19.09.2014р. в сумі 1 110,00 доларів США
обраховується відсотками за період з
15.09.2014р. по 19.09.2014р. в сумі 0,36 долари США
(1110,00 * 3%/100 * 4/365); 5) п'ята виплата 20.09.2014р.
в сумі 887,34 доларів США обраховується
відсотками за період з 15.09.2014р. по
20.09.2014р. в сумі 0,36 долари США (887,34 * 3%/100 *
5/365), а всього за обома Договорами на
загальну суму 2,08 долари США
(0,09+0,19+0,38+0,17+0,06+0,19+0,28+0,36+0,36).

Щодо вимог про стягнення з Відповідача
пені, передбаченої ч. 5 ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів»
за затримку повернення депозитного
вкладу та нарахованих по ньому
процентів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України
«Про захист прав споживачів», у разі
коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством. У разі
коли вартість роботи (послуги) не
визначено, виконавець сплачує
споживачеві неустойку в розмірі трьох
відсотків загальної вартості
замовлення. Сплата виконавцем
неустойки (пені), встановленої в разі
невиконання, прострочення виконання
або іншого неналежного виконання
зобов'язання, не звільняє його від
виконання зобов'язання в натурі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів»
встановлено, що оскільки Закон не
визначає певних меж своєї дії, судам
слід мати на увазі, що до відносин, які
ним регулюються, належать, зокрема,
ті, що виникають із договорів про
надання фінансово-кредитних послуг
для задоволення власних побутових
потреб громадян (у тому числі про
надання кредитів, відкриття й
ведення рахунків, проведення
розрахункових операцій, приймання і
зберігання цінних паперів, надання
консультаційних послуг). Відносини,
щодо захисту прав споживачів можуть
виникати також з актів законодавства
або з інших угод, які не суперечать
Закону.

Неустойка (штраф, пеня) стягується
лише тоді, коли це передбачено
укладеним сторонами договором чи
відповідним нормативним актом. Пеня
за порушення договору нараховується і
стягується у відсотковому відношенні
до суми заборгованості за кожний день
прострочки, в тому числі за святкові,
неробочі й вихідні дні (п.20 зазначеної
Постанови № 5 від 12.04.1996р.).

Разом з тим, судом установлено, що ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» надав позивачу послугу, яка
зводилася до прийняття ним від
позивача грошових сум з обов'язком
виплати процентів на них. Надання такої
послуги було оформлено укладеними
банком з позивачем договорами
банківських вкладів.

Після укладення цих договорів між
банком та позивачем виникли
зобов'язальні відносини, які
регулюються нормами зобов'язального
права та положеннями укладених
договорів банківських вкладів,
водночас, положення ч. 5 ст. 10 Закону
України "Про захист прав споживачів",
яка встановлює відповідальність
виконавця робіт (послуг) за її не
виконання в обумовлений договором
строк у вигляді сплати пені, виниклих
між сторонами відносин не регулюють, а
тому позовні вимоги про стягнення з
Відповідача на користь Позивача пені
за порушення строків повернення вкладу
та нарахованих по ньому процентів
задоволенню не підлягають.

Аналогічної правової позиції
дотримується Верховний Суд України у
Рішенні №6-29925св09 від 31 березня 2010 року
«Про стягнення коштів у зв'язку з
розірванням договору банківського
вкладу», яка в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для
застосування.

Щодо заявлених позивачем вимог про
відшкодування моральної шкоди, суд
виходить наступного.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України)
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2
ст. 16 ЦК України способами захисту
цивільних прав та інтересів є
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди, а також
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995р., із
подальшими змінами, «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
роз'яснено, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб. Моральна
шкода може полягати у моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження громадського життя,
настанні негативних наслідків.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995
року, обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

У підтвердження своїх моральних
страждань у зв'язку з неналежним
виконанням Відповідачем договірних
зобов'язань щодо повного та
своєчасного повернення суми вкладу та
нарахованих процентів, позивач
зазначив, що він був змушений додатково
та неодноразово (а саме дев'ять разів)
відвідувати Банк, витрачати свій час та
кошти на дорогу до Банку та від Банку,
вистоювати в чергах до економіста та до
кас, в результаті чого йому було
завдана моральну шкоду, яку він оцінює
в 1 000,00 грн.

Як при зверненні до суду, так і в ході
розгляду справи, позивачем не було
підтверджено допустимими доказами
факту заподіяння їй моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, а також, з чого
він виходив, оцінюючи шкоду у розмірі 1
000,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку
про неможливість задоволення цих
вимог, так-як вони не ґрунтуються на
вимогах закону, оскільки ні Договорами
строкового банківського вкладу, ні
законом, що регулює розглядувані
правовідносини не передбачено
відшкодування моральної шкоди у
випадку невиконання зобов'язання, а
тому суд відмовляє в задоволенні
позову в цій частині.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України,
якщо у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» у разі пред'явлення позову
про стягнення грошової суми в
іноземній валюті суду слід у
мотивувальній частині рішення навести
розрахунки з переведенням іноземної
валюти в українську за курсом,
встановленим Національним банком
України на день ухвалення рішення.

За таких обставин, оскільки судом
встановлено, що термін дії депозитних
договорів №№ 57967-54129 від 21.07.2014р., 58158-54129
від 25.07.2014р. закінчився 11.09.2014р. та
15.09.2014р. відповідно, а Відповідач
виконав свої зобов'язання щодо
повернення вкладу а нарахованих
відсотків в повному обсязі тільки
16.09.2014р. та 20.09.2014р., суд дійшов висновку,
що заявлені позовні вимоги ґрунтуються
на вимогах Закону, а тому підлягають
частковому задоволенню, а саме з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню відсотки за
користування грошовими коштами
відповідно до умов договорів в сумі 0,02
долари США, що за офіційним курсом НБУ
станом на 27.11.2014р. (100 дол. США = 1496,69 грн.)
становить 0,30 грн. та три проценти
річних в сумі 2,08 долари США, що за
офіційним курсом НБУ станом на 27.11.2014р.
(100 дол. США = 1496,69 грн.) становить 31,13 грн.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що посилання представника
відповідача на Постанову правління НБУ
«Про введення додаткових механізмів
для стабілізації грошово-кредитного та
валютних ринків України» від 29 серпня
2014 року № 540, як на підставу для відмови
позивачу у поверненні його коштів в
розмірі та в терміни, передбачені
укладеними між сторонами депозитними
договорами, є безпідставними, оскільки
в даному випадку правовідносини між
сторонами, в першу чергу, регулюються
законом та двостороннім договором,
укладеним між ними, а відмова в видачі
коштів порушує права позивача,
регламентовані, у тому числі, ст. 41
Конституції України. Більш того, згідно
вимог ч. 2 ст. 56 Закону України «Про
Національний банк України»
нормативно-правові акти НБУ, у тому
числі постанови Правління
Національного банку, не можуть
суперечити законам України та іншим
законодавчим актам України.

Відповідно до ст.88 ЦПК України та
мінімальної ставки судового збору за
майнову вимогу згідно Закону України
«Про судовий збір» з відповідача на
користь держави підлягають стягненню
судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 41
Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 319, 386,
525, 526, 530, 533, 610, 612, 625, 1058, 1060, 1061, 1074, 1167 ЦК
України, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів» з урахуванням
Постанови Верховного Суду України від
29 травня 2013 року справа №6-39цс13,
Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995
року, Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів»,
Рішення Верховного Суду України
№6-29925св09 від 31 березня 2010 року «Про
стягнення коштів у зв'язку з
розірванням договору банківського
вкладу», ч. 2 п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі», та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64,
88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
Акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі філії АТ «Укрексімбанк» в м.
Києві про захист прав споживача -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного Акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі філії АТ «Укрексімбанк» в м.
Києві на користь ОСОБА_1 відсотки за
користування грошовими коштами
відповідно до умов депозитних
договорів №№ 57967-54129 від 24.07.2014р., 58158-54129
від 25.07.2014р. в сумі 0,02 долари США, та 3%
(три проценти) річних за прострочення
виконання зобов'язань по депозитним
договорам №№ 57967-54129 від 24.07.2014р., 58158-54129
від 25.07.2014р. в сумі 2,08 долари США, а
всього 2,10доларів США.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного Акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» на
користь держави судовий збір в розмірі
243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: