У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської
області у складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів - Кеміня М.П.,
Джуги С.Д.,

при секретарі - Свіді
Г.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, що діє від імені ОСОБА_3, на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 23 жовтня 2013 року справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми
боргу.

Позовні вимоги обгрунтовував тим,
що 04 лютого 2010 року він, під розписку,
надав ОСОБА_3 в якості позики грошові
кошти в розмірі 70 000 грн., які останній
зобов'язався повернути до 22 серпня 2010
року. У зв'язку із потребою коштів для
лікування, ним було пред'явлено усну
вимогу до ОСОБА_3 про повернення суми
боргу. Частину боргу в розмірі 20 000 грн.
відповідач повернув, а іншу частину - 50
000 грн. не повертає, від сплати частини
боргу ухиляється. В зв'язку з чим
просив стягнути з відповідача суму
боргу у розмірі 50 000 грн. та судові
витрати по справі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 23 жовтня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено.

На дане рішення представник
відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
першої інстанції змінити, доповнивши
його умовою про відстрочення сплати
боргу до червня 2014 року. В
обґрунтування апеляційної скарги
вказує, що відповідач має на утриманні
двох малолітніх дітей, крім того кошти
йому вкрай необхідні для лікування
брата.

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З матеріалів справи встановлено, що 04
лютого 2010 року ОСОБА_3 під розписку в
якості позики отримав від ОСОБА_4
грошові кошти в розмірі 70 000 грн., які
зобов'язався повернути до 22 серпня 2010
року (а.с. 6).

У зв'язку з потребою коштів для
лікування ОСОБА_4 було пред'явлено усну
вимогу про повернення боргу, на яку
ОСОБА_3 відреагував, повернувши частину
боргу в розмірі - 20 000 грн., а іншу
частину - 50 000 грн. не повертає, від
сплати частини боргу ухиляється.

Згідно ст.ст. 526,527,530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок у встановлений в зобов'язанні
термін його виконання.

Встановлено, що ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання в повному обсязі не
виконав, в обумовлений між сторонами
строк частину боргу не повернув.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Вимога апелянта, щодо відстрочення
сплати боргу до червня 2014 року, не
підлягає задоволенню, оскільки така не
була заявлена ним в суді першої
інстанції, а тому не може бути
предметом розгляду в суді апеляційної
інстанції, оскільки відповідно до ч.1
ст.303 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, що у відповідності до
положень ст. 308 ЦПК України є підставою
для відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

На підставі наведенного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє від
імені ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 23 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

С у д д і:

Кемінь М.П. Боднар О.В.
Джуга С.Д.