Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/871/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Адаменко І. М.
Доповідач Чорнобривець О. С.
УХВАЛА

Іменем України

18.03.2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої - судді
Чорнобривець О.С.

суддів - Кіселика
С.А.

Кодрула
М.А.

за участю секретаря- Кечкіна
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 03
лютого 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до селянського
(фермерського) господарства "Восход"
про визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним,-

встановила :

Рішенням Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 03
лютого 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_3 до
селянського (фермерського)
господарства "Восход" про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним.

В апеляційній скарзі позивач
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції через
невідповідність висновку суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
та просить ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

У судовому засіданні суду
апеляційної інстанції позивач та її
представник ОСОБА_4 доводи апеляційної
скарги підтримали.

Представники відповідача - голова
СФГ „Восход" Кривенко І.І. та Коваленко
Н.О. заперечували проти доводів
апеляційної скарги, просили залишити
рішення суду без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Суд першої інстанції встановив і
матеріалами справи підтверджується, що
25 травня 2011 року між позивачем та СФГ
„Восход" укладено договір оренди
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення,
яка розташована на території
Кетрисанівської сільської ради та
належить позивачу на праві власності,
що підтверджується державним актом на
право приватної власності на землю.
Договір оренди землі зареєстрований у
відділі Держкомзему у Бобринецькому
районі, про що у реєстрі 06.07.2012 року
вчинено запис.

Вказуючи про невідповідність
договору оренди вимогам ст.15 Закону
України "Про оренду землі", позивач
посилалась на відсутність у договорі
умов збереження стану об"єкта оренди та
умов передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, які законом
визначені як істотні, що на думку
позивача порушує її право власника та
є безумовною підставою для визнання
недійсним укладеного договору.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що підстави для визнання
договору оренди землі недійсним,
відсутні.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду.

Вирішуючи спір, суд правильно
керувався нормами земельного
законодавства, якими врегульовані
правовідносини сторін, нормами
цивільного законодавства щодо
дійсності правочину та здійснення
права на захист цивільних прав та
інтересів осіб, які звернулися до суду,
регламентованих у главі 3 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
"Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року №
161-ХІУ , в редакції на час укладення
договору оренди, істотними умовами
договору оренди землі, окрім інших, є
також умови збереження стану об"єкта
оренди та умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

Оцінюючи оспорюваний позивачкою
договір на предмет його дійсності, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
укладеним договором сторонами
визначені умови збереження стану
об'єкта оренди, про що у пункті 17
сторонами зазначено „ додержання умов
договору".

Як убачається, пунктом 16 цього договору
на орендаря покладений обов'язок
використання земельної ділянки за
цільовим призначенням, а пункт 21
договору зобов'язує орендаря до
збереження об'єкту оренди без
погіршення.

Наведене спростовує доводи
позивача в цій частині позову.

Крім того, правильним є посилання
суду на те, що законодавством
визначено загальнообов'язкові для
власників землі та землекористувачів
норми щодо охорони та збереження
земель, яки встановлені, зокрема, у
розділі VІ Земельного кодексу України,
розділі VI Закону України "Про охорону
земель", ст. 29 Закону України "Про оренду
землі".

Судом встановлено, що договір не
містить умов передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

В той же час, матеріали справи
свідчать про те, що відповідачем було
запропоновано позивачу укласти
додаткову угоду, якою внести зміни до
укладеного договору і визначить умови
передачи орендованої земельної
ділянки у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки за її, орендооавця.,
письмовою згодою(а.с.98).

У судовому засідання суду
апеляційної інстанції позивачка
ОСОБА_3 підтвердила наявність таких
обставин, а також її відмову від
пропозиції щодо зміни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України визначено право кожної особи
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

З урахуванням наведених норм суд
правильно виходив з того, що в порядку
цивільного судочинства підлягає
захисту саме порушене право.

Позивачкою не доведено яким
чином та саме в чому полягає порушення
її законних прав, як власника та
орендодавця земельної ділянки,
укладеним договором.

За таких обставин у суду першої
інстанції не було правових підстав для
задоволення позову.

Суд першої інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду і не дають підстав для
висновку про порушення судом норм
матеріального або процесуального
права.

Таким чином, рішення суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст.308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 03 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: