Провадження по справі № 4-с/752/1/14
У Х В А Л А

Іменем України

31.01.2014 року Голосіївський районний суд
міста Києва у складі:

головуючого судді Калініченко Л.С.,

при секретарі Руденко М.М., Левіт Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приват Лізинг» на
дії старшого державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві Качури Людмили
Володимирівни, стягувачі: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И
В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Приват Лізинг»
звернулось до суду зі скаргою на дії
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві Качури Л. В.,
просить визнати протиправними дії та
скасувати постанову старшого
державного виконавця ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві Качури
Л.В. від 24.09.2012р. про накладення арешту
на кошти в розмірі 924 556,40 гривень на
рахунках, що належать боржнику ТОВ
«Приват Лізинг», по зведеному
виконавчому провадженню №33243868, а також
зупинити проведення виконавчих дій.

В обґрунтування своїх вимог скаржник
посилається на те, що постанова
державного виконавця від 26.06.2012 про
приєднання виконавчого провадження
№32703458 про стягнення з ТОВ «Приват
Лізинг» на користь ОСОБА_3 420 162 грн. у
зведене виконавче провадження №33243868
не відповідає Інструкції з організації
примусового виконання рішень (Наказ
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№512/5), оскільки не містить всіх
необхідних реквізитів.

Державний виконавець не мав законних,
на думку скаржника, підстав для
об'єднання виконавчих проваджень,
оскільки станом на 26.06.2012 р. вони були
зупинені і поновлення виконавчого
провадження відбулось 19.09.2012 р.

Оскільки об'єднання виконавчих
проваджень у зведене відбулось без
законних підстав, то і постанова про
накладення арешту на кошти Товариства
від 24.09.2012 р., на думку боржника, є
незаконною.

Крім того, в обґрунтування зазначеної
скарги боржник зазначає, що при
накладенні арешту державним
виконавцем невірно була визначена
сума, що підлягає стягненню з
урахуванням виконавчого збору в
розмірі 10% від суми стягнення. Загальна
сума стягнення з врахуванням суми
судового збору в розмірі 10% від суми
боргу повинна становити 924356,40 гривень,
однак арешт був накладений на кошти в
сумі 924556,40 гривень.

В судовому засіданні представник ТОВ
«Приват Лізинг» підтримав вимоги за
скаргою та просив її задовольнити з
підстав, викладених у скарзі.

Державний виконавець - заступник
начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у. м
Києві Шпак Олександр Іванович у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення скарги, посилаючись на те,
що постанова про арешт коштів боржника
відповідає чинному законодавству.

Представник стягувачів заперечував
проти задоволення скарги з підстав,
викладених у його письмових
запереченнях. Послався на те, що
виконавчі провадження були об'єднані у
зведене виконавче провадження
відповідно до вимог чинного
законодавства, постанова про арешт
коштів боржника є законною, сума
стягнення визначена обґрунтована і
складається з суми, присудженої
стягувачам, виконавчого збору та
витрат на проведення виконавчих дій.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
матеріали виконавчого провадження, суд
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконання
рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 23.11.2011 у справі №2-1782/2011
21 травня 2012 року судом видано
виконавчий лист № 2-1782/11 про стягнення з
ТОВ «Приват Лізинг» на користь ОСОБА_2
грошових коштів у сумі 420 162 грн. та
виконавчий лист № 2-1782/11 про стягнення з
ТОВ «Приват Лізинг» на користь ОСОБА_3
грошових коштів у сумі 420 162 грн.

За заявами представника стягувачів
старшим державним виконавцем ВДВС
Голосіївського РУЮ в м. Києві Качурою
Л.В. на виконання вказаних виконавчих
листів 25 травня 2012 року винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження №32703790, стягувачем у якому
є ОСОБА_2, та постанову про відкриття
виконавчого провадження №32703458,
стягувачем у якому є ОСОБА_3

Постановами державного виконавця від 21
червня 2012 року виконавчі провадження
№32703458 та №32703790 були зупинені на
підставі ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 червня 2012 року.

26 червня 2012 року державним виконавцем
постановлено об'єднати виконавчі
провадження №32703458 та №32703790 у зведене
виконавче провадження №33243868.

Постановами державного виконавця від
19.09.2012 виконавчі провадження №32703458 та
№32703790, що входять до зведеного
виконавчого провадження, було
поновлено на підставі ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12.09.2012.

Постановою державного виконавця від
24.09.2012 по зведеному виконавчому
провадженню №33243868 накладено арешт на
кошти в розмірі 924556,40 гривень на
рахунках, що належать боржнику ТОВ
«Приват Лізинг».

Посилання скаржника на те, що державним
виконавцем було порушено норми Закону
України «Про виконавче провадження»
під час винесення постанови від 26
червня 2012 року щодо приєднання
виконавчого провадження №32703458 до
зведеного виконавчого провадження
№33243868, і що тягне і незаконність
постанови про накладення арешту на
грошові кошти боржника, є
безпідставними з огляду на таке.

Постанова про об'єднання виконавчого
провадження від 26 червня 2012 року
містить усі реквізити, які передбачені
у пункті 1.5.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
виконавче провадження» заходами
примусового виконання рішень є:
звернення стягнення на майно боржника;
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; вилучення у боржника і
передача стягувачеві певних предметів,
зазначених у рішенні; інші заходи,
передбачені рішенням.

Згідно з ч. 4 ст. 39 вказаного закону,
протягом строку, на який виконавче
провадження зупинено, виконавчі дії не
провадяться. Накладений державним
виконавцем арешт на майно боржника, у
тому числі на кошти на рахунках і
вкладах боржника у банках та інших
фінансових установах, не знімається. У
період зупинення виконавчого
провадження державний виконавець має
право звертатися до суду в порядку,
встановленому цим Законом, а також
вживати заходів щодо розшуку боржника
(його майна) або перевірки його
майнового стану.

Крім того, пунктом 1 ст. 33 закону
передбачено, що у разі, якщо в органі
державної виконавчої служби відкрито
кілька виконавчих проваджень щодо
одного й того самого боржника, вони
об'єднуються у зведене виконавче
провадження.

Таким чином, зупиняється здійснення
заходів щодо примусового виконання
рішення, а приєднання одного
виконавчого провадження, в тому числі
зупиненого, до зведеного виконавчого
провадження відносно одного боржника є
дією процесуального характеру, яка
відбувається у ході виконання рішення
в цілому, до того ж спрямованою на
раціоналізацію роботи державного
виконавця та передбаченою Законом
України «Про виконавче провадження».

Суд приходить до висновку, що дії
державного виконавця щодо винесення
постанови про об'єднання виконавчих
проваджень № 32703458 та № 32703790 у зведене
були правомірними.

Також, суд не приймає до уваги
посилання боржника на те, що державним
виконавцем невірно визначена сума, на
яку накладено арешт оскаржуваною
постановою державного виконавця, з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі якщо в
органі державної виконавчої служби
відкрито кілька виконавчих проваджень
про стягнення коштів з одного боржника,
вони об'єднуються у зведене виконавче
провадження і на майно боржника
накладається арешт у межах загальної
суми стягнення, виконавчого збору і
можливих витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про
виконавче провадження», витрати
органів державної виконавчої служби,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження. Про стягнення з боржника
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби.

В матеріалах виконавчого провадження
наявні дві постанови державного
виконавця, винесені 12.02.2013, про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій. Загальна
сума стягуваних витрат згідно з
постановами державного виконавця
становить 200 грн.

Отже, сума у 924 556,40 грн., на яку накладено
арешт оскаржуваною постановою
державного виконавця, складається з
коштів на користь стягувачів, сума яких
становить 840 324 грн.), виконавчого збору
у сумі 84 032,40 грн. та 200 грн. витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій. Таким
чином, державним виконавцем
обґрунтовано накладено арешт на
вказану суму.

Не підлягає задоволенню скарга і в
частині вимог скаржника щодо зупинення
виконавчого провадження, так як в силу
Закону України «Про виконавче
провадження» вирішення зазначеного
питання відноситься до компетенції
державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України,
якщо оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

З урахуванням вищевикладеного суд
приходить до висновку, що вимоги скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приват Лізинг» на
дії старшого державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві Качури Людмили
Володимирівни, є необґрунтованими,
недоведеними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 383- 387 ЦПК України,
суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Приват
Лізинг» на дії старшого державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві Качури Людмили Володимирівни,
стягувачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали до Апеляційного суду м.
Києва через Голосіївський районний суд
м. Києва.

Суддя