Справа № 159/1190/14-ц
Провадження № 2/159/423/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
24 квітня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

в складі головуючого - судді
Панасюка С.Л.,

за участю секретаря
Віндюк Н.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ковелі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до
суду.

Вимоги обґрунтовані тим, що 07 грудня 2013
року сталася дорожньо-транспортна
подія з участю належного позивачу
автомобіля, який використовувався як
маршрутний мікроавтобус і яким за
угодою з позивачем керував відповідач.
Останній повідомив про це позивача,
який прибув на місце пригоди. В ході
переговорів з власником іншого
автомобіля ОСОБА_5 була досягнута
домовленість, що останньому за рахунок
відповідача, який на той час вважав
себе винним в автопригоді, будуть тут
же, на місці, відшкодовані збитки в сумі
80000 грн. Ініціатором такої домовленості
був відповідач. Він же настояв на
вирішенні проблеми без складання
міліцією, яка прибула на місце пригоди,
відповідних документів та без участі
страхових компаній. Оскільки
відповідач зумів зняти в той же день з
рахунків у банку лише близько 14000 грн.,
суму яка залишилась, позичив йому
позивач, а саме, привіз за
посередництвом свого сина ОСОБА_6 на
місце пригоди 8000 доларів США, які і були
передані ОСОБА_5 разом з 14-ма тисячами
гривень. Домовленість між позивачем та
відповідачем щодо позичання 8000 доларів
США була тут же оформлена розпискою,
яку останній передав позивачу. Однак,
через якийсь час позивачу через
сторонніх стало відомо, що відповідач
не збирається повертати йому позичені
гроші і шукає способи цього не робити.
Від переговорів відповідач відмовився,
що змусило позивача направити йому
поштою претензію та звернутись до суду.
До цього часу борг відповідач не
повернув і настоює, що нічого позивачу
не винен. Позивач, збільшивши розмір
позовних вимог після врахування
курсової різниці долара США до гривні
станом на 23 квітня 2014 року, просить
стягнути з відповідача в його користь
95020 гривень та судові витрати у справі.

Відповідач позов не визнав повністю і
пояснив, що дійсно керував автомобілем
позивача під час вчинення
дорожньо-транспортної пригоди з
автомобілем ОСОБА_5 Повідомив про це
позивача. Той прибув на місце пригоди і
настояв на вирішенні проблеми без
міліції та страхових компаній шляхом
переговорів з ОСОБА_5 Він погано себе
почував після автопригоди, а тому
недостатньо розумів, що відбувається,
писав якісь папери, їздив знімати з
банкомата гроші. Близько 14000 гривень
він дійсно зняв з свого рахунку в банку
і віддав їх позивачу. 8000 доларів США він
у позивача не позичав, хоча не
заперечує, що розписку про них писав.
Вважає, що в автопригоді винен ОСОБА_5
Позивач та ОСОБА_5 змовились між собою і
намагаються видурити з нього гроші,
яких у нього, до того ж, немає, що змушує
його до позичань. Просить у позові
відмовити.

Позов слід задовольнити частково.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що 07 грудня 2013 року
сталася дорожньо-транспортна подія з
участю належного позивачу автомобіля,
який використовувався як маршрутний
мікроавтобус і яким за угодою з
позивачем керував відповідач. Останній
повідомив про це позивача, який прибув
на місце пригоди. В ході переговорів з
власником іншого автомобіля ОСОБА_5
була досягнута домовленість, що
останньому за рахунок відповідача,
який на той час вважав себе винним в
автопригоді, будуть тут же, на місці,
відшкодовані збитки в сумі 80000 грн.
Ініціатором такої домовленості був
відповідач. Він же настояв на вирішенні
проблеми без складання міліцією, яка
прибула на місце пригоди, відповідних
документів та без участі страхових
компаній. Оскільки відповідач зумів
зняти в той же день з рахунків у банку
лише близько 14000 грн., суму яка
залишилась, позичив йому позивач, а
саме, привіз за посередництвом свого
сина ОСОБА_6 на місце пригоди 8000 доларів
США, які і були передані ОСОБА_5 разом з
14-ма тисячами гривень. Домовленість між
позивачем та відповідачем щодо
позичання 8000 доларів США була тут же
оформлена розпискою, яку останній
передав позивачу. Однак, через якийсь
час позивачу через сторонніх стало
відомо, що відповідач не збирається
повертати йому позичені гроші і шукає
способи цього не робити. Від
переговорів відповідач відмовився, що
змусило позивача направити йому поштою
претензію та звернутись до суду. До
цього часу борг відповідач не повернув
і настоює, що нічого позивачу не винен.

Зазначені обставини підтверджені
показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, розпискою відповідача з
доповненням до неї, які надав позивач,
чотирма фотографіями місця
дорожньо-транспортної пригоди, листом
Ковельського МВ УМВС України у
Волинській області № 93 від 03 лютого 2014
року, наданими відповідачем
роздруківками руху коштів по його
рахунках у ПриватБанку, з яких видно, що
він дійсно знімав кошти з банкоматів у
день дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач не надав доказів, які б
спростували вказані докази або ж
довели існування інших обставини.

Свідок ОСОБА_9, яка була пасажиркою
мікроавтобуса, відразу залишила місце
пригоди і їй невідомо як розвивалися
події далі. Її показання доводи
позивача не спростовують.

Твердження відповідача, що він
недостатньо розумів, що відбувається
через травму голови, яку отримав під
час пригоди, не доведені ним.

Жоден з свідків, які були допитані, не
помітив якихось, зумовлених травмою,
відхилень у поведінці відповідача,
його реакціях, неадекватності його
поведінки. За твердженнями свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 дії відповідача
були спрямовані на залагодження
проблеми, саме від нього виходили
ініціативи у вирішенні проблеми без
міліції і страхових компаній, а не від
позивача. ОСОБА_7 ствердив, що
відповідач сам знімав кошти з
банкомату, що той визнав і сам. Ця
обставина, до речі, також вказує на
адекватний стан відповідача, оскільки
зняття коштів з банкомату є доволі
складною процедурою, яка потребує
цілеспрямованих зусиль і розуміння
того, що відбувається.

Наданий відповідачем лікарсько
консультативний висновок від 02.01.2014
року не доводить вказане його
твердження. До лікаря відповідач
звернувся лише 13 грудня 2013 року, тоді
коли подія відбулася 07 грудня 2013 року.
Якби пригода вплинула на здоров'я
відповідача, так як він пояснює, таке
звернення відбулося б раніше. До того ж,
ніяких істотних тілесних ушкоджень на
голові відповідача після пригоди
допитані свідки не помітили і він на
них не скаржився.

На адекватний стан відповідача вказує
також зміст та форма написаної ним
розписки та доповнення до неї.

Не доведені також твердження
відповідача про обман зі сторони
позивача та іншого учасника пригоди
ОСОБА_5, зловмисну домовленість між
ними або ж інші обставини, які могли
негативно вплинути на його
волевиявлення.

Свідок ОСОБА_5 такі твердження
категорично спростував, показавши, що
ініціативу в переговорах про
залагодження проблеми виявляв саме
відповідач, в тому числі це стосується
участі у подіях міліції та страхових
компаній. Ніхто не заважав відповідачу
вимагати документування пригоди
працівниками міліції, залучення
представників страхових компаній. Його
самого влаштовував і такий варіант.
Однак, саме відповідач настояв на тому,
щоб обійтися без міліції і страхових
компаній. Зійшлися на сумі у 80000 грн.
Він, оцінивши приблизні витрати на
ремонт автомобіля, погодився. У
відшкодування збитків він отримав 8000
доларів США і залишок в гривнях -
близько 14000 грн. Відповідач активно
займався цими питаннями: вів
переговори, навіть пропонував
заплатити більше, якщо ремонт
обійдеться дорожче, ніж 80000 грн. Гроші
передавались йому в споруді поблизу
місця пригоди, де зібрались усі, в тому
числі і відповідач. Долари привіз
ОСОБА_6, гривні - відповідач. Після того
як він отримав гроші, відповідач разом
з іншими залишився писати розписки.

Показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6 також
не підтверджують будь-яких хиб
волевиявлення відповідача чи змови
проти нього.

Не довів відповідач також того, що
пригода сталася з вини ОСОБА_5 Фото з
місця пригоди такої вини не
підтверджують, сама поведінка
відповідача після пригоди свідчить про
те, що на той час він відчував себе
винним (не настояв на документуванні
пригоди працівниками міліції, які вже
були присутні на місці пригоди, виявив
ініціативу залагодити проблему
грошима на місці, вчиняв активні дії
заради цієї мети).

Закон не передбачає врахування
майнового стану боржника за договором
під час виконання зобов'язань за ним. Не
передбачав такого врахування і
укладений сторонами договір позики.
Тому покликання відповідача на важкий
матеріальний стан суд відхиляє.

Отже, в судовому засіданні доведено, що
між сторонами був укладений договір
позики грошей в сумі 8000 доларів США,
позивач передав гроші у розпорядження
відповідача і він ними розпорядився,
спрямувавши їх на відшкодування
завданої його діями ОСОБА_5 шкоди.

Відповідач безгрошовості позики не
довів. Так само як не довів обставин,
які свідчать про недійсність чи
нікчемність договору позики.

З часу пред'явлення вимоги позивачем
повернути позику у будь-якому випадку
минуло понад тридцять днів. Відповідач
не повернув позику повністю. Більше
того, продовжує заперечувати свої
зобов'язання за договором позики.

Отже, у позивача виникло право вимагати
примусового стягнення з відповідача
суми позики.

Позивач просить стягнути позику у сумі,
яку вираховує з курсу продажу долара
США за гривні у банку, який його
обслуговує, станом на 23 квітня 2014 року.

Однак, такий підхід є не зовсім
правильним.

Необхідно послугуватись курсом,
встановленим Нацбанком України на день
постановлення рішення. Курс продажу
іноземної валюти банками може від
цього курсу істотно відрізнятись,
оскільки ті керуються різними
ринковими стратегіями. У будь-якому
випадку визначальним є курс НБУ, до
того ж, він на сьогодні дотримується
практики вільного курсоутворення
валют.

Станом на 24 квітня 2014 року НБУ
встановив курс 100 доларів США - 1138,4637
грн.

Отже, до стягнення в користь позивача
підлягають 91077 грн. 10 коп. (11,384637 х 8000).

Сплачений позивачем судовий збір, який
належить стягнути з відповідача,
складає 910 грн. 77 коп. Зайво сплачений
судовий збір може бути повернутий за
заявою позивача у встановленому
порядку.

Понесені позивачем витрати на правову
допомогу в сумі 2000 грн. слід також
стягнути в користь позивача. Справа
розглядалась з перервами кілька
судових засідань в сукупності понад
п'ять годин, відповідач не визнавав
позов, активно його заперечував, що
зумовило значний обсяг юридичних
послуг для захисту інтересів позивача.
Встановлений законом граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цьому випадку не перевищений.

Керуючись ст.ст.10, 60, 61, 209, 213, 214, 215, 223, 224,
233 ЦПК України, на підставі ст.ст.526, 1046,
1047, 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 91077
(дев'яносто одну тисячу сімдесят сім)
гривень 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1
понесені ним витрати на судовий збір та
правову допомогу в сумі 2910 (дві тисячі
дев'яносто десять) грн. 77 коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, - протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

ГОЛОВУЮЧИЙ
С.Л.ПАНАСЮК