У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 17 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що
вона є власником квартири АДРЕСА_1.
Вказувала, що 05 квітня 2012 року з вини
ОСОБА_5, ОСОБА_6 її квартиру було
затоплено.

Просила стягнути з відповідачів 15 127
грн. на відшкодування майнової шкоди та
7 тис. грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Заочним рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 05 грудня
2012 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_4 15 127 грн. на відшкодування
майнової шкоди та 1 тис. грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 17 грудня
2013 року заочне рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 05 грудня 2012 року
скасовано, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва на право власності від 04
січня 2000 року № 34139 (а.с. 6).

Згідно з актом ТОВ «КК
«КомЕнерго-Житомир» від 05 квітня
2012 року причиною залиття вказаної
квартири, що сталося 05 квітня 2012
року, зазначено залишення відкритим
крану гарячого водопостачання у
квартирі АДРЕСА_2, власниками якої є
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 10).

Відповідно до звіту № Н-17-04/12 від 17
квітня 2012 року внаслідок затоплення
ОСОБА_4 завдано майнову шкоду у розмірі
15 127 грн. (а.с. 47).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному об'ємі
особою, яка її завдала.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної
відповідальності необхідна наявність
складу правопорушення: а) наявність
шкоди, б) протиправна поведінка
заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок
між шкодою та поведінкою заподіювача,
г) вина.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У разі залиття, аварії квартир згідно з
п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків
та прибудинкових територій,
затверджених наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17 травня 2005 року № 76 складається
відповідний акт.

Акт від 05 квітня 2012 року не відповідає
вимогам, передбаченим у додатку 4
вказаних Правил, оскільки з ним не
ознайомлено мешканців квартир, які
стали учасниками залиття; при
складанні акта квартира АДРЕСА_2
обстежена не була.

Крім того, безпосередньо над
затопленою квартирою АДРЕСА_1
знаходиться квартира АДРЕСА_3, докази
обстеження якої матеріали справи не
містять. Її власник з претензією щодо
залиття до ОСОБА_5, ОСОБА_6 не звертався,
незважаючи на те, що належна
відповідачам квартира АДРЕСА_2
знаходиться над квартирою АДРЕСА_3.

Належними доказами у справі вина
відповідачів у завданні позивачці
майнової шкоди не встановлена, тому
апеляційний суд обґрунтовано відмовив
у позові.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 17 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євграфова Є.П.,
Журавель В.І.