АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/1787/14
Головуючий в першій інстанції -
Доповідач - Котушенко С.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення П'ятихатського
районного суду Дніпропетровської
області від 26 грудня 2013 року за позовом
прокурора П'ятихатського району
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Лихівської селищної
ради до ОСОБА_2, треті особи Державна
інспекція сільського господарства в
Дніпропетровській області,
П'ятихатська районна державна
адміністрація про відшкодування
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року прокурор
П'ятихатського району звернувся до
суду з позовом в інтересах держави в
особі Лихівської селищної ради до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. В
обґрунтування позову вказував на те, що
за результатами перевірки, проведеної
Державною інспекцією сільського
господарства в Дніпропетровській
області, встановлено самовільне
зайняття земельної ділянки площею 2.49
га із земель запасу Лихівської
селищної ради ОСОБА_2, котрий не має
будь-яких документів, які дозволяють
використання цієї ділянки, що є
порушенням вимог ст.125 ЗК України.

Посилаючись на те, що унаслідок
самовільного зайняття відповідачем
вказаної земельної ділянки державі
заподіяно шкоду у розмірі 2 423,03 грн.,
прокурор просив стягнути вказану суму
з відповідача на користь Лихівської
селищної ради.

Рішенням П'ятихатського районного суду
Дніпропетровської області від 26 грудня
2013 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування
рішення, як незаконного,
необґрунтованого, постановленого з
порушенням норм матеріального права та
про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу підлягаючою
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно із ст.125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Документи, що посвідчують право на
земельну ділянку, вказані в ст.126 ЗК
України (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
зокрема, право оренди земельної
ділянки посвідчується договором
оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Таким чином, відповідно до наведених
вимог закону обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність у цієї особи таких
документів є самовільним зайняттям
вказаної земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що
розпорядженням голови П'ятихатської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області №421-р-12 від 03
вересня 2012 року було надано дозвіл
ОСОБА_2 на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду площею 4.4 га пасовищ із
земель запасу сільськогосподарського
призначення на території Лихівської
селищної ради.

20 червня 2013 року посадовою особою
Державної інспекції сільського
господарства в Дніпропетровській
області було складено акт №230/24
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства. Даним актом
встановлено, що земельна ділянка
площею 2.49 га на території Лихівської
селищної ради використовується
відповідачем для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
без належним чином оформлених
документів на землекористування. В той
же день було внесено припис №185/24 про
усунення виявлених порушень, за які 27
червня 2013 року відповідача було
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Пізніше спеціалістом Державної
інспекції сільського господарства в
Дніпропетровській області було
визначено збитки, заподіяні внаслідок
використання відповідачем земельної
ділянки без договору оренди у розмірі 2
423,03 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що розрахунок розміру шкоди
проведено уповноваженою особою
відповідно до Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів від 25 липня 2007 року № 963.

При цьому суд не звернув уваги на
роз'яснення Пленум Верховного Суду
України викладене у п.14 постанови від 16
квітня 2004 року №7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» про те, що розміри збитків,
заподіяних власникам землі та
землекористувачам вилученням (викупом)
або тимчасовим зайняттям земельних
ділянок у встановленому порядку,
визначаються комісіями, створеними
Київською та Севастопольською
міськими, районними державними
адміністраціями, виконавчими
комітетами міських (міст обласного
значення) рад відповідно до Порядку
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам
(затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 19 квітня 1993 року
№284).

Розглядаючи справу, суд не з'ясував чи
створена у П'ятихатському районі
Дніпропетровської області така
комісія, чи розглядала вона питання про
визначення розміру збитків, заподіяних
внаслідок використання відповідачем
земельної ділянки без договору оренди
та чи затверджена вказана у позовній
заяві сума збитків рішенням органу
місцевого самоврядування.

При вирішенні позову про стягнення
збитків, суд у рішенні повинен навести
відповідні розрахунки, але такого
розрахунку суд не навів, не перевірив з
чого складається стягнута сума та не
зазначив період, за який вона
визначена.

Крім того, розглядаючи справу за
позовом прокурора в інтересах держави
в особі Лихівської селищної ради, суд
не звернув уваги на те, що Лихівська
селищна рада є неналежним позивачем у
справі.

У відповідності зі ст.80 ЗК України
суб'єктами права власності на землі
комунальної власності є територіальні
громади, які реалізують це право
безпосередньо або через органи
місцевого самоврядування.

Стаття 140 Конституції України
передбачає, що місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування, в тому числі
селищні ради.

Правове положення територіальних
громад визначає ст.6 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Враховуючи те, що суд не визначив
належного позивача, порушив норми
процесуального права, ухвалене у
справі рішення без змін залишатися не
може і підлягає скасуванню, як ухвалене
передчасно, з постановленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Частиною 3 ст.303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
виявлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення П'ятихатського районного суду
Дніпропетровської області від 26 грудня
2013 року скасувати, в задоволенні позову
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: