РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17624/13-ц

пр. № 2/759/746/14

18 березня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого- судді
Петренко Н. О.

при секретарі Литвиненко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності та ділової репутації

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
11.06.2008р. рішенням Святошинського
районного суду м. Києва шлюб між ним та
відповідачкою було розірвано. Не
зважаючи на це, протягом останніх 5
років після розлучення відповідачка
продовжує переслідувати позивача,
зводить на нього наклепи, звертається
до правоохоронних органів зі скаргами
та заявами про злочин з метою
дискредитувати позивача та нанести
шкоду його моральному та фізичному
здоров`ю. Регулярні виклики до органів
досудового слідства, дача показів та
пояснень, вислуховування незаслужених
профілактичних бесід призвели до того,
що у позивача окрім наслідків
перенесених інсультів розвинулися
гіпертонічна хвороба ІІІ ст. та ішемія
із прогресуючою стенокардією,
внаслідок чого в період з червня 2008р. по
жовтень 2013р. позивач тричі лікувався на
стаціонарі. Просить спонукати
відповідачку спростувати у засобах
масової інформації і в органах
досудового слідства Святошинського РУ
ГУ МВС України в м. Києві недостовірну
інформацію про позивача, яку вона
розповсюджувала. Стягнути з
відповідача на користь позивача
моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та
судовий збір по справі.

Позивач в судовому засіданні підтримав
позовні вимоги та наполягав на їх
задоволенні, оскільки відповідачка по
справі зводить на нього наклепи,
дискредитує його перед знайомими, у
зв'язку з чим значно погіршився стан
здоров`я, що призводить до моральних
страждань.

Представник відповідача судовому
засіданні заперечувала проти позовних
вимог посилаючись на те, що саме
позивач вчиняє відносно відповідачки
дії, які порочать її честь та гідність,
а саме під час її перебування в лікарні
з 02.07.2008р. по 11.07.2008р. після нанесення
позивачем їй середньої тяжкості
тілесних ушкоджень (вина якого
підтверджується постановою суду від
14.11.2013р.), розмістив від її імені на
сайті знайомств оголошення з
фотографією відповідачки, змісту, що
порочить її честь та гідність, з
кількістю переглядів даного
оголошення за місяць 697 осіб. Проте,
відповідачка, маючи дійсно честь та
гідність, не звертається до суду з
позовами про захист честі та гідності.
Позивач пред'являє до суду
безпідставні позовні вимоги, де
відповідачем зазначає ОСОБА_2, оскільки
всі справи розглянуті з рішенням про
відмову в задоволенні позовних вимог.
Як підставу для відшкодування
моральної шкоди позивач зазначає його
перебування на лікуванні з власними
хронічними хворобами, які не мають
жодного відношення до його позовних
вимог, а тому є безпідставними. Не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень ст. 10
Конвенції. Просить в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі, у разі відмови просить стягнути
з позивача судові витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката в
розмірі 1 859,48 грн.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що вони з
позивачем давно знайомі, разом
проходили військову службу, знає його
як добропорядну людину. В 2008р.
відповідачка телефонувала йому на
мобільний телефон та розповіла про те,
що позивач її побив, просила нічого не
говорити позивачу, бо він її вб`є.
Після телефонного дзвінка свідок
жодного разу з відповідачкою не
спілкувався та не зустрічався.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що з
відповідачкою він не знайомий, бачив її
один раз на корпоративі, у 2009р. вона
телефонувала йому на мобільний телефон
та розповіла, що ОСОБА_1 в родинному
колі негативно висловлювався про
нього.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що він є
сином позивача та йому відомо про те, що
відповідачка телефонувала родичам та
розповідала, що ОСОБА_1 її побив. Його
матір (перша дружина позивача) позивач
ніколи не ображав, інакше б він не
прийшов до суду давати свідчення.

Суд, дослідивши матеріали справи
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
від 26.06.2008р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
розірвано.

Постановою від 20.07.2008р. було відмовлено
в порушенні кримінальної справи за
ознакою ч. 1 ст. 129 КК України стосовно
ОСОБА_1

Постановою від 12.06.2009р. було відмовлено
в порушенні кримінальної справи
стосовно ОСОБА_1

Постановою від 26.01.2013р. кримінальне
провадження, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0002118 від 26.12.2012р. закрито у зв'язку
з відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення.

Відповідно до виписного епікризу
ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному
обстеженні і лікуванні
кардіологічному відділенні ГВКГ з
28.11.2008р. по 05.12.2008р., діагноз:
гіпертонічна хвороба ІІІ ст. ІХС.
Дифузний кардіосклероз. СН 0 ст.
Церебральний атеросклероз,
дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст.
Минуще ГПМК (1986р.) Подагричний артрит з
ураженням лівого І плесно-фалангового
суглоба, нестійка ремісія.

Згідно виписного епікризу ОСОБА_1
знаходився на стаціонарному
обстеженні та лікуванні з 04.08.2011р. по
18.08.2011р., діагноз: атеросклероз судин
головного мозку. Дисциркуляторна
енцефалопатія ІІ ст. Наслідки
повторних минучих гострих порушень
мозкового кровообігу за ішемічним
типом (1986, 1995р.р.) у вертебро-базилярному
басейні у вигляді стійких, помірно
виражених статокоординаторних
порушень. Стан після повторних
церебрально-судинних кризів (02.08. та
10.08.2011р.) у вертебро-базилярному
басейні. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст.
ІХС. Дифузний кардіосклероз, СН І ст.

Як вбачається з наданих доказів
позивач має хронічні хвороби, але
встановити причино-наслідковий зв'язок
між його хворобами та тим, що
відповідач розповіла знайомим про її
побиття та нанесла цим самим шкоду його
здоров`ю неможливо.

Відповідно до виписки з історії
хвороби амбулаторного хворого ОСОБА_2
проходила стаціонарне лікування з
02.07.2008р. по 11.07.2008р. з діагнозом струс
головного мозку.

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 14.11.2013р. кримінальну
справу по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1
ст. 122 КК України закрито у зв'язку із
закінченням строків давності.

Згідно вироку Святошинського
районного суду м. Києва від 20.05.2013р.
ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК
України та йому призначено покарання у
вигляді 1 (одного) року позбавлення
волі. На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування
покарання з випробуванням строком на 1
(один) рік. Було частково задоволено
цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 та
стягнуто з ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 10 000,00 грн. та матеріальну шкоду
в розмірі 19 723,02 грн.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Згідно ст. 47-1 Закону України «Про
інформацію» оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема: критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів,
зокрема: гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості. Ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

Положення частини першої статті 7
Цивільного кодексу Української РСР (
1540-06 ) "поширив такі відомості" в
аспекті конституційного звернення
треба розуміти так, що викладення у
листах, заявах, скаргах до
правоохоронного органу відомостей
особою, на думку якої посадовими чи
службовими особами цього органу при
виконанні функціональних обов'язків
порушено її право, не може вважатись
поширенням відомостей, які порочать
честь, гідність чи ділову репутацію
або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Отже, всі викладені позивачем підстави
позову не підлягають задоволенню,
оскільки суперечать вимогам чинного
законодавства, не містять інформації,
яка б порочила честь та гідність
позивача. Відповідач користувалася
виключно правами, наданими їй
Конституцією України для звернення до
правоохоронних органів і до того ж не
безпідставно (вирок суду від 20.05.2013р.).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки за
наявними в матеріалах справи доказами
неможливо встановити, що саме з вини
відповідача трапилося ушкодження
здоров`я позивача та існує
причинно-наслідковий зв'язок між
хворобами позивача та протиправними
діями відповідача в її заподіянні.

Враховуючи викладене вимоги позивача
є недоведеними матеріалами справи та
відповідно такими, що не підлягають
задоволенню.

На підставі ст. 84 ЦПК України з позивача
на користь відповідача підлягають
стяненню судові витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката в
розмірі 1 859,48 грн.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України та
ст.ст. 10, 11, 60, 84, 212-215, 218 ЦПК України , суд
-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та
ділової репутації.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрований: АДРЕСА_1 на користь
ОСОБА_2, зареєстрована: АДРЕСА_2 судові
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката в розмірі 1 859,48 грн.
(одну тисячу вісімсот п'ятдесят дев`ять
грн. 48 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя: