Справа № 511/3358/13-ц
Номер провадження: 2/511/80/14
Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Іванова О. В.,

при секретарі Томчук Є.П.

без участі осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_3 про встановлення факту володіння на праві власності житловим будинком та господарчими спорудами, про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, про визнання права власності на житловий будинок та господарчі споруди по праву спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_3 в якому просила встановити факт проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 09.08.1977року до 25.04.2011року, тобто по день його смерті та визнати за нею право власності по праву спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами який розташований за адресою: Одеська область, с.Кошари, вул.Центральна, 14,

Позивач та її представник адвокат ОСОБА_5 надали суду уточнення до позовних вимог, згідно яких просять встановити факт проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 09.08.1977року до 25.04.2011року, тобто по день його смерті та визнати за нею право власності по праву спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами який розташований за адресою: Одеська область, с.Кошари, вул.Центральна, 14.(а.с.60-63).

Свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, про що надали суду письмову заяву, просили слухання по справі провести без їх участі.

Відповідачі ОСОБА_2 сільська рада, ОСОБА_6 позов визнали, про що надали суду письмові заяви, просили слухання по справі провести без їх участі в судових засіданнях.

Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 квітня 2011 року у віці 83роки помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №264075, виданого Виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 04.05.2001року, на підставі актового запису №5.(а.с.7).

ОСОБА_4 належав будинок з 1986року і по день його смерті, на підставі запису в погосподарчій книзі, копію якої видав Виконавчий комітет ОСОБА_2 сільської ради Роздільнянського району Одеської області сільською радою.(а.с.18-19).

Земельна ділянка площею 0,32га, яка розташована за адресою: Одеська область, с.Кошари, вул.Центральна, 14, була надана в користування ОСОБА_4 для будівництва і обслугування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, що підтверджується довідкою ОСОБА_2 сільської ради Роздільнянського району від 19.08.2013року за №146.(а.с.14).

Рішенням виконавчого комітету Роздільнянської районної ради депутатів трудящих Одеської області підтверджується факт надання дозволу ОСОБА_4 (свідоцтвом № 31) на забудову садиби, який включав в себе також план будинку який він повинен був збудувати.(а.с.64).

При житті ОСОБА_4 не оформив правовстановлюючі документи на будинок.

Однак на підставі вищевказаних записів в погосподарчій книзі, суд вважає, що померлий ОСОБА_4, володів житловим будинком з господарчими спорудами за адресою: Одеська область, с.Кошари, вул.Центральна, 14, даний будинок не є самочинним будівництвом, так як зареєстроване по господарчій книзі Виноградарської сільської ради .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та господарчих споруд, які розташовані за адресою: Одеська область, с.Кошари, вул.Центральна, 14, що складає з: А- житлового будинку загальною площею 71.60кв.м, а- веранда, а- тамбур, Б- літ.кухня, В- погріб, Г сарай, Д- сарай. Житловий будинок побудований у 1967році, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок виданий КП БТІ ОМР м.Роздільна від 22.08.2013року.(а.с.11-13).

За своє життя ОСОБА_4, який помер 25.05.2011року, розпорядився своїм майном, склав заповіт на імя ОСОБА_1, від 27.06.2003року зареєстрованого в реєстрі за №68, та посвідчений секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Роздільнянського району Одеської області.(а.с.8).

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Зі змісту заповіту від 27 червня 2003року вбачається, що ОСОБА_4, заповіт прочитано вголос, під чим і поставив свій підпис.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, на підставі ст. 1234 ЦК України використав своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначила спадкоємцем свого майна ОСОБА_1

Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України).

Отже, оскільки заповіт є, перш за все, юридичною угодою, тому всі правила чинного законодавства, які стосуються питання недійсності угод, в однаковому ступеню відносяться й до заповіту. Заповіт як угода, яка проявляє волю заповідача щодо розпорядження належним йому майном після його смерті, вимагає посвідчення дійсності волевиявлення й тотожності волі заповідача і змісту заповіту, тому закон пред'являє до заповіту підвищені вимоги в дотриманні умов укладання заповіту.

Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 202, ч.2 ст. 203 ЦК України).

За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

За правилом ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Цивільний кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних , родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Як передбачено ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.1264ЦПК України, встановлення юридичного факту проживання позивача однією сімєю зі ОСОБА_4 не менше як пять років до часу відкриття спадщини має значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач ОСОБА_1, 02.01.1933року народження, проживала та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09.08.1977року і по теперішній час, що підтверджується записом в погосподарчій книзі Виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради від 13.11.2013року за №20.(а.с.70).

Факт проживання позивача однією сімєю з ОСОБА_4, з 09.08.1977року до дня його смерті, 25.05.2011року та те, що вони були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки, але не звернулися до державного органу РАЦС про реєстрацію шлюбу, підтверджується довідкою ОСОБА_2 сільської ради від 01.11.2013року за №277.(а.с.16).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, підтвердили той факт, що ОСОБА_1, проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, з 1962року, а саме: спілкувались як подружжя, вели спільне господарство, будували хату, планували своє спільне життя, обговорювали питання фінансового характеру, були пов'язані спільним побутом, надавали один одному матеріальну та моральну підтримку, мали взаємні права та обов'язки, ходили разом в гості, разом святкували дні народження та інші свята. Прожили разом вони біля 50-ти років, коли він помер то вона його і поховала.

Спадщину яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, позивач ОСОБА_1 прийняла шляхом вступу в управління спадковим майном, так як постійно мешкала до дня його смерті, та мешкає за вказаною адресою по теперішній час.

Звернувшись до державного нотаріуса з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, але їй було відмовлено у звязку з тим, що не були надані правовстановлюючі документи на житловий будинок, та рекомендовано звернутися до суду.

Так відповідно до п.4.15 розділу 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від.22.02.2012року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п. 4.18 розділу 4 Порядку якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно вимог ч. 1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Судом встановлено, що вищевказане майно придбане спадкодавцем в період, коли чинне законодавство не пов'язувало момент виникнення права власності на нерухоме майно з його реєстрацією.

У своєму інформаційному листі №10-1387 від 27.09.2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що відповідно до ст.2 Закону України від 1 липня 2004року № 1952- IV « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

У встановленому законом порядку у відповідності до ст.1268 ЦК України ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті цивільного чоловіка ОСОБА_4, подавши у встановлений законом 6-ти місячний строк з дня смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини від 11.11.2011року, що підтверджується копією спадкової справи. Крім цього ОСОБА_1 прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, так як проживала з ОСОБА_4, на день його смерті, що підтверджується довідкою з місця проживання.

Керуючись ст.ст.328,1216,1217,1222,1268ЦК України, на підставі ст.ст.118-120 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_3 про встановлення факту володіння на праві власності житловим будинком та господарчими спорудами, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про визнання права власності на житловий будинок та господарчі споруди по праву спадкування за заповітом - задовольнити.

Встановити факт володіння ОСОБА_4, який помер 25.04.2011року на праві власності житловим будинком та господарчими спорудами, які розташовані за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с.Кошари , вул.Центральна,14, що складається з : А - житлового будинку загальною площею 71.60кв.м., а- веранди, а' - тамбура, Б - літньої кухні, В - погреба, Г - сараю, Д- сараю.

Встановити факт проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 09 серпня 1977року до 25.04.2011року.

Визнати за ОСОБА_1, 02 січня 1933року народження право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарчими спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с.Кошари , вул.Центральна,14, що складається з : А - житлового будинку загальною площею 71.60кв.м., а- веранди, а' - тамбура, Б - літньої кухні, В - погреба, Г - сараю, Д- сараю, після смерті - ОСОБА_4, який помер 25.04.2011року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції в апеляційний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а у випадку відсутності особи в судовому засіданні при оголошенні рішення протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Іванова