У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,
Парінова І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом акціонерного банку
«Факторіал-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
розірвання кредитного договору та
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «ФІДОБАНК» на
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 21 серпня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2008 року акціонерний банк
«Факторіал-Банк» (далі - АБ
«Факторіал-Банк»), правонаступником
якого є ПАТ «ФІДОБАНК», звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 1 серпня
2007 року між АБ «Факторіал-Банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 143-г/41, відповідно до умов якого
відповідач отримала на придбання
автотранспорту 44 554 доларів США, зі
сплатою 13 річних строком до 1 серпня 2012
року. Зобов'язання за вищезазначеним
кредитним договором забезпечено
порукою за договором поруки від 1
серпня 2007 року, укладеним між АБ
«Факторіал-Банк» та ОСОБА_4 Посилаючись
на невиконання боржником зобов'язання
щодо погашення кредиту, внаслідок чого
виникла заборгованість, яка станом на 1
серпня 2008 року становить 215 944,36 грн,
позивач просив розірвати кредитний
договорі та стягнути на свою користь з
відповідачів в солідарному порядку
вищезазначену суму заборгованості.

Заочним рішенням Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 21
жовтня 2008 року позовні вимоги АБ
«Факторіал-Банк» задоволено.

Розірвано кредитний договір № 143-г/41
від 1 серпня 2007 року, укладений між АБ
«Факторіал-Банк» та ОСОБА_3

Стягнуто із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
солідарному порядку на користь АБ
«Факторіал-Банк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 215 944, 36 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 21 серпня 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_4
задоволено, рішення суду першої
інстанції в частині стягнення суми
заборгованості із ОСОБА_4 скасовано та
в цій частині ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог АБ
«Факторіал-Банк» до ОСОБА_4 відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «ФІДОБАНК»
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ПАТ «ФІДОБАНК», суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач ОСОБА_3 взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором не
виконує, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 215 944,36 грн, яка підлягає
стягненню солідарно з боржника та
поручителя на користь банку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення із
ОСОБА_4 на користь банку заборгованості
та ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволенні позову в цій частині,
апеляційний суд виходив із того, що
оскільки договором поруки не
встановлено строк його дії, а кредитор
не пред'явив вимогу до поручителя
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання кредитного
зобов'язання, то відповідно до ч. 4 ст. 559
ЦК України порука припинилася, у
зв'язку з чим відсутні підстави для
задоволення позовних вимог в цій
частині.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справ судом першої інстанції, за
результатами якого апеляційний суд
ухвалює рішення або постановляє ухвалу
за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього
Кодексу.

За змістом рішення суду апеляційної
інстанції повинно відповідати вимогам
ст. 316 ЦПК України.

Зокрема, у ньому повинні бути зазначені
мотиви зміни рішення, скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення; встановлені
судом першої інстанції та не оспорені
обставини, а також обставини,
встановлені апеляційним судом, і
визначені відповідно до них
правовідносини; чи були і ким порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси, за захистом яких особа
звернулася до суду; назви, статті, її
частини, абзацу, пункту, підпункту
закону, на підставі якого вирішено
справу, а також процесуального закону,
яким суд керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.
Суд належним чином не перевірив
доводів апеляційної скарги; не
перевірив законність і
обґрунтованість ухваленого судом
першої інстанції рішення; не навів
достатніх мотивів прийнятого ним
рішення; не зазначив обставини, якими б
підтверджувались доводи апеляційної
скарги.

Судами установлено, що 1 серпня 2007 року
між АБ «Факторіал-Банк» в особі
відділення № 41 та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, згідно з умовами
якого банк надав ОСОБА_3 кредит у
розмірі 44 554 доларів США, а остання
зобов'язалась у строк та на умовах,
визначених цим договором, повернути
кредит і сплатити проценти.

Згідно з п.п. 1.1, 3.3.2. кредитного договору
позичальник у будь-якому випадку
зобов'язаний повернути банку кредит у
повному обсязі в термін не пізніше 1
серпня 2012 року. Також, п. 2.2 цього
договору визначено, що днем повернення
кредиту є день зарахування на рахунок
кредитодавця повної суми кредиту,
сплати процентів за користування
кредитом, комісійних, можливих
неустойок та інших витрат, визначених
умовами договору.

Пунктом 4.3 кредитного договору
передбачено, що у випадку невиконання
позичальником зобов'язань,
передбачених п. п. 3.3.2, 3.3.4, 3.3.7, 3.3.8 цього
договору, протягом 45 днів поспіль
кредитодавець має право термін надання
кредиту вважати таким, що закінчився та
відповідно позичальник зобов'язаний
погасити кредит, сплатити проценти за
його користування та комісійну
винагороду за обслуговування
кредитної заборгованості за фактичний
час використання кредитом та
нараховану пеню.

Тобто, сторони погодилися, що в разі
настання обставин, що передбачені
вказаними пунктами, банк має право
визнати термін повернення кредиту
таким, що настав згідно з п. 4.3 цього
договору (а.с. 6-9).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3
своїх зобов'язань за кредитним
договором 1 серпня 2007 року між банком та
ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за
яким поручитель відповідає перед
банком за своєчасне та повне виконання
боржником умов щодо сплати кредиту,
процентів за користування кредитом,
комісійних, пені, а також можливих
неустойок та інших витрат у розмірі, в
строк та умовах, передбачених
договором кредиту (п. 1.1) (а.с. 12-14).

Зі змісту договору поруки вбачається,
що строк її припинення не встановлено,
тому згідно з вимогами ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання, настання
строку виконання зобов'язання у
повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково не пред'явить
вимоги до поручителя.

Отже, підставою для припинення
договору поруки може бути недотримання
кредитором строку звернення до суду з
вимогами до поручителя.

Як роз'яснено у пункті 24 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» відповідно до ч. 4 ст. 559
ЦК порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення/вручення
йому вимоги про погашення боргу
(залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову. При цьому
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

За таких обставин, доводи ОСОБА_4 про
сплив шестимісячного строку для
пред'явлення вимоги про повернення
боргу є передчасними, оскільки строк
дії основного зобов'язання
встановлений кредитним договором до 1
серпня 2012 року, а 6 лютого 2008 року банк
звернувся з вимогою до поручителя про
погашення заборгованості по сплаті
відсотків та пені.

Переглядаючи рішення місцевого суду,
всупереч вимогам статей 212 - 215, 315 ЦПК
України апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, доводів сторін
належним чином не перевірив, не
з'ясував, чи настав строк виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором; не встановив, коли саме
спливає шестимісячний строк
пред'явлення вимоги, що призвело до
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову ПАТ «ФІДОБАНК» в
частині вимог про стягнення
заборгованості з поручителя. При цьому,
апеляційний суд не врахував, що 6 лютого
2008 року АБ «Факторіал-Банк» була
пред'явлена письмова вимога до
позичальника та поручителя про
погашення заборгованості по сплаті
відсотків та пені за кредитним
договором (а.с. 17-18), а не вимога про
дострокове виконання основного
зобов'язання, про що помилково зазначив
в оскаржуваному рішенні апеляційний
суд.

Оскільки допущені апеляційним судом
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
ухвалене ним рішення не може вважатись
законними і обґрунтованими та в силу ч.3
ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню,
а справа направленню на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ФІДОБАНК»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 21 серпня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар С.О.
Карпенко І.К. ПаріноваСудді:В.І. Амелін