Справа № 128/266/14-ц Провадження №
22-ц/772/2481/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Васильєва Т. Ю.Категорія:
27Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області у складі:
головуючого - судді Панасюка О.С.,
суддів Іванюка М.В., Денишенко Т.О., з
участю секретаря Руденко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького
районного суду Вінницької області від
15 липня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за
кредитним договором, -

встановила:

У січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, за якими просило стягнути з
відповідачів солідарно 126527,79 грн. боргу
за договором кредиту № 245028-CRED від 19
серпня 2008 року, вказуючи, що за цим
договором банк надав ОСОБА_1 35000 грн.
кредиту строком до 16 серпня 2010 року з
відсотковою ставкою 24% річних. В
забезпечення виконання зобов'язання
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки, згідно з п. 6
якого поручитель зобов'язався виконати
вимоги кредитора, зазначені у його
письмовій вимозі, протягом 5 днів з дня
її отримання. ОСОБА_1 належним чином не
виконував зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим допустив
заборгованість у зазначеному вище
розмірі, що складається з: 32188,34 грн. -
боргу по тілу кредиту, 88076,22 грн. - боргу
по процентах за користування кредитом,
250 грн. - штрафу (фіксована частина), 6013,23
грн. - штрафу (процентна складова), яку
ні він, ні поручитель ОСОБА_2, яка
отримала письмову вимогу про виконання
зобов'язання боржника, у добровільному
порядку не погасили.

У травні 2014 року позивач зменшив розмір
позовних вимог і просив стягнути
солідарно з відповідачів 70313,94 грн.
боргу, з яких: 66965,76 грн. - борг по
процентах за користування кредитом, 3384
грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 15 липня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриваБанк» заборгованість за
кредитним договором № 245028-CRED від 19
серпня 2008 року, забезпеченим договором
поруки від 19 серпня 2008 року, в розмірі
70313,94 грн., з яких: 66965,76 грн. - борг по
процентах за користування кредитом, 3384
грн. - штраф (процентна складова), а
також судові витрати у виді судового
збору в розмірі 351,57 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального
права, невідповідність висновків суду
встановленим обставинам справи, просив
скасувати це рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про відмову
у позові.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає, що вона не підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
передбачає, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; апеляційний суд
досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає
справу та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що 19 серпня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриваБанк» та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір № 245028-CRED,
за яким відповідач отримав кредит в
розмірі 35000,00 грн. зі сплатою 24 % річних
строком до 16 серпня 2010 року. Того ж дня в
забезпечення зобов'язання за цим
договором між банком і ОСОБА_2 був
укладений договір поруки, згідно з
якими остання зобов'язалася солідарно
з боржником відповідати перед
кредитором за виконання зобов'язань за
кредитним договором. ОСОБА_1 не
дотримувався строків погашення
кредиту та процентів за користування
ним. Заочним рішенням Вінницького
районного суду вінницької області від
26 листопада 2010 року, яке набрало
законної сили 7 грудня 2010 року,
задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк»,
стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
56558,14 грн. боргу за кредитним договором
№ 245028-CRED від 19 серпня 2008 року; передано
в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом
вилучення у ОСОБА_1 належні йому піч
ротаційну та машину тістомісильну; в
рахунок погашення боргу звернуто
стягнення на це майно шляхом
безпосереднього продажу предмету
застави від імені заставодавця.
Незважаючи на наявність зазначеного
рішення відповідачі зобов'язання за
кредитним договором не виконали, у
зв'язку з чим заборгували банку: 66 965,76
грн. процентів за користування
кредитом (88076,22 грн. боргу по сплаті
процентів станом на 12 грудня 2013 року -
21110,46 грн. процентів стягнутих за
судовим рішенням від 26 листопада 2010
року) та 3348,29 грн. штрафу (процентна
складова відповідно до п. 6.6. кредитного
договору (66 965,76 грн. Х 5%)).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору, у
визначений у ньому строк.

Ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткової (субсидіарної)
відповідальності поручителя (ч.1 ст.554
ЦК України).

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
оскільки ОСОБА_1 не виконував належним
чином зобов'язання за кредитним
договором, то сума боргу, яка
складається з відсотків за
користування кредитом, за виключенням
стягнутих за рішенням Вінницького
районного суду Вінницької області від
26 листопада 2010 року, та процентної
складової штрафу (5% суми позову
відповідно до п.п. 6.6. договору кредиту),
підлягає стягненню солідарно з
відповідачів на користь позивача.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги про те, що у зв'язку
із ухваленням судового рішення 26
листопада 2010 року зобов'язання за
кредитним договором припинилося,
відтак банк безпідставно здійснив
нарахування відсотків за користування
кредитом, тому що відповідно до ч. 1 ст.
509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу,
зокрема: договорів та інших правочинів
(ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його
припинення з підстав, передбачених
договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК
України).

Підстави припинення зобов'язань
зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК
України та не передбачають можливість
припинення зобов'язання у зв'язку з
ухваленням судом рішення про
задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Отже, за відсутності доказів виконання
судового рішення від 26 листопада 2010
року підстав для відмови у позові в
межах зменшених банком позовних вимог
у суду першої інстанції не було.

Не заслуговують на увагу і доводи
апелянта про пропущення позивачем
строку позовної давності, про
застосування якого було заявлено
відповідачем.

Так, ст. 256 ЦК України встановлено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачена
можливість збільшення встановленої
законом позовної давності за
домовленістю сторін шляхом укладення
договору у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку, а також у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників або якщо предметом
позову є лише частина вимог, право на
яку має позивач.

П. 6.8. кредитного договору та п. 11
договору поруки позовну давність
встановлено тривалістю 5 років.
Востаннє ОСОБА_1 здійснив погашення
боргу за кредитним договором, тобто
вчинив дію, що свідчить про визнання
ним свого боргу (згідно з розрахунком
на а. с. 6) 19 жовтня 2010 року, а в 2010 році
банк звернувся до суду з позовом, за
яким 26 листопада 2010 року винесено
рішення про стягнення з відповідачів
боргу, який існував станом на 6 липня 2010
року, а тому суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
переривання п`ятирічного строку
позовної давності, який станом на 21
січня 2014 року (час подання позовної
заяви) не сплив.

Таким чином доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, норми матеріального і
процесуального права судом
застосовані правильно, відтак підстав
для скасування чи зміни оскаржуваного
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вінницького районного
суду Вінницької області від 15 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: