22-ц/773/255/14 Головуючий у 1 інстанції:
Плахтій І.Б. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

з участю представника позивача Шубіна
О.Л., представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
(далі - ПАТ) «Таскомбанк» до ОСОБА_3,
третя особа товариство з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ)
«Волсинт», про стягнення коштів за
договором поруки за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне
рішення Луцького міськрайонного суду
від 15 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ПАТ «Таскомбанк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 14 липня
2010 року між публічним акціонерним
товариством «Акціонерний банк «Бізнес
Стандарт» (далі - ПАТ АБ «Бізнес
Стандарт»), правонаступником якого є
ПАТ «Таскомбанк», та ТОВ «Волсинт» було
укладено кредитний договір № Т 06.04.2010 К
12 з наступними змінами та доповненнями,
за яким позичальнику надано кредит у
вигляді кредитної лінії, що
поновлюється, в сумі 1 500 000 грн. під 26 %
річних на строк до 11 липня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 14
липня 2010 року між ПАТ АБ «Бізнес
Стандарт» та ОСОБА_3 було укладено
договір поруки № Т 04.03.2008 І 25, а 18 липня
2011 року - договір про внесення змін та
доповнень до нього, за якими поручитель
зобов'язується відповідати перед
кредитором на засадах солідарного
боржника за виконання зобов'язань
згідно з кредитним договором, з усіма
можливими змінами та доповненнями до
нього, включаючи ті, що можуть бути
укладені в майбутньому.

ТОВ «Волсинт» свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконувало, у зв'язку з чим станом на 06
червня 2013 року за ним утворилася
заборгованість у розмірі 503 372,25 грн.

Враховуючи викладені обставини,
позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на
свою користь вказані кошти та понесені
судові витрати.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 15 жовтня 2013
року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Таскомбанк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 503 372 грн. 25 коп. та понесені
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору, в розмірі 3 441 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю,
покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

В запереченні позивач ПАТ «Таскомбанк»
просить відхилити апеляційну скаргу і
залишити рішення без змін, зазначаючи
про його законність та
обґрунтованість.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу
(далі - ЦК) України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 14
липня 2010 року між ПАТ «АБ «Бізнес
Стандарт», правонаступником якого є
ПАТ «Таскомбанк», та ТОВ «Волсинт»
укладено кредитний договір № Т 06.04.2010 К
12, за яким банк надав позичальнику
грошові кошти у вигляді кредитної
лінії, що поновлюється, у розмірі 1 500 000,
00 грн. зі строком погашення до 11 липня
2011 року, зі сплатою 26 % річних, на строк і
на умовах, передбачених договором та
додатковими угодами до нього (а. с. 8-13).

23 липня 2010 року, 14 жовтня 2010 року, 14
грудня 2010 року, 11 липня 2011 року, 14
вересня 2011 року, 16 грудня 2011 року між
банком та позичальником були укладені
договори про внесення змін та
доповнень до кредитного договору № Т
06.04.2010 К 12 від 14 липня 2010 року, якими
вносилися зміни, зокрема, щодо розміру
ліміту кредитної лінії, графіку
погашення кредиту, строку користування
кредитною лінією (а. с. 15-26). Одним з цих
договорів, а саме договором № 4 від 11
липня 2011 року п. 1.3 кредитного договору
було викладено в новій редакції і
встановлено, що строк користування
кредитною лінією - з 14 липня 2010 року по 11
липня 2012 року включно з урахуванням
графіку (а. с. 22-23). Доданим до цього
договору графіком також передбачалося,
що кінцевий термін дії ліміту
кредитної лінії - 11 липня 2012 року, коли
позичальник мав сплатити останній
платіж (а. с. 24).

Отже кредитним договором чітко
визначений строк виконання основного
зобов'язання - 11 липня 2012 року.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

14 липня 2010 року між ПАТ «АБ «Бізнес
стандарт» та ОСОБА_3 в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором було укладено договір
поруки № 04.03.2008 І 25 від 14 липня 2010 року,
відповідно до умов якого поручитель
зобов'язався відповідати перед
кредитором на засадах солідарного
боржника за виконання боржником
зобов'язань згідно з кредитним
договором зі всіма можливими змінами
та доповненнями до нього (а. с. 27, 28).

18 липня 2011 року між сторонами був
укладений договір № 1 про внесення змін
та доповнень до договору поруки №
04.03.2008 І 25 від 14 липня 2010 року, в якому
передбачено, що терміном погашення
кредиту є 11 липня 2012 року включно (а. с.
29-31).

Свої зобов'язання за кредитним
договором ТОВ «Волсинт» належним чином
не виконувало, тому станом на 06 червня
2013 року його заборгованість перед
банком становила 503 372,25 грн., в тому
числі: заборгованість за кредитом - 397
097,73 грн., заборгованість за відсотками -
27 361,15 грн., пеня на суму простроченої
заборгованості по тілу кредиту - 76 792,20
грн., пеня на суму простроченої
заборгованості по процентах - 2121,17 грн.,
що підтверджується наданим банком
розрахунком заборгованості (а. с. 35-40).

10 грудня 2012 року ПАТ «Таскомбанк»
надіслав ОСОБА_3 та ТОВ «Волсинт»
письмову вимогу № 2186/1 про погашення
заборгованості за кредитним договором
у строк не пізніше 5 банківських днів з
дня отримання цієї вимоги (а. с. 32-33).
Вимога отримана ОСОБА_3 09 лютого 2013
року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення (а. с.
34). Однак вимога залишена відповідачем
без задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 як
поручитель ТОВ «Волсинт» належним
чином не виконував взяті на себе
зобов'язання, а тому з нього на користь
позивача слід стягнути кредитну
заборгованість.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи і
зроблені з порушенням норм
матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Згідно з роз'ясненнями, даними у п. 24
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосуваннями судами
законодавства при вирішенні справ, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. При вирішенні
таких спорів суд має враховувати, що
згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватись з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково. Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення/вручення
йому вимоги про погашення боргу
(залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову.

Пунктом 6.1 укладеного між сторонами
договору поруки від 14 липня 2010 року
передбачено, що цей договір вступає в
силу з 14 липня 2010 року та діє до повного
погашення зобов'язань за кредитним
договором, в забезпечення якого надано
поруку, а також договорів про внесення
змін та доповнень до нього (а. с. 27-28).
Зміни і доповнення до цього пункту
договору поруки не вносилися.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про
його дію до повного припинення всіх
зобов'язань боржника не свідчать про
те, що договором установлено строк
припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4
ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

З договору поруки вбачається, що в
ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки (п. 6.1) про його дію до
повного виконання боржником своїх
зобов'язань перед банком за кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст.
252 ЦК України, тому в цьому разі
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Як зазначалося вище, пред'явлення
вимоги до поручителя є як направлення
йому вимоги про погашення боргу, так і
пред'явлення до нього позову. При цьому
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Такого правового висновку дійшов
Верховний Суд України у постанові від 21
травня 2012 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен банк «Аваль» до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором кредиту, у постанові від 29
січня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен банк «Аваль» до ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором
та в цілому ряді інших постанов щодо
подібних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 380-1 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України.

Строк поруки не є строком для захисту
порушеного права, а строком існування
самого зобов'язання поруки. І право
кредитора, і обов'язок поручителя по
його закінченні припиняється, а це
означає, що жодних дій по реалізації
цього права, в тому числі застосування
примусових заходів захисту в судовому
порядку, кредитор вчиняти не може. Тому
навіть якщо в межах строку дії договору
поруки була пред'явлена претензія, і
поручитель не виконав вказані в ній
вимоги, кредитор не має права на
задоволення позову, заявленого поза
межами вказаного строку, оскільки із
закінченням строку припиняється
матеріальне право.

Судом встановлено, що строк виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором настав 11 липня 2012 року. Банк
звернувся з вимогою до поручителя 10
грудня 2012 року (а. с. 32-33), а з позовом до
суду - 19 червня 2013 року (згідно з
поштовим штемпелем, а. с. 53), тобто після
спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК
України шестимісячного строку. Відтак
порука припинилася, у зв'язку з чим
підстави для задоволення позову
відсутні.

У зв'язку з невідповідністю висновків
суду першої інстанції обставинам
справи та допущеними ним
вищенаведеними порушеннями норм
матеріального права, що призвели до
неправильного вирішення справи,
оскаржене рішення слід скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в
позові у відповідності з вимогами ст. 309
ЦПК України.

За правилами ст. 88 ЦПК України з ПАТ
«Таскомбанк» на користь ОСОБА_3
підлягають стягненню понесені ним та
документально підтверджені судові
витрати за подання заяви про перегляд
заочного рішення в сумі 114 грн. 70 коп. (а.
с. 88) та за подання апеляційної скарги в
сумі 1827 грн. (а. с. 112), а всього - 1941 грн. 70
коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задовольнити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 15 жовтня 2013
року в даній справі скасувати і
ухвалити нове рішення.

В позові публічного акціонерного
товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_3,
третя особа товариство з обмеженою
відповідальністю «Волсинт», про
стягнення коштів за договором поруки
відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Таскомбанк» на користь
ОСОБА_3 понесені ним судові витрати в
сумі 1941 (одна тисяча дев'ятсот сорок
одна) грн. 70 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: