РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/4709/14-ц

провадження у справі № 2/0285/1549/14

18 грудня 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний
суд Житомирської області у складі
судді Романюк Ю.Г., за участі секретаря
судового засідання Медяної І.В. та осіб,
які беруть участь у справі: позивач: не
прибув, представник не прибув,

відповідача: представник не
прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до місцевої
територіальної громади в особі
Стриївської сільської ради
Новоград-Волинського району
Житомирської області про визнання
права власності в порядку спадкування,
-

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2014 року позивач звернулась в
суд з позовною заявою до місцевої
територіальної громади в особі
Стриївської сільської ради
Новоград-Волинського району
Житомирської області про визнання
права власності, в якій просить визнати
за нею право власності на житловий
будинок ІНФОРМАЦІЯ_1, який належав
ОСОБА_2, померлій ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його мати
ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась
спадщина, що складається з житлового
будинку з господарськими будівлями, в
якому постійно проживала померла. Його
мати також мала право власності на
земельні ділянки площею 4,1859 га та 0,7978
га. Він є спадкоємцем за заповітом
після смерті ОСОБА_2 та прийняв
спадщину, оскільки у встановленому
законом строк повідомив та подав заяву
про прийняття спадщини. Інших
спадкоємців, як за законом так і за
заповітом, окрім нього, немає. При
зверненні до нотаріуса із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на житловий будинок та
земельні ділянки, у видачі такого
свідоцтва позивачу відмовлено,
оскільки на вказаний житловий будинок
та земельні ділянки відсутній
правовстановлюючий документ, який
підтверджував би право власності
померлої. Враховуючи, що можливості
оформити спадщину іншим шляхом немає,
позивач просить суд визнати за ним
право власності на зазначений житловий
будинок разом із господарськими
будівлями та земельні ділянки.

У судове засідання позивач не прибув,
подав письмову заяву, в якій зазначив,
що позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та просить про розгляд справи у
його відсутність.

Відповідач участі представника у
судовому засіданні не забезпечив,
надіслав лист, в якому зазначив, що
проти задоволення позову не заперечує,
просить розглянути без участі
представника сільської ради.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу без участі
сторін та осіб, які беруть участь у
справі на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК
України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні
матеріали справи та подані докази,
з'ясувавши всі обставини справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
померла ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 04.03.2014
року, виданим Стриївською сільською
радою Новоград-Волинського району
(а.с.9).

Єдиним спадкоємцем за заповітом є її
син - позивач ОСОБА_1. Відповідно до
заповіту посвідченого секретарем
виконавчого комітету Стриївської
сільської ради Новоград-Волинського
району 11 вересня 2003 року,
зареєстрованого в реєстрі № 95 ОСОБА_2
заповіла все своє майно ОСОБА_1 -
позивачу у справі (а.с.30, 31).

Позивач у встановленому законом строк
повідомив та подав заяву про прийняття
спадщини до державного нотаріуса
Новоград-Волинської державної
нотаріальної контори.

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 26.09.2014 року,
винесеною державним нотаріусом
Новоград-Волинської державної
нотаріальної контори, позивачу
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
житловий будинок ІНФОРМАЦІЯ_1 та
земельні ділянки площею 4,1859 га та 0,7978
га після смерті ОСОБА_2, померлої 02.03.2014
року, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу, який би
підтверджував право власності
померлої на цей житловий будинок та
земельні ділянки (а.с.11).

Відповідно до довідки № 247 від 23.06.2014
року, виданої виконкомом Стриївської
сільської ради померлою ОСОБА_2 за
рахується будинок по ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується записом в по
господарській книзі № 7 (а.с.12).

Відповідно до повідомлення КП
«Новоград-Волинське МБТІ» № 1067 від
08.08.2014 року право власності на житловий
будинок номер ІНФОРМАЦІЯ_1 за ОСОБА_2 не
зареєстровано (а.с.13).

Згідно рішення виконкому № 48 від 27.12.1993
року Стриївської сільської ради
ОСОБА_2, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1
було передано у приватну власність
земельну ділянку, яка знаходиться на
ІНФОРМАЦІЯ_1, розміром - 0,69 га, на яку
державний акт не виготовлявся (а.с.12).

Померлій ОСОБА_2 на підставі державних
актів на право власності на земельну
ділянку серія ЖТ № 098938 та серія ЖТ №
098939 належали на праві власності
земельні ділянки площею 4,1859 га та 0,7978
га (а.с.22,23).

Дані обставини підтверджуються
дослідженими в судовому засіданні
доказами та матеріалами справи: (а.с.5-25),
(а.с.30-31).

Відповідно до статті 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Однією з таких підстав, відповідно до
статті 1217 ЦК України, є спадкування
майна за заповітом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців), а право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України).

Право власності на землю (земельну
ділянку) набувається і здійснюється
відповідно до закону ( ч. 2 ст. 373 ЦК
України).

Відповідно до п. г) ч. 1 ст. 81 Земельного
кодексу України, громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки, крім іншого, на підставі
прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЗК України
документом, що посвідчує право
власності на земельну ділянку набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення є свідоцтво про право на
спадщину.

Частиною 1 ст. 1225 ЦК України
встановлено, що право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців на загальних підставах, із
збереженням її цільового призначення.

В пункті 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України
«Про судову практику у справах про
спадкування» № 7 від 30.05.2008 року
роз'яснено, що відповідно до ст. 1225 ЦК
України, право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

В силу вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

На підставі ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України № 296/5 від
22.02.2012 року, видача свідоцтва про право
на спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, проводиться нотаріусом
після подання правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна.

Судом встановлено, що відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення права власності у
спадкодавця по даній справі, у
сільській місцевості оформлення
індивідуальних (приватних) будинків
здійснювалося шляхом внесення у по
господарську книгу сільської ради
відповідного запису та відкриття
особового рахунок на ім'я власника.
Інших правовстановлюючих документів
чинне на той час законодавство не
передбачало. Рішення про оформлення
права власності та реєстрацію будинків
увалювалось сільськими, селищними,
районними радами народних депутатів на
підставі погосподарських книг із
додатками списків громадян, яким
належали ці будинки. Тобто, записи у по
господарських книгах визнавались в
якості актів органів влади
(правовстановлюючих документів), що
підтверджують право власності. Таким
чином, за змістом норм, чинного на той
час законодавства, виникнення права
власності на житлові будинки не
залежало від державної реєстрації
цього права і наявність такого права
власності не пов'язувалась з його
державною реєстрацією.

Щодо сучасної правової оцінки таких
правовстановлюючих документів, слід
звернутись до п. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» №
1952-IV від 01.07.2004 року, яким встановлено -
права на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом (тобто до
01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за умови,
зокрема, якщо на момент виникнення прав
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна (зобов'язана) довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

За таких обставин, враховуючи, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцю на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є обґрунтованими,
підтверджуються належними доказами, а
тому підлягають до задоволення в
повному обсязі.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 174, 209,
212- 215 Цивільного процесуального
кодексу України, ст. 81 Земельного
кодексу України, статтями 328, 392, 1216-1218,
1225, 1233, 1268-1270, 1297 Цивільного кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на житловий будинок разом з
господарськими будівлями, що
розташований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,
с. Кануни, Новоград-Волинського району
Житомирської області та земельні
ділянки площею 4,1859 га та 0,7978 га, що
розташовані та території Стриївської
сільської ради Новоград-Волинського
району - в порядку спадкування за
заповітом після смерті матері ОСОБА_2,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги до апеляційного
суду Житомирської області через
Новоград-Волинський міськрайонний суд
протягом 10 (десяти) днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 (десяти)
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Ю.Г. Романюк