Єдиний унікальний номер 247/3765/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3004/2014
Головуючий у 1 інстанції - Фролова Л.Д.
Доповідач - Зінов'єва А.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді:
Зінов'євої А.Г.

суддів:
Азевича В.Б.

Ларіної Н.О.

при секретарі:
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу відділу Державної виконавчої
служби Торезького міського управління
юстиції на ухвалу Торезького міського
суду Донецької області від 27 лютого 2014
року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії
відділу Державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції (далі ВДВС) щодо накладення
арешту на майно, заінтересована особа -
ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Торезького міського суду від
20 вересня 2013 року з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини
- доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто
аліменти в розмірі 1/4 частини доходів,
починаючи з 07.08.2013 р. до повноліття
дитини.

На підставі виконавчого листа,
виданого за вищевказаним рішенням,
ВДВС відкрите виконавче провадження, в
ході виконання якого було встановлено
заборгованість по аліментам, розмір
якої за станом на 01.02.2014 р. складав 5545
грн. 25 коп. У зв'язку із виниклими
обставинами на підставі постанови ВДВС
від 05.02.2014 р. був накладений арешт на все
майно боржника, в тому числі на
квартиру АДРЕСА_1, належну останньому
на підставі свідоцтва про право
власності в порядку приватизації,
виданого 11.12.2013 р., право власності щодо
якої зареєстроване належним чином.

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із заявою про визнання дій ВДВС
щодо накладення арешту на його майно
неправомірними та зняття арешту.

Ухвалою Торезького міського суду від 27
лютого 2014 року скаргу ОСОБА_2
задоволено: постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження у виконавчому провадженні
№40095142 від 05 лютого 2014 року по
примусовому виконанню рішення
Торезького міського суду від 07 серпня
2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4
частини заробітку на утримання
неповнолітньої дитини скасовано.

Не погодившись з ухвалою суду, ВДВС
принесли апеляційну скаргу, в якій
просили ухвалу суду скасувати як таку,
що не відповідає вимогам діючого
законодавства. Просили постановити
нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги, ВДВС посилалися на те, що у суду
першої інстанції не було підстав для
задоволення скарги боржника. Судом не
враховано, що дійсно звернення
стягнення на майно боржника можливе
лише у разі відсутності в нього коштів.
Оскільки боржник офіційного доходу не
має та в банківських установах
відсутні кошти на його ім'я, ВДВС були
застосовані заходи, спрямовані на
забезпечення виконання судового
рішення. Крім того, ВДВС була винесена
тільки постанова про накладення арешту
на майно, при цьому акт його опису та
арешту не складався. Таким чином,
фактично звернення стягнення на майно
боржника не відбувалося.

В судовому засіданні боржник проти
апеляційної скарги заперечував, просив
її відхилити, а ухвалу суду залишити
без зміни.

Стягувач, незважаючи на бажання
забезпечити можливість виконання
рішення про стягнення аліментів, проти
відхилення апеляційної скарги не
заперечувала

Представник ВДВС до судового засідання
не прибув, про день час та місце
слухання справи повідомлені належним
чином.

Засл?ухавши доповідача, сторони,
дослідивши матеріали цивільної справи
та перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно визначив правовідносини, які
виникли між сторонами, надав їм
відповідну оцінку і обґрунтовано
дійшов висновку про скасування
постанови про накладення арешту.

При розгляді справи судом першої
інстанції встановлено, що на виконанні
у ВДВС знаходиться виконавчий лист,
виданий на підставі рішення Торезького
міського суду від 20.09.2013 р. про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліментів на утримання доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з примусовим
виконанням даного рішення, постановою
державного виконавця ВДВС від 05.02.2014 р.
накладено арешт на все майно боржника,
в тому числі, квартиру, розташовану за
адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року (в редакції за станом на
день виникнення правовідносин) (далі -
Закон), стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.

Згідно з ч. 5 ст. 52 Закону у разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення.

При цьому, як вбачається з вимог ст. 74
Закону, порядок стягнення аліментів
визначається законом. У разі наявності
заборгованості із сплати аліментів
понад три місяці стягнення може бути
звернено на майно боржника. Звернення
стягнення на заробітну плату не
перешкоджає зверненню стягнення на
майно боржника. За наявності
заборгованості із сплати аліментів у
розмірі, що сукупно перевищує суму
відповідних платежів за шість місяців,
державний виконавець звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності за злісне ухилення
від сплати аліментів.

В ході слухання справи судом першої
інстанції було встановлено, що
заборгованість у розмірі 5545 грн. 25 коп.
у боржника утворилася за період з 07.08.2013
р. по 31.01.2014 р. Вказані обставини, у
відповідності з вимогами ст. 74 Закону
стали підставою для накладення арешту
на майно ОСОБА_2, що було зроблено
шляхом винесення постанови від 05.02.2014 р.
Разом з тим, у день винесення постанови
про накладення арешту на майно,
боржником вся сума заборгованості була
погашена, про що свідчить квитанція
№9146 від 05.02.2014 р.

За вказаних обставин у державного
виконавця були вся підстави для
скасування арешту майна боржника,
оскільки вчинення такої дії на можливе
виникнення заборгованості у
майбутньому не передбачене діючим
законодавством.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦПК України,
за результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Згідно вимог ст. 383 ЦПК України, сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

За вказаних обставин суд першої
інстанції обгрунтовано дійшов
висновку про те, що дії державного
виконавця ВДВС щодо накладення арешту
на майно боржника є неправомірними,
оскільки передчасні і поновив порушені
права останнього шляхом скасування
постанови від 05.02.2014 р.

Апеляційний суд не може прийняти до
уваги доводи апелянта про те, що поза
увагою суду першої інстанції
залишилися дані виконавчого
провадження про відсутність у боржника
доходів та коштів у банківських
установах, оскільки вони безпідставні.
На момент винесення постанови про
накладення арешту на майно боржника
останнім заборгованість погашено і у
ВДВС були всі підстав для скасування
постанови.

Необґрунтованими є доводи апелянта про
те, що постанова про накладення арешту
на майно боржника та заборони його
відчуження ухвалена з метою
забезпечення реального виконання
рішення суду, при цьому акт опису та
арешту майна не складався, що свідчить
про відсутність фактичного звернення
стягнення на майно боржника, оскільки
накладення арешту на майно на можливе
утворення у майбутньому
заборгованості не передбачене діючим
законодавством.

Таким чином, ухвала суду відповідає
вимогам діючого законодавства і
підстав для її скасування не має.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1,
313, 314 ч.1 п.4, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відділу Державної
виконавчої служби Торезького міського
управління юстиції відхилити.

Ухвалу Торезького міського суду
Донецької області від 27 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:

Судді: