АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 06.12.2013 у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відшкодування майнової
шкоди, заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И Л А

В травні 2013 року позивач звернулася до
суду із позовом, в якому просила
стягнути з відповідача матеріальну
шкоду, завдану внаслідок ДТП в сумі 2 800
гривень та судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 06.12.2013 у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відшкодування майнової
шкоди, заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою -
відмовлено.

Справа № 758/6936/13 № апеляційного
провадження 22-ц-796/2894/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Богінкевич
С.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.Не погоджуючись
з вищезазначеним судовим рішенням,
позивачем подано апеляційну скаргу,
так як вважає, що рішення суду ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку із
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи. Апелянт вказує на те, що
відмовляючи в задоволенні позову суд
дійшов помилкового висновку про
недоведеність заявлених вимог,
залишивши поза увагою пояснення
свідків пригоди. На підставі
викладеного просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
про задоволення позову.

Представник позивача та треті особи в
судовому засіданні підтримали
апеляційну скаргу з підстав викладених
у ній, просили рішення суду скасувати
та ухвалити нове про задоволення
заявлених вимог.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти доводів апеляційної
скарги, вважає рішення суду законним і
обґрунтованим, просив залишити його
без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб які приймали участь в судовому
засіданні, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не було
доведено тих обставин, на які вона
посилалась, як на підставу своїх
позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду першої інстанції зроблені на
підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Звертаючись до суду із даною позовною
заяву, ОСОБА_1 зазначено про те, що 22.04.2013
о 8 годині 20 хвилин її чоловік, керуючи
вищезазначеним автомобілем, в якому
знаходились вона та їх доньки ОСОБА_7,
та ОСОБА_8, рухався по напрямку центра
міста і в цей час, відповідач, керуючи
автомобілем марки «SKODA», реєстраційний
номер НОМЕР_1, грубо порушуючи правила
дорожнього руху, здійснював обгін її
автомобіля, близько виїзду з мосту
Патона, при цьому останній не обрав
безпечної швидкості руху, не врахував
дорожньої обстановки. Зазначає, що
відповідач підрізав автомобіль марки
«Honda», що належить третій особі - ОСОБА_4,
а потім і її автомобіль, внаслідок чого
сталась ДТП та були спричинені
механічні пошкодження автомобілю «Honda»
під керуванням ОСОБА_4 та її автомобілю
«MAZDA», під керуванням її чоловіка
ОСОБА_3

Вказує, що внаслідок вищезазначеної
ДТП їй було завдано матеріальну шкоду,
а саме на заміну пошкодженої деталі її
автомобіля (бамперу) в розмірі 2 800
гривень. Крім того, зазначає, що
оскільки відповідач не відшкодував на
місці скоєння ДТП завдані з його вини
збитки вона змушена була звернутись до
суду та просить стягнути з відповідача
матеріальну шкоду, завдану внаслідок
ДТП в сумі 2 800 гривень та судові
витрати.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, власником
автомобіля марки «MAZDA», реєстраційний
номер НОМЕР_2 є позивач - ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень позивача, внаслідок ДТП, яка
сталась 22.04.2013 о 8 годині 20 хвилин,
автомобілю «MAZDA», реєстраційний номер
НОМЕР_2 були спричинені механічні
пошкодження. Внаслідок зазначеної ДТП
також було пошкоджено автомобіль «Honda»
під керуванням третьої особи - ОСОБА_4

За ремонтно-відновлювальні роботи
позивачем було витрачено 2 800 гривень,
що підтверджується рахунком-фактурою
№1/1605 від 16.05.2013 (а.с.39) та квитанцією до
прибуткового касового ордеру №1 від
16.05.2013 (а.с.40).

Відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала, за
наявності її вини. Шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв`язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

При заподіянні шкоди джерелом
підвищеної небезпеки на його
володільця не може бути покладено
обов`язок по її відшкодуванню, якщо
вона виникла внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого, а у
випадках передбачних спеціальним
законом - тільки умислу потерпілого.

Пунктом 4 Постанови Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ № 4 від
01.03.2013 передбачено, що розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача
шкоди (частина друга статті 1166 ЦК)
відповідач звільняється від обов'язку
відшкодувати шкоду (у тому числі і
моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди
було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого (частина
п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини
другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає
докази, що підтверджують факт завдання
шкоди за участю відповідача, розмір
завданої шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті
61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Виходячи з наведених норм, умовами за
якими виникає зобов'язання по
відшкодуванню майнової шкоди є:
наявність шкоди, протиправна дія
(бездіяльність), вина особи, причинний
зв'язок між діями (бездіяльністю) і
такою шкодою, що також не доведено в
ході розгляду справи.

Доводи позивача про наявність показів
свідків пригоди та винуватості ОСОБА_2
в скоєнні ДТП, колегія суддів вважає
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що не ґрунтуються нормах
чинного законодавства.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
судового рішення. Для встановлення в
судовому засіданні фактів, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

На підтвердження позову ОСОБА_1
будь-яких належних доказів того, що
внаслідок неправомірних дій водія
транспортного засобу «SKODA»,
реєстраційний номер НОМЕР_1 не надало.
Зазначені обставини, якими позивач
обгрунтовував свої позовні вимоги
будь-якими письмовими доказами не
підтверджені.

Натомість, як вбачається з матеріалів
справи органи МВС України про
дорожньо-транспортну пригоду
повідомлені не були, працівники МВС
протокол про адміністративне
правопорушення, схему ДТП не складали,
пояснення учасників не відібрали.

Таким чином, позивачем не надано
доказів як на підтвердження вини та
причино наслідкового зв'язку як доказу
у справі належними і допустимими
доказами в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК
України. При цьому колегія суддів
вважає за необхідне зазначити, що
пояснення третіх осіб у справі не
можуть бути прийняті до уваги суду,
оскільки не є належним доказом в
розумінні ЦПК України та не
встановлюють обставин саме стосовно
вини відповідача та заподіяної ним
шкоди внаслідок ДТП, що є предметом
спору.

Разом з тим, як вже зазначено вище не
доведеними в ході розгляду справи
залишись факт ДТП, протиправність дій
відповідача, його вина та причинний
звязок, а отже підстави для
застосування положень ст. ст. 22, 1166-1188 ЦК
України, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги відсутні.

Таким чином, як судом першої інстанції
так і судом апеляційної інстанції не
встановлено, що саме відповідач ОСОБА_2
своїми неправомірними діями, які
знаходяться в причинному зв`язку із
шкодою, здійснивши 22.04.2013 ДТП завдав
позивачу шкоду.

Володілець джерела підвищеної
небезпеки може бути звільнений судом
від відповідальності у двох випадках:
якщо доведе, що шкоду було завдано
внаслідок дії непереборної сили або
умислу потерпілого.

Наведеним вище спростовується доводи
позивача щодо покладення обов`язку по
відшкодуванню шкоди на відповідача у
справі.

В порядку ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

В матеріалах справи відсутні докази
виклику співробітників ДАІ МВС
України, МНС України, пожежної охорони,
відомчих аварійних служб або інших
органів відповідно до характеру події
безпосередньо на місце ДТП для їх
оформлення не викликали, первинні
документи (довідку, протокол тощо), які
підтверджують факт настання, час і
обставини події складені не були, тому
відсутні будь-які докази, що винним у
спричиненні матеріальної шкоди є саме
відповідач, що судом вірно взято за
основу підстав для відмови в
задоволенні позову.

В оскаржуваному рішенні наведені
мотиви, з яких суд надає перевагу одним
доказам над іншими і його висновки в
цій частині є обґрунтованими.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що висновки суду першої інстанції щодо
необґрунтованості позовних вимог,
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення суду
ухвалено у відповідності до норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування чи зміни
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду
м. Києва від 06.12.2013 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

.