Справа №2/205/218/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року

м.Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючої
судді Шавули В.С.

при
секретарі Давиденко Я.Є.

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, представника
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права
особистої власності на нерухоме майно,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про поділ майна подружжя, визнання
права власності на частку нерухомого
майна у праві спільної сумісної
власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2
про визнання права особистої власності
на нерухоме майно.

В обґрунтування вимог позивач
зазначила, що в період із 02.11.2002 року по
25.09.2013 вона та відповідач перебували у
зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу,
на підставі нотаріально посвідченого
договору дарування від 23.05.2003 року, від
своєї матері ОСОБА_5 вона одержала в дар
грошові кошти у сумі 13250 грн., які
повністю витратила за договором
купівлі-продажу від 26.05.2003 року на
придбання домоволодіння АДРЕСА_1. У
зв'язку із тим, що внаслідок розірвання
шлюбу відповідач заперечує її майнові
права на домоволодіння, продовжує
проживати у будинку вимушена
звернутися із даним позовом, у якому
просила суд визнати за нею право
особистої власності на домоволодіння
(а.с. 2-3).

Зі своєї сторони відповідач ОСОБА_2
звернувся до ОСОБА_1 із зустрічним
позовом, у якому вказав, що спірний
об'єкт нерухомості сторони придбали за
кошти, запозичені ним у своєї матері
ОСОБА_6, які він передав дружині для
укладання договору купівлі-продажу.
Після розірвання шлюбу, 30.11.2013 року він
повернув матері борг, у підтвердження
чого нею було складено розписку, а
раніше укладені договори позики
знищив. Як об'єкт спільної сумісної
власності подружжя, позивач просив суд
поділити домоволодіння, виділити йому
та відповідачці по ? його частині та
визнати за кожним право власності на ?
частину (а.с.26-30).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
заявлені позовні вимоги підтримали.
Просили суд задовольнити у повному
обсязі. В обґрунтування підстав,
посилаючись на викладені доводи та
надані докази. Обставини зустрічного
позову не визнала, проти задоволення
вимог заперечувала з підстав
необгрунтованності та незаконності.

Відповідач ОСОБА_2, його представник
ОСОБА_3 обставини позову ОСОБА_1 та
позовні вимоги не визнали, заперечував
проти задоволення судом вимог, в
обґрунтування підстав посилаючись на
надані зі своєї сторони докази.
Зустрічні вимоги підтримали та просили
задовольнити.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 суду пояснювала, що є матір'ю
ОСОБА_2 Навесні 2003 року, без відома
невістки на прохання сина вона
запозичила йому із власних накопичень
безстроково 2500 доларів США для купівлі
будинку. У підтвердження укладеної
позики із сином підписала 02 квітня 2003
року та 26 травня 2003 року письмові угоди.
Борг син повернув їй восени 2013 року.

Вибір громадянами способу захисту
своїх прав і свобод від порушень та
протиправних посягань гарантовано ч.4
ст.55, ст.124 Конституції України,
відповідно до якої кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань
та закріплено статтями 7, 12 Загальної
декларації про права людини, ст.13
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, що згідно зі статтею 9
Конституції України є складовою
національного законодавства.

Згідно ст. 41 Конституції України, право
власності є непорушним. Кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю і ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності.

При вирішенні спору щодо спірних
правовідносин суд застосовує
положення Конституції України,
Сімейного кодексу України, Цивільного
кодексу України в редакції 2003 року,
практику Верховного Суду України.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та на
захист свого особистого немайнового
права або майнового права та інтересу,
який не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України, одними із
засобів захисту цивільних прав та
інтересів судом є визнання права.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Суд, з'ясувавши обставини по справі та
перевіривши їх наданими доказами,
заслухавши пояснення сторін, свідка,
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про визнання права особистої
власності на нерухоме майно такими, що
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони із 02.11.2002
року по 25.09.2013 рік перебували у
зареєстрованому шлюбі (а.с.8-12).

Згідно ч.2,4 ст.3 СК України, сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Згідно довідки відділення ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» 03 квітня 2003
року ОСОБА_1 одержала від ОСОБА_5
грошовий переказ на суму 2000 доларів США
(а.с.46-47).

На підставі нотаріально посвідченої
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу Семенюком В.В.
угоди від 05 квітня 2003 року ОСОБА_1
передала ОСОБА_9 задаток в сумі 6563 грн.00
коп. у рахунок належних з неї 13126 грн. 00
коп. за договором купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, належного
останній на праві власності (а.с.48).

Для купівлі будинку на підставі
договору дарування 23 травня 2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу Гуніною В.І.
зареєстрованим в реєстрі за № 1561,
ОСОБА_1 одержала в дар від ОСОБА_5 гроші
в сумі 13250 грн. 00 коп. (а.с. 13).

Згідно ст.177 ЦК України, об'єктами
цивільних прав є речі, у тому числі
гроші та цінні папери, інше майно,
майнові права, результати робіт,
послуги, результати інтелектуальної,
творчої діяльності, інформація, а також
інші матеріальні і нематеріальні
блага.

26 травня 2003 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1
було укладено договір купівлі-продажу,
нотаріально посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу
Семенюком В.В. зареєстрований в реєстрі
за № 2107, згідно якого ОСОБА_1 купила у
ОСОБА_9 домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.14).

За правилом ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Проте, за змістом п.3 ч.1 ст.57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом, зокрема
із правочинів, вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом
(ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Оцінюючи здобуті по справі докази за
своїм внутрішнім переконанням щодо їх
належності, допустимості,
достовірності, а також достатності і
взаємності зв'язку у сукупності, суд
першої інстанції вважає у повному
обсязі доведеними з боку позивачки
обставини купівлі нерухомого майна за
рахунок належних їй на умовах договору
дарування коштів та набуття в період
шлюбу із відповідачем права особистої
приватної власності на спірне
домоволодіння.

Заперечення відповідача ОСОБА_2, що
ґрунтуються виключно на поясненнях
допитаної у судовому засіданні в
якості свідка матері ОСОБА_6 та
розписці про повернення грошей (а.с.31),
суд вважає такими, що не спростовують
наданих позивачкою доказів є
неспроможними.

Таким чином, розглядаючи даний спір в
межах заявлених позовних, приходить до
висновку щодо обґрунтованості та
законності вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання права особистої власності на
нерухоме майно. А зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя, визнання права власності на
частку нерухомого майна у праві
спільної сумісної власності подружжя
такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат,
суд враховує, що сторони не звільнені
від сплати судового збору, позовні
вимоги за первісним позовом задоволено
у повному обсязі, тому із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 підлягають до стягнення
документально понесені нею при
зверненні до суду судовий збір у сумі
2400 грн. 00 коп. та пов'язані із розглядом
справи судові витрати за послуги з
технічної інвентаризації спірного
домоволодіння у сумі 1600 грн.00 коп., а
всього у сумі 4000 грн.00 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.9, 41, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції
України ст.ст. 15,16,177,391 ЦК України,
ст.ст.3, 21, 57 СК України, ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57-60,
88, 209, 212-215, 218, 222 ЦПК України, суд, ?

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про визнання права особистої
власності на нерухоме майно,-
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право особистої
власності на садибний (індивідуальний)
житловий будинок із господарськими
будівлями та прибудовами, розташований
на земельній ділянці площею 390 кв.м. за
адресою : АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1),
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Городець
Рогачевського району Гомельської
області, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2),
ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки смт.Миропіль
Дзержинського району Житомирської
області, зареєстрованої за адресою:
АДРЕСА_1, судові витрати у сумі 4000 грн. 00
коп. (чотири тисячі грн. 00 коп.).

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя, визнання права власності на
частку нерухомого майна у праві
спільної сумісної власності подружжя, -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо скаргу про апеляційне оскарження
не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В. С. Шавула