АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3466/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3842/14
Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М

за участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 12
листопада 2014 року про забезпечення
позову у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Автозаводського відділу
державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції про визнання права на майно,
виділення у натурі частки в спільній
сумісній власності подружжя,
виключення майна з акту опису й арешту
майна та Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
та звільнення з-під арешту,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом про визнання
права на майно, виділення у натурі
частки в спільній сумісній власності
подружжя, виключення майна з акту опису
й арешту майна та Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна та звільнення з-під арешту.

11 листопада 2014 року подав заяву, у якій
просив зупинити виконавчі провадження
про стягнення з нього на користь
фізичних та юридичних осіб грошових
коштів.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 12 листопада 2014 року заяву про
забезпечення позову задоволено,
зупинено виконавчі провадження:
відкритих 11 липня 2008 року по
виконавчому листу №2-2332, виданому
24 травня 2008 року Автозаводським
районним судом м. Кременчука
Полтавської області, про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ЗАТ «ПроКредитБанк»
45 872,14 грн. та 488,72 грн., відкрите
4 травня 2011 року по виконавчому листу
№2-363, виданому 26 квітня 2011 року цим же
судом, про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 519 388,00 грн. та
виконавчого провадження, відкритого 15
жовтня 2009 року по виконанню постанови
№98 від 22 вересня 2009 року, виданої
Полтавським обласним управлінням у
справах захисту прав споживачів про
стягнення з ОСОБА_3 на користь держави 3
662,38 грн. Копію ухвали направлено до
Автозаводського відділу ДВС
Кременчуцького МУЮ для виконання.

Не погодившись з даною ухвалою, її в
апеляційному порядку оскаржено ОСОБА_1,
в апеляційній скарзі просить ухвалу
місцевого суду скасувати як таку, що
постановлена судом з порушенням норм
процесуального права та ухвалити нову,
якою відмовити у забезпеченні позову.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
задовольнити.

Відповідно до п. 2 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Пред'являючи позовні вимоги щодо
визнання права власності на частку
майна у спільній сумісній власності
подружжя, виключення цього майна з акту
опису й арешту, та Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, ОСОБА_2 просив забезпечити позов
шляхом зупинення виконання
Автозаводським відділом ДВС
Кременчуцького МУЮ зведеного
виконавчого провадження стосовно 4
виконавчих документів, за якими з
ОСОБА_3 на користь ЗАТ «ПроКредитБанк»,
ОСОБА_1 та на користь держави стягнуто
борг у загальному розмірі 542 990,91 грн.

Вживаючи заходів забезпечення позову
шляхом зупинення виконавчих
проваджень, місцевий суд виходив з
того, що заява про забезпечення позову
є обґрунтованою, оскільки незупинення
виконавчих проваджень може
унеможливити виконання рішення суду у
випадку задоволення позову.

Проте погодитись з таким висновком
суду першої інстанції не можна,
оскільки він не відповідає вимогам
процесуального права.

У статті 37 Закону України «Про
виконавче провадження» зазначено, що
виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у разі,
зокрема, зупинення судом стягнення на
підставі виконавчого документа (пункт
4), зупинення виконання відповідного
рішення або виконавчого провадження
посадовою особою, якій законом надано
таке право (пункт 6), зупинення судом
реалізації арештованого майна (пункт 7).

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити передбачені цим Кодексом
заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 152 ЦПК України визначено,
що позов може забезпечуватися шляхом
заборони вчиняти певні дії, чи
зупинення продажу арештованого майна,
якщо подано позов про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту, чи зупиненням стягнення
на підставі виконавчого документа,
який оскаржується боржником у судовому
порядку.

У разі необхідності судом можуть бути
застосовані інші види забезпечення
позову (ч. 2 ст. 152 ЦПК України).

У свою чергу, суд може покласти на
суб'єктів оскарження виконання лише
тих обов'язків, які передбачені Законом
України «Про виконавче провадження».

Між тим, у розрізі положень ст. 37 Закону
України «Про виконавче провадження» та
ст. 152 ЦПК України, відкритий перелік
способів, у яких може забезпечуватися
позов, не дає підстав вважати зупинення
виконавчого провадження видом
забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_2 дії
(бездіяльність) державного виконавця
чи правомірність проведення стягнення
на підставі виконавчих документів не
оскаржуються.

У матеріалах позовної заяви відсутні
докази того, що у ході здійснення
виконавчого провадження у
встановленому законом порядку спірне
нерухоме майно було виставлено на
продаж, тому підстав для вжиття
передбачених ч. 1 ст. 152 ЦПК України
заходів забезпечення позову не
вбачається.

Крім того, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України у п.2 постанови
№9 від 22 грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», забезпечувати
позов шляхом зупинення виконання
судових рішень, що набрали законної
сили, не допустимо.

Місцевий суд на зазначені вимоги уваги
не звернув і постановив ухвалу, якою
фактично зупинив зведене виконавче
провадження по виконанню виконавчих
документів, виданих на виконання
судових рішень, що набрали законної
сили.

За таких обстави, колегія суддів дійшла
висновку, що ухвала суду першої
інстанції постановлена з порушенням
норм процесуального права, а тому її
слід скасувати та постановити нову
ухвалу, якою у задоволенні заяви про
вжиття заходів забезпечення позову
шляхом зупинення виконавчих
проваджень відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 312 п. 2, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 12
листопада 2014 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про
забезпечення позову у справі шляхом
зупинення виконавчих проваджень
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає.

Головуючий у справі:
В.А. Чічіль

Судді:
О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно:

суддя
В.А. Чічіль