Справа №485/2635/13-ц 18.03.2014 18.03.2014 18.03.2014
Провадження №22-ц/784/357/14
Суддя по 1 інстанції: Квєтка І.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
Ухвала

Іменем України

18 березня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Галущенка О.І., Довжук
Т.С.,

при секретарі судового засідання -
Романенко Ю.О.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3,

- представника відповідача - ПП
«Серпень -2003» - Мироненко К.Б., Д’яченко
Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами

ОСОБА_2

та

приватного підприємства «Серпень-2003»

на рішення Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 12
грудня 2013 року з урахуванням
додаткового рішення того ж суду від 17
січня 2014 року та ухвали від 17
січня 2014 року про виправлення описки,
у справі за

позовом

ОСОБА_2 до приватного підприємства
«Серпень -2003» про розірвання договору
оренди земельної ділянки та стягнення
орендної плати,

встановила :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
приватного підприємства «Серпень -2003»
(далі - Підприємство) про розірвання
договору оренди земельної ділянки.

Позивач посилався на те, що 2 жовтня 2008
року уклав з відповідачем договір
оренди належної йому земельної
ділянки, розміром 5 га, переданої для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Новотимофіївської сільської ради
Снігурівського району, про що в
Державному реєстрі земель вчинено
запис 29 травня 2009 року.

Договір оренди землі укладений строком
на 10 років, за його умовами відповідач
зобов'язався сплачувати орендну плату
у грошовій, натуральній або
відробітковій формі по узгодженню
сторін, але не менше 3 % від вартості
земельної ділянки в грошовому виразі, з
врахуванням прибуткового податку
громадян, у строк до 1 грудня щорічно.

Посилаючись на те, що йому не
виплачена орендна плата протягом двох
останніх років, що є суттєвим
порушенням умов договору, позивач
просив про дострокове розірвання
договору оренди.

У листопаді 2013 року, уточнюючи та
доповнюючи позовні вимоги, позивач
просив також стягнути 3 235,55 грн.
недоплаченої орендної плати за 2012 рік з
урахуванням 0,2 % пені за кожен день
прострочення.

Заперечуючи проти позову, представник
відповідача посилався на належне
виконання договірних зобов'язань та
безпідставність позовних вимог.

Рішенням Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 12 грудня 2013 року, з урахуванням
додаткового рішення того ж суду від 17
січня 2014 року та ухвали від 17 січня 2014
року про виправлення описки,
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 Стягнуто з позивача в
дохід держави 114,70 грн. недоплаченого
судового збору.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на незаконність та
необгрунтованість судового рішення,
просив його скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на незаконність рішення
суду в частині розподілу судових
витрат, просив стягнути з позивача 2000
грн. витрат, понесених на правову
допомогу.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, дослідивши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом (ч.8 ст. 93 ЗК
України).

Таким спеціальним законом, що регулює
орендні земельні відносини та підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
є Закон України від 2 жовтня 2003 року
«Про оренду землі» (далі -Закон).

Договір оренди землі укладається у
письмовій формі і за бажанням однієї із
сторін може бути посвідчений
нотаріально. Він підлягає державній
реєстрації і після цього набирає
чинності (ст.ст. 14, 18, 20 Закону).

Відповідно до ст. 13 Закону за договором
оренди землі орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ст.15 Закону орендна
плата, її розмір, форма платежу, строк і
порядок виплати є суттєвими умовами
договору оренди землі.

Статтями 24, 25 Закону передбачені права
та обов'язки орендодавця та орендаря,
зокрема, орендодавець зобов'язаний
своєчасно вносити орендну плату в
розмірі та строки обумовлені
договором.

За змістом ст. 32 Закону договір оренди
землі на вимогу однієї із сторін може
бути достроково розірваний за
рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24, 25 Закону та умовами
договору, зокрема, й щодо несплати
орендної плати.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2 є власником земельної ділянки,
розміром 5 га, яка розташована на
території Новотимофіївської сільської
ради Снігурівського району, та
передана йому для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
на підставі Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку, виданого 1 жовтня 2008 року
Снігурівською райдержадміністрацією
Миколаївської області, отриманого на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом (а.с.7).

2 жовтня 2008 року позивач уклав з
відповідачем договір оренди вказаної
земельної ділянки строком на 10 років та
передав її в платне користування
відповідача (а.с. 44-46).

Запис про державну реєстрацію договору
внесено до Державного реєстру земель 29
травня 2009 року.

За умовами договору відповідач
зобов'язався сплачувати орендну плату
у грошовій, натуральній або
відробітковій формі по узгодженню
сторін, але не менше 3 % від вартості
земельної ділянки в грошовому виразі, з
вирахуванням прибуткового податку
громадян, у строк до 1 грудня щорічно, з
урахуванням індексів інфляції (пункти
8-11, 14 договору).

Базова нормативно-грошова оцінка
(вартість) земельної ділянки зазначена
сторонами у п. 5 договору та з
урахуванням коефіцієнта індексації
становила 66 957,71 грн.

Сторони визначили, що у разі невнесення
орендної плати у строки, визначені цим
договором, справляється пеня у розмірі
0,2 % несплаченої суми за кожен день
прострочення (п.14 договору).

За змістом пункту 38 договору, у разі
невиконання умов договору, на вимогу
однієї із сторін, він може бути
достроково розірваний за рішенням
суду.

Так, посилаючись на наявність
заборгованості по орендній платі,
позивач вказував, що за 2012 рік він
отримав лише 1 706 грн., а залишок
заборгованості становить 3 235,55 грн.,
виходячи з нової вартості земельної
ділянки 143 442,16 грн. на 2012 рік
(а.с. 23, 27-28, 41).

Обґрунтовуючи позов, позивач виходив
із такого розрахунку: 143 442,16 грн. х 3 % = 4
303,26 грн. - 15 % прибуткового податку - 1 %
земельного податку з 1 га, - 1706 грн.
отриманої орендної плати, залишок
становитиме 1 889,87 грн. недоплаченої
орендної плати за 2012 рік. Разом з
пенею у розмірі 1345,68 грн.
заборгованість, на його думку,
становить 3 235,55 грн.

При цьому позивач виходив з того, що
орендна плата повинна автоматично
змінюватися відповідачем в залежності
від нової грошової оцінки земельної
ділянки.

Між тим, умовами договору оренди
такого не передбачено.

Відповідно до п. 36 договору оренди
зміни до нього здійснюються у
письмовій формі за взаємною згодою
сторін, а у разі недосягнення згоди
спір вирішується в судовому порядку. У
пункті 13 договору оренди сторони
передбачили підстави для перегляду
розміру орендної плати, зокрема, у
разі зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін, тарифів, у
тому числі і внаслідок інфляції.

Разом з тим, як вбачається із
матеріалів справи та відомостей про
отримання орендної плати, позивач
протягом 2009 - 2011 років отримував
орендну плату по 1707,42 грн. до 1 грудня
відповідного року, виходячи із
грошової оцінки землі 66 957,71
грн., яка зазначена в договорі, та за
мінусом 15 % податку на доходи фізичних
осіб. Земельний податок сплачується
за рахунок орендаря, а не орендодавця.

За 2012 рік позивач отримав орендну плату
28 листопада 2012 року у сумі 1724,65
грн. (а.с. 17, 26, 67).

Індекс інфляції на вказану грошову
суму не нараховувався, в зв'язку з
відсутністю інфляції за період з
січня по листопад 2012 року включно.
Загальний індекс інфляції,
встановлений КМ України за 2012 рік,
становить 100,5.

Отже, доводи позивача про наявність
заборгованості по орендній платі за 2012
рік є необґрунтованими.

За такого, відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що права
позивача не порушені і підстави для
дострокового розірвання договору
оренди, в зв'язку з невиплатою орендної
плати відсутні.

Більше того, як зазначає позивач в
апеляційній скарзі, він відмовився від
отримання орендної плати за 2013 рік, яка
в наступному була перерахована
поштовим переказом від 11 грудня 2013
року в сумі 2 054,02 грн. (а.с. 62-64).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Крім того, постанова Кабінету
Міністрів України від 31 жовтня 2011 року
№ 1185 «Про внесення змін до Методики
нормативної грошової оцінки земель
сільськогосподарського призначення та
населених пунктів» щодо застосування
відповідних коефіцієнтів для
нормативно-грошової оцінки земель,
призводить до зміни з 1 січня 2012 року
річних сум податкових зобов'язань зі
сплати земельного податку та орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності, а також може
бути підставою для перегляду орендної
плати за земельні ділянки
сільськогосподарського призначення.

Доводи позивача в апеляційній скарзі
про те, що він не отримував орендну
плату за 2011-2012 роки, оскільки підпис у
відомостях про її отримання не його,
суд не може прийняти до уваги, оскільки
на зазначені обставини в обґрунтування
позову він не посилався та доказів щодо
цього суду першої інстанції не надавав.
Більше того, в матеріалах справи
міститься оригінал його власноручного
пояснення від 29 жовтня 2013 року
про те, що він отримав орендну плату за
2012 рік, але без урахування коефіцієнта
1,756 на нормативно-грошову оцінку
земельної ділянки, а в заяві від
9 грудня 2013 року зазначав, що він
застосовує два підписи: як у паспорті,
так і відмінний - «повсякденний» (а.с.
26, 41).

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що відповідач за
договором підряду передоручив
здійснення обробітку орендованих
земельних ділянок та виплату орендної
плати новоствореному ним же ТОВ
«Колос», не впливає на правильність
висновків суду у цій справі (а.с. 54-55).

Доводи апеляційної скарги відповідача
зводяться до того, що суд першої
інстанції, в порушення вимог ст. 88 ЦПК
України, безпідставно не задовольнив
його клопотання про стягнення з
позивача витрат на правову допомогу в
сумі 2 000 грн., які сплачені ТОВ «ЮК
«Прайм» за платіжним дорученням № 50
від 18 листопада 2013 року, так як інтереси
відповідача в суді за дорученням
представляла юрист компанії Мироненко
К.Б.

В мотивувальній частині рішення суд
першої інстанції дав належне
обґрунтування щодо цього питання, з
чим погоджується колегія суддів.
Оскільки із змісту доручення,
виданого самим відповідачем 26 червня
2013 року вбачається, що Мироненко К.Б.
діяла у цій справі безпосередньо за
дорученням відповідача (а.с. 18).

Той факт, що Мироненко К.Б. водночас
перебувала у трудових відносинах з ТОВ
«ЮК «Прайм», якому відповідач
перерахував кошти за надання правової
допомоги за договором від 14 листопада
2013 року, не є безумовним доказом того,
що вона діяла за дорученням юридичної
компанії на виконання договору про
надання юридичних послуг
відповідачеві (а.с. 18, 33-36).

Враховуючи викладене, колегія не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного сторонами рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та приватного
підприємства «Серпень-2003» відхилити, а
рішення Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 12 грудня 2013
року з урахуванням додаткового
рішення того ж суду від 17 січня 2014 року
та ухвали від 17 січня 2014 року про
виправлення описки, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий
Судді: