АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/968/14
інстанції Ковальчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця «20» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.,Суддів:Воронцової Л.П., Ігнатенко
П.Я.при секретарі:Калюжному О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «ВІК» на
ухвалу Каланчацького районного суду
Херсонської області від 29 квітня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про стягнення штрафних санкцій
за договором, за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення
штрафних санкцій та заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення
штрафних санкцій, зазначаючи, що 21
березня 2011 року між ними був укладений
договір доручення, за яким
відповідачка зобов'язалася здійснити
від його певні юридичні дії з приводу
належного йому нерухомого майна,
натомість він, як довіритель,
зобов'язався прийняти ці дії та
оплатити їх в порядку і на умовах,
погодженому сторонами.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 допустила
порушення прийнятих на себе за
договором доручення зобов'язань, а
умовами договору визначено, в тому
числі відповідальність сторін, просив
суд стягнути з відповідачки на його
користь 10 000 грн. в рахунок сплати
штрафних санкцій.

ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічною
позовною заявою, в якій, посилаючись на
те, що прийняті на себе за договором
доручення зобов'язання вона виконала у
повному обсязі, проте довіритель
передбачену умовами договору оплату її
послуг у добровільному порядку
здійснити відмовляється, просила суд
стягнути з останнього на її користь 2 000
000 грн. в рахунок сплати заборгованості
та штрафних санкцій.

Під час попереднього розгляду справи
сторони уклали мирову угоду, якою
встановили, що ОСОБА_6 виконано всі
необхідні юридичні дії, передбачені
договором доручення № 21/3/11 від 21.03.2011
року. Сума, яку ОСОБА_5 належить
сплатити ОСОБА_6 становить 2 000 000 грн., з
яких 1 000 000 грн. - заборгованість за
договором доручення № 21/3/11 від 21.03.2011
року, 1 000 000 грн. - штрафні санкції за
договором доручення № 21/3/11 від 21.03.2011
року. У зв'язку зі зверненням ОСОБА_6 із
зустрічним позовом, ОСОБА_5
зобов'язується компенсувати ОСОБА_6
витрати на оплату судового збору в
розмірі 3 211,60 грн.. Загальний розмір
заборгованості, яку ОСОБА_5 належить
сплатити ОСОБА_6 становить 2 003 211,60 грн.

Сторони встановили наступний порядок
погашення заборгованості ОСОБА_5 перед
ОСОБА_6: ОСОБА_5 в рахунок погашення
заборгованості передає ОСОБА_6 у
власність належне йому нерухоме майно,
а саме:

- будинок АДРЕСА_1;

- земельну ділянку площею 0,0600 га
цільовим призначенням для розміщення
автозаправочної станції з елементами
сервісу, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2

- земельну ділянку площею 0,0800 га
цільовим призначенням для розміщення
автозаправочної станції, розташовану
за адресою: АДРЕСА_3;

- об'єкт незавершеного
будівництва, недобудований будинок
готовністю 44%, розташований за адресою:
АДРЕСА_4;

Ухвалою від 29 квітня 2013 року суд визнав
укладену сторонами мирову угоду,
справу провадженням закрив.

В апеляційній скарзі товариство з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«ВІК», яке участі в розгляді даної
справи не приймало, вказує на те, що
постановлена судом першої інстанції
ухвала про визнання мирової угоди
порушує його права, як особи, перед якою
ОСОБА_5 має боргові зобов'язання,
оскільки виконання цієї угоди
позбавляє його можливості
задовольнити свої вимоги до ОСОБА_5 як
до боржника за рахунок належного
останньому нерухомого майна. Просить
ухвалу суду скасувати, справу
направити для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_6 її доводи не визнає і
вважає безпідставними, вказує на те, що
укладена між сторонами мирова угода не
стосується прав та інтересів ТОВ
«Фірма «ВІК», натомість скасування
постановленої судом ухвали призведе до
порушення її прав, як власника
вказаного в угоді нерухомого майна,
право власності на яке вона на була
саме на підставі досягнутої угоди.
Просить апеляційну скаргу ТОВ «Фірма
«ВІК» відхилити, ухвалу суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність оскарженої ухвали в межах,
визначених ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21
березня 2011 року між сторонами по справі
був укладений договір доручення № 21/3/11,
згідно якому ОСОБА_6 зобов'язалася
здійснити від імені позивача за
первісним позовом певні юридичні дії
щодо належного останньому нерухомого
майна, натомість ОСОБА_5 прийняв на себе
зобов'язання сплатити певну суму
винагороди.

Крім того, умовами вказаного договору
доручення сторони також визначили
взаємні права й обов'язки, умови
настання та обсяг відповідальності
кожного з них за неналежне виконання
прийнятих на себе зобов'язань.

Оскільки між сторонами виник спір щодо
виконання умов укладеного між ними
договору доручення, вони звернулися до
суду із взаємними позовними вимоги
один до одного.

В ході розгляду справи сторони дійшли
згоди, що порушення умов укладеного між
ними договору було вчинено з боку
позивача за первісним позовом, який
прийняв на себе зобов'язання сплатити
ОСОБА_6 визначену нею у зустрічному
позові суму заборгованості та штрафних
санкцій, а також відшкодувати понесені
нею у зв'язку із зверненням до суду
судові витрати, шляхом передачі у її
власність певних об'єктів нерухомого
майна згідно переліку, про що сторонами
було укладено мирову угоду.

З доданих до апеляційної скарги
матеріалів вбачається, що заочним
рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 30 квітня 2013 року з ОСОБА_5
на користь ТОВ «Фірма «ВІК» стягнуто
борг у сумі 85 523,06 грн. і судові витрати у
розмірі 856 грн.

14 червня 2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Херсоні винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
по виконанню зазначеного судового
рішення, якою, в тому числі, накладено
арешт на майно боржника в межах суми
боргу.

За приписами ст.175 ЦПК України мирова
угода укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін та предмета
позову.

У разі укладення сторонами мирової
угоди суд постановляє ухвалу про
закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо
умови мирової угоди суперечать закону
чи порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди і
продовжує судовий розгляд

Постановляючи оскаржену ухвалу суд
першої інстанції, виходив з того, що
укладена між сторонами по справі
мирова угода не суперечить вимогам
закону та не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, а тому як, така, що
вчинена в інтересах обох сторін по
справі, підлягає визнанню судом.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду, вважає їх правильними,
а ухвалу суду законною, враховуючи, що
матеріалами підтверджено, що вказана
мирова угода стосується лише сторін та
їх спірних правовідносин, які виникли
на підставі укладеного між ними
правочину, не суперечить законодавству
та не порушує прав і охоронюваних
законом інтересів інших осіб, у тому
числі апелянта, який є стягувачем по
відношенню до ОСОБА_5 на підставі
рішення суду, яке було ухвалене з
приводу правовідносин, що виникли між
вказаною фізичною особою та ТОВ «Фірма
ВІК» щодо договору позики, після
постановлення оскарженої ухвали.

Постановленою у справі ухвалою не
вирішено права та обов'язки апелянта,
захист його прав, як стягувача у
виконавчому провадженні, можливий в
порядку та у спосіб, визначені Законом
України «Про виконавче провадження», у
тому числі шляхом накладення арешту на
грошові кошти або інше майно боржника.

Наявність у ОСОБА_5 заборгованості
перед апелянтом не може бути сама по
собі підставою для скасування ухвали
суду про визнання мирової угоди, яка
укладена у справі, предмет розгляду
якої прав та інтересів ТОВ «Фірма «ВІК»
не порушує, і умови якої, згідно наданих
ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції
матеріалів, були виконані сторонами у
травні 2013 року, тобто до відкриття
виконавчого провадження по виконанню
рішення суду про стягнення з позивача
за первісним позовом богу на користь
апелянта.

Крім того, в ході розгляду Дніпровським
районним судом м. Херсона цивільної
справи за позовом ТОВ «Фірма «ВІК» до
ОСОБА_5 про стягнення боргу позивач у
цій справі мав можливість скористатися
наданим йому цивільним процесуальним
законом правом подати заяву про
забезпечення позову, в тому числі
шляхом накладення арешту на майно
боржника, однак цього не зробив, що
представником апелянта не
заперечується.

Порушення прав ТОВ «Фірма «ВІК», які, на
думку апелянта, виникли внаслідок
постановлення місцевим судом
оскарженої ухвали, свого підтвердження
під час апеляційного розгляду справи
не знайшли.

Передбачених процесуальним законом
підстав для залучення апелянта до
участі в справі до постановлення судом
ухвали, яка оскаржується, не було.

Набутий останнім після набрання
чинності судовим рішенням в цій справі
статус стягувача за іншим вирішеним
судом спором, на думку колегії суддів,
не дає йому право втручатися в
правовідносини сторін, учасником яких
він не є, й вирішувати питання про його
реалізацію та захист своїх власних
інтересів у обраний ним, а не
передбачений законодавство, яке
регулює правовідносини у завершальній
стадії судового провадження, спосіб.

Доводи апеляційної скарги про
недотримання судом правил виключної
підсудності не можуть бути прийняти до
уваги колегії суддів, як такі, що не
ґрунтуються на законі, враховуючи, що
предметом спору є стягнення грошових
коштів, а тому первісний позов було
подано з дотриманням вимог ст. 109 ЦПК за
місцем проживання відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правомірно, за правилами,
визначеними ст. 175 ЦПК України,
затвердив укладену між сторонами
мирову угоду на викладених в ній умовах
та правомірно у зв'язку з цим закрив
провадження у справі, а тому підстави
для скасування задоволення
апеляційної скарги і скасування
постановленої місцевим судом ухвали
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307,312 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«ВІК» відхилити.

Ухвалу Каланчацького районного суду
Херсонської області від 29 квітня 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно після її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: