Справа № 206/8936/13-ц
Провадження № 6/206/219/13
У Х В А Л А

"17" грудня 2014 р. Самарський
районний суд міста Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді:
Сухоруков А.О.,

за участю секретаря: Сядро
Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
подання начальника Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Батрак Д.С. про
примусове проникнення до житла, суд

ВСТАНОВИВ :

17 грудня 2013 року начальника відділу
Самарської державної виконавчої
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції Батрак Д.С. про
примусове проникнення до житла
звернувся до суду з поданням про
примусове проникнення до житла
боржника, посилаючись на те, що на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби знаходиться
виконавчий лист від 9 вересня 2013 року №
2/436/901/12, виданий Самарським районним
судом м. Дніпропетровська. 12 вересня 2013
року державним виконавцем було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження та направлено
сторонам, боржникові було надано
семиденний строк для добровільного
виконання рішення, у встановлений
добровільний строк боржником рішення
суду не виконання. 30 вересня 2013 року та
19 листопада 2013 року державним
виконавцем було здійснені вихід за
місцем мешкання боржника під час якого
було встановлено, що ворота закриті та
на стуків ніхто не відкриває, про що
були складені відповідні акти. 8
листопада 2013 року державним виконавцем
також було здійснено вихід до боржника
під час якого було встановлено, що до
державного виконавця вийшла жінка яка
представилася дружиною боржника, та
через зачинити двері повідомила що її
чоловік у відрядженні та вона нікого не
впустить до приміщення. Також
державному виконавця стягував надав
номер телефону боржника на якій
останній телефонував, на що боржник
повідомив що він нічого нікому не
винен. Окрім цього державним
виконавцем надсилалися боржникові
виклики 20 вересня 2013 року та 1 листопада
2013 року на які він жодним чином не
реагував. Державним виконавцем було
надіслана вимога від 20 вересня 2013 року
щодо допущення державного виконавця до
будинку у якому мешкає боржник для
перевірки майнового стану боржника за
місцем проживання, які ним були
проігноровані, а тому просить винести
ухвалу про примусове проникнення до
житла боржника ОСОБА_2, а саме: за
адресою АДРЕСА_1 (а.с.1-2).

Дослідивши письмові матеріали справи
та подання, суд дійшов висновку, що
подання задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що на виконанні у Самарському ВДВС ДМУЮ
Дніпропетровської області знаходиться
виконавчий лист від 9 вересня 2013 року №
2-436/901/12 виданий Самарським районним
судом м. Дніпропетровська про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,
суму боргу в розмірі 38500 гривень та
судовий збір в сумі 385 гривень (а.с.3).

Згідно актів державного виконавця від
30 вересня 2013 року, 8 листопада 2013 року, 19
листопада 2013 року доступ до житла
боржника є неможливим (а.с.4-5,7).

Згідно вимоги від 8 листопада 2013 року
боржнику було запропоновано надати
можливість державному виконавцю
можливість перевірити майновий стан
боржника (а.с.9).

Відповідно до листів від 20 вересня 2013
року та 1 листопада 2013 державним
виконавцем було направлено супровідні
листи про явку до державної виконавчої
служби на 27 вересня 2013 року та на 8
листопада 2013 року боржнику, щодо
питання сплати заборгованості по
виконавчому листі (а.с.10).

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті
11 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець має
право безперешкодно входити до
приміщень та сховищ, що належать
боржникам або зайняті ними, проводити
огляд зазначених приміщень і сховищ,
при необхідності примусово відкривати
їх в установленому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК
України, питання про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння особи при виконання судових
рішень вирішується судом за поданням
державного виконавця.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України у справі № 1-18/2011 щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 376 у
взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК
України, роз'яснено, що Конституція
України проголосила Україну правовою
державою (стаття 1). Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави;
утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави (частина друга статті 3
Конституції України). Конституційні
права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України
(частина перша статті 64 Основного
Закону України).

Кожному гарантується недоторканність
житла; не допускається проникнення до
житла чи до іншого володіння особи,
проведення в них огляду чи обшуку
інакше як за вмотивованим рішенням
суду (частини перша, друга статті 30
Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та
недоторканність житла є не тільки
конституційно-правовим обов'язком
держави, а й дотриманням взятих
Україною міжнародно-правових
зобов'язань відповідно до положень
Загальної декларації прав людини 1948
року, Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод 1950 року,
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права 1966 року. Зазначені
міжнародні акти згідно з частиною
першою статті 9 Конституції України є
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до статті 12 Загальної
декларації прав людини 1948 року, статті 8
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, пункту 1
статті 17 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права 1966
року ніхто не може зазнавати
безпідставного посягання на
недоторканність свого житла. При
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати тільки таких
обмежень, які встановлені законом
виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги до прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року, стаття
18 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено в
Конституції України і
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави в права
людини з метою забезпечення загального
блага.

В Україні як правовій державі
визнається і діє принцип верховенства
права (стаття 1, частина перша статті 8
Конституції України), який передбачає
панування права в суспільстві і
вимагає від держави його втілення у
правотворчу та правозастосовну
діяльність.

Права і свободи людини і громадянина
захищаються судом, завданням якого є,
здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечити
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України (частина перша статті 55
Основного Закону України, стаття 2
Закону України „Про судоустрій і
статус суддів").

Відповідно до Закону України
«Про виконавче провадження» Державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених Законом, неупереджено,
своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Однак, судом зазначається про те, що
причини для примусового проникнення до
житла боржників в поданні не
підтверджуються. Дані про те, що у
вказаному житловому приміщенні
знаходиться майно чи кошти боржника в
матеріалах подання відсутні, заява
стягувача про наявність такого майна
не є достатнім доказом цієї обставини.

Крім того, суду на надано доказів того,
що боржнику належить на праві
власності чи користування
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1.

В акті на який посилається державний
виконавець щодо виходу до житла
боржника від 19 листопада 2013 року
взагалі відсутні підписи понятих, в
інших двох актах понятими зазначені
особи, які мешкають в інших районах
міста, а не суміди, тому суд до цих актів
ставиться критично.

Крім цього, щодо посилання на вимогу
про надання можливості до перевірки
майнового стану боржника від 8
листопада 2013 року за вих. № 12983 та
супровідних листів від 20 вересня 2013
року та 1 листопада 2013 про явку до
державної виконавчої служби на 27
вересня 2013 року та на 8 листопада 2013
року боржнику, щодо питання сплати
заборгованості по виконавчому листі,
суд відноситься критично, оскільки в
матеріалах подання відсутні будь-які
докази не лише щодо отримання
боржником такої вимоги та повідомлень,
а навіть їх надіслання поштою.

Таким чином достатні правові підстави
для примусового проникнення житлове
приміщення згідно вимог статті 376 ЦПК
України суду не доведено.

З цих підстав, мотиви подання не можна
визнати обґрунтованими, а тому подання
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 376 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання начальника
Самарського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Батрак Д.С.
про примусове проникнення до житла -
відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Самарський районний суд
міста Дніпропетровська протягом п'яти
днів з дня її проголошення. У разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
А.О. Сухоруков