АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«РОДОВІД БАНК» на рішення Подільського
районного суду міста Києва від 23 січня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«РОДОВІД БАНК» про визнання недійсним
п.3.6 кредитного договору, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач звернувся із
позовом, уточнивши який зазначив, що 17
березня 2008 року між сторонами був
укладений договір за яким позивач
отримав у кредит 23 844.82 долари США
строком до 17 березня 2015 року із сплатою
річних за його використання.

Згідно до п. 3.6 Договору за порушення
строків повернення кредиту чи сплати
процентів, позичальник зобов'язаний
сплачувати банку за кожний день
прострочення пеню у розмірі 1.6 % від
суми простроченої заборгованості.

Станом на 07 серпня 2013 року сума пені за
несвоєчасне погашення кредитної
заборгованості становила 1 008 016.07 грн.,
сума заборгованості за відсотками 4016.72
долари США, що складало 32 105.70 грн.

Зазначаючи про незаконність положень
п. 3.6 вищевказаного кредитного
договору, з підстав наявності
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків на шкоду позивача, як
споживача послуг, порушення
законодавства, зокрема норм ст.ст. 5, 11, 18
Закону України «Про захист прав
споживачів», позивач просив визнати
недійсним п. 3.6 кредитного договору №
38.3/АА-00002.08.2.(а.с. 1-12, 16-28)

Відповідач проти заявлених вимог
заперечував, просив застосувати строки
позовної давності.(а.с. 47)

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 23 січня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ПАТ «РОДОВІД БАНК» про
визнання недійсним п.3.6 кредитного
договору задоволено. (а.с.50-54)

В апеляційній скарзі відповідач
зазначив, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального і
процесуального права, просив рішення
суду скасувати із ухваленням нового
про відмову в задоволенні позовних
вимог. На обґрунтування скарги
посилався на недоведеність обставин,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, зазначив, що рішення
суду суперечить вимогам законодавства.
(а.с.70-76)

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 підтримав скаргу і просив її
задовольнити, представник ОСОБА_3
заперечував проти скарги і просив її
відхилити.

Інші особи до суду не прибули, були
сповіщені належним чином про що у
справі є докази.(а.с. 85-88)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, така неявка не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за таких підстав.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст.
203 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від
12 липня 2001 р. N 2664-III "Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг" договір про надання
фінансових послуг повинен містити
розмір фінансового активу, зазначений
у грошовому виразі, строки його
внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону
України від 12 травня 1991 р. N 1023-XII "Про
захист прав споживачів" до договорів із
споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах, зокрема положення, згідно з
якими передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки. Продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати в договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови
договору про встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.(п. 5 ч. 3 ст. 18
вищевказаного Закону)

Якщо положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору.

Судом встановлено, що 17 березня 2008 року
між сторонами був укладений договір №
38.3/АА-00002.08.2 за яким позивачу відкрито
не відновлювальну кредитну лінію на
загальну суму 23 844.82 долари США строком
до 17 березня 2015 року із сплатою 12.50 %
річних за його використання.(а.с. 4-7)

Згідно до п. 3.6 Договору за порушення
строків повернення кредитів чи сплати
процентів, позичальник зобов'язаний
сплачувати Банку за кожний день
прострочення пеню у розмірі 1.6 % від
суми простроченої заборгованості.

Банком станом на 07 серпня 2013 року
розрахована заборгованість, за якою
сума заборгованості за відсотками 4 016.72
долари США, що складало 32 105.70 грн., сума
пені за несвоєчасне погашення
кредитної заборгованості визначена в
розмірі 1 008 016.07 грн. (а.с. 8)

Вказане свідчить, що такі умови п. 3.6
кредитного договору щодо встановлення
пені у розмірі 1.6 % від суми
заборгованості за кожний день
прострочення такої, що становить 584 %
від суми неповерненого кредиту та/або
не сплачених процентів за рік, є
несправедливими, оскільки
встановлюють вимогу щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором, а відтак,
є підстави застосування п. 5 ч. 3 ст. 18
вищевказаного Закону.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
підставність заявлених вимог про
визнання недійсними положень
оспорюваного кредитного договору і
задоволення заявленого позову.

Недійсність вказаного пункту договору
з підстав його невідповідності п. 5 ч. 3
ст. 18 вищевказаного Закону, ч. 1 ст.
203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є триваючим
порушенням, тому колегія суддів
відхилила доводи апелянта про
необхідність застосування строку
позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують, не
впливають на правильність прийнятого
судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2
ст. 308 ЦПК України, не можуть бути
визнані підставою для скасування
судового рішення, тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1
ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК» - відхилити.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 23 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/4563/2014

Головуючий у першій інстанції
ГребенюкВ.В.

Доповідач Левенець Б.Б.