АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Савлук Т.В.
№ 22-ц/796/7717/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Дніпровського районного суду
м.Києва від 14 квітня 2014 року про відмову
в задоволенні скарги ОСОБА_1 на
постанову старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у м. Києві
Власюк С.В. про повернення стягувачу
виданого 21 листопада 2012 року
Дніпровським районним судом м.Києва
виконавчого листа про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 суми в розмірі 56 805 грн. 39
коп.,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду
м.Києва від 14 квітня 2014 року відмовлено
в задоволенні скарги ОСОБА_1 на
постанову старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у м. Києві
Власюк С.В. про повернення стягувачу
виданого 21 листопада 2012 року
Дніпровським районним судом м. Києва
виконавчого листа № 2-5078/2011 про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми в розмірі
56 805 грн. 39 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказану ухвалу суду скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції. Повертаючи
виконавчий лист, державний виконавець
виходив лише з того, що в ході
здійснення виконавчих дій, у боржника
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не
було виявлено майна, на яке може бути
звернуто стягнення. Разом з тим
державний виконавець не перевірив
наявність майна, яке належить ОСОБА_3 на
праві спільної сумісної власності та
на яке може бути звернуто стягнення
згідно з ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження». При цьому,
судом першої інстанції було
безпідставно застосовано положення ст.
67 Закону України «Про виконавче
провадження».

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та її
представник підтримали апеляційну
скаргу та просять її задовольнити.

В судове засідання старший державний
виконавець Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у м. Києві
Власюк С.В. та боржник фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 не з'явилися,
повідомлені про місце і час розгляду
справи, а тому судова колегія дійшла
висновку про можливість слухання
справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її
представника, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21
листопада 2012 року Дніпровським
районним судом м. Києва було видано
виконавчий лист №2-5078/2011 про стягнення
з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 кошти в сумі 54664 грн.,
пеню в розмірі 1021,39 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120 грн., а всього
56805,39 грн. (а. с. 8).

28 листопада 2013 року державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у місті
Києві Власюк С.В. було винесено
постанову про повернення стягувачу
виданого 21 листопада 2012 року
Дніпровським районним судом м. Києва
виконавчого листа № 2-5078/2011 на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» (а. с. 7).

19 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду зі скаргою, в якій просила
скасувати постанову державного
виконавця та повернути справу до
Відділу державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у місті Києві для подальшого
проведення виконавчого провадження.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що в ході
здійснення виконавчих дій державний
виконавець не перевірив наявність
майна, яка належить боржнику на праві
спільної сумісної власності, а тому
дійшов передчасного висновку про
наявність підстав для повернення
виконавчого документа стягувачу.

Відмовляючи в задоволенні скарги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що в межах процедури виконавчого
провадження ОСОБА_3 виступає як фізична
особа-підприємець, що зумовлює
проведення виконавчих дій з
дотриманням вимог ст. 67 Закону України
«Про виконавче провадження».

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції.

Так, відповідно до положень ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Відповідно до ч. 7 ст. 65 Закону України
«Про виконавче провадження» звернення
стягнення на кошти та інше майно
фізичних осіб - підприємців
здійснюється також за правилами глави 5
цього Закону, яка визначає особливості
звернення стягнення на майно боржника
юридичної особи.

Разом з тим, межі цивільно-правової
відповідальності фізичної
особи-підприємця визначено ст. 52 ЦК
України.

Відповідно до вказаної статті фізична
особа-підприємець відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення. Фізична особа-підприємець,
яка перебуває у шлюбі, відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
особистим майном і часткою у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка належатиме їй при поділі цього
майна.

При цьому, положення ст. 52 ЦК України
відповідають змісту ч. 6 ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
відповідно до якої у разі, якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Як вбачається зі змісту постанови
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у місті Києві ВласюкС.В. про
повернення стягувачу виданого 21
листопада 2012 року Дніпровським
районним судом м.Києва виконавчого
листа № 2-5078/2011 від 28 листопада 2013 року,
повертаючи виконавчий лист стягувачу,
державний виконавець виходив з того, що
в ході проведення виконавчих дій майно
боржника на яке можливо звернути
стягнення в рахунок погашення боргу за
виконавчим документом не виявлено.
Згідно відповіді ДПС України
інформація щодо сум доходу боржника,
сплаченого на користь платників
податків та сум утриманого з них
податку в ДРФО відсутня; згідно
відповіді УДАІ м. Києва
автотранспортні засоби за боржником не
зареєстровані; згідно відповіді з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно нерухоме майно за
боржником на праві власності не
зареєстроване.

Разом з тим, державним виконавцем у
відповідності до вимог ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» не
було здійснено жодних дій, спрямованих
на з'ясування питання щодо наявності у
боржника майна, яке належить йому
спільно з іншими особами, в тому числі і
наявності у нього майна на праві
спільної сумісної власності подружжя.
Відтак, висновки державного виконавця
про відсутність у боржника майна, на
яке може бути звернуто стягнення, є
передчасними.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Зважаючи на обґрунтованість скарги
ОСОБА_1, ухвала Дніпровського районного
суду м. Києва від 14 квітня 2014 року
підлягає скасуванню з постановленням
нової про визнання неправомірною
постанови старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у місті
Києві Власюк С.В. про повернення
стягувачу виданого 21 листопада 2012 року
Дніпровським районним судом м. Києва
виконавчого листа № 2-5078/2011 від 28
листопада 2013 року та зобов'язання його
відновити виконавче провадження за
поданим ОСОБА_1 виконавчим листом..

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 14 квітня 2014 року скасувати та
постановити нову ухвалу.

Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м.Києві Власюк С.В. про
повернення стягувачу виданого 21
листопада 2012 року Дніпровським
районним судом м. Києва виконавчого
листа № 2-5078/2011 задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві ВласюкС.В. про
повернення стягувачу виданого 21
листопада 2012 року Дніпровським
районним судом м.Києва виконавчого
листа № 2-5078/2011 про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 суми в розмірі 56 805 грн. 39 коп. та
зобов'язати його відновити виконавче
провадження за поданим ОСОБА_1
виконавчим листом.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді