АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 213/475/13-ц 22-ц/774/775/К/14
Справа № 213/475/13-ц
Головуючий в суді
Провадження № 22-ц/774/775/К/14
інстанції - Соловйова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
м.
Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Остапенко
В.О.,

при секретарі - Кузьміній Н.В.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача - Подолінного
Романа Георгійовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 12 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання незаконними дій щодо
одностороннього розірвання кредитного
договору та визнання недійсним
повідомлення про розірвання
кредитного договору, -

В С Т А
Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») про визнання незаконними
дій щодо одностороннього розірвання
кредитного договору та визнання
недійсним повідомлення про розірвання
кредитного договору. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що 12 липня 2007
року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк»
було укладено кредитний договір №
КRU0GK00150862, згідно якого він отримав у
тимчасове відплатне користування
грошові кошти в сумі 91000 грн. для
придбання нерухомості, а саме:
трикімнатної квартири за адресою
АДРЕСА_1 та грошові кошти в сумі 16399 грн.
на сплату страхових платежів у випадку
та в порядку, передбаченому умовами
Договору.

В рахунок виконання кредитного
договору 20 липня 2007 року між ними
укладено договір іпотеки вказаної
квартири.

Відповідно до умов договору він був
зобов'язаний щомісяця, в період з 12 по 16
число кожного місяця сплачувати банку
1468 грн. 80 коп., що він сумлінно
виконував.

13 березня 2012 року він отримав від
відповідача лист-повідомлення
підписане керівником напрямку по
поверненню проблемної заборгованості,
з тексту якого вбачається, що ним не
виконані умови п.2.2.12 кредитного
договору, а саме не надані документи, що
підтверджують його фінансовий стан і,
як наслідок, банк вказаним листом
повідомив про розірвання договору з 02
березня 2012 року та поставив перед ним
вимогу у тижневий термін з дати
розірвання договору погасити
заборгованість у повному обсязі. У
випадку невиконання цієї вимоги банк
буде вимушений звернутися до суду з
позовом про стягнення заборгованості
або звернення стягнення на предмет
іпотеки.

На його думку, своєчасне та повне
здійснення ним оплати грошових сум за
Договором свідчить про стабільність
його фінансового стану, тому вважає
вимогу банку щодо одностороннього
розірвання Договору з причини не
повідомлення позичальником про
фінансовий стан не відповідає вимогам
розумності та справедливості, тому
просив визнати незаконними дії ПАТ КБ
«ПриватБанк» щодо одностороннього
розірвання з 02 березня 2012 року
кредитного договору № КRU0GK00150862 від 12
липня 2007 року та визнати недійсним
повідомлення відповідача від 17 лютого
2012 року про розірвання з 02 березня 2012
року в односторонньому порядку
вказаного кредитного договору.

Рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу від 12 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені,
визнано незаконними дії ПАТ КБ
«ПриватБанк» щодо одностороннього
розірвання з 02 березня 2012 року
кредитного договору №КRU0GK00150862 від 12
липня 2007 року, визнано недійсним
повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17
лютого 2012 року вихідний номер
№Г08.0.0.0/1-126 про розірвання з 02 березня
2012 року в односторонньому порядку
кредитного договору №КRU0GK00150862 від 12
липня 2007 року. Стягнуто з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про відмову в позові,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд
неправомірно задовольнив позовні
вимоги, дійшов помилкового висновку
про те, що сплата позивачем щомісячних
платежів за кредитним договором є
належним виконанням умов договору щодо
надання відомостей про фінансовий стан
позичальника, а також не врахував, що
умовами укладеного договору
передбачено право банку на
одностороннє розірвання договору
згідно частин 1,3 ст. 651 ЦК України.

В своїх запереченнях представник
позивача ОСОБА_3 просить апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах заявлених позовних
вимог та доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 липня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №КRU0GK00150862,
за умовами якого, відповідно до п.7.1
Договору, банк зобов'язався надати
позичальнику кредитні кошти шляхом
видачі готівки через касу банку у
вигляді непоновлювальної лінії
(кредит) у розмірі 91000 грн. на придбання
житла та у розмірі 16399 грн. на сплату
страхових платежів у випадках та на
умовах визначених договором, зі
сплатою за користування кредитом
відсотків у розмірі 1,34% в місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом,
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 0,20% від суми
виданого кредиту щомісяця, відсотків
за дострокове погашення кредиту та
винагороди за проведення додаткового
моніторингу.

Період сплати кредиту з 12 по 16 число
кожного місяця. Для погашення
заборгованості за договором
позичальник повинен щомісяця в період
сплати надавати банку кошти у сумі 1468
грн. 80 коп. для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості по
кредиту, відсоткам, винагороди. Для
зарахування коштів на погашення
заборгованості по даному договору
банком було відкрито позичальнику
рахунок НОМЕР_1.

Забезпеченням виконання позичальником
зобов'язань за даним договором
виступає іпотека - трикімнатна
квартира за адресою: АДРЕСА_1, згідно
договору іпотеки №КRU0GK00150862 від 12.07.2007р.

Згідно п.2.2.12 кредитного договору
позичальник зобов'язався надавати
банку документи на підтвердження його
фінансового стану або підтвердити свій
фінансовий стан будь-яким іншим
способом не рідше 1 разу на рік, а при
простроченні виконання зобов'язань
протягом всього періоду несвоєчасного
погашення заборгованості - щокварталу.

Відповідно до п.2.3.3 укладеного
кредитного договору, у випадку
порушення позичальником зобов'язань,
передбачених умовами договору, у тому
числі при порушенні цільового
використання коштів, порушення
іпотекодавцем зобов'язань по договору
іпотеки, укладеним для забезпечення
виконання зобов'язань за даним
Договором, у тому числі при порушенні
порядку заміни предмета іпотеки, Банк
на власний розгляд має право змінити
умови договору та зажадати від
позичальника дострокового повернення
кредиту, сплати винагороди, комісії і
відсотків, виконання інших зобов'язань;
розірвати договір у судовому порядку
або згідно ст.651 ЦК України здійснити
одностороннє розірвання договору з
надсиланням позичальникові
відповідного повідомлення.

Позичальнику ОСОБА_2 було направлено
повідомлення №08.0.0.0/1-126 від 17.02.2012 року
про порушення останнім п.2.2.12
кредитного договору, а саме щодо
надання документів про свій фінансовий
стан. Тому, відповідно до п.2.3.3
кредитного договору та згідно ст.651 ЦК
України вказаним листом повідомлено,
що кредитний договір буде розірвано з
02.03.2012 року та зазначено вимогу у
тижневий термін з дати розірвання
договору погасити заборгованість у
повному обсязі. Вказане повідомлення
складено на бланку відповідача
ПриватБанк, підписане керівником
напрямку по поверненню проблемної
заборгованості Наrd Collection, заступником
керівника Напрямку Credit Collection -
В.А.Хлопецьким. Печатка банку на
вказаному повідомленні відсутня.

Також судом встановлено, що за заявою
ОСОБА_2 від 12.07.2007 року останнім 12.07.2007
року було укладено із Закритим
Акціонерним Товариством "Страхова
компанія "ІНГОССТРАХ" договір
особистого страхування №КRU0LK0007650 на
строк з 12.07.2007р. по 11.07.2008 року.
Вигодонабувачем за вказаним договором
є ПриватБанк. ОСОБА_2 здійснено
перерахування страхового платежу в
сумі 455,00 грн.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 12.07.2007
року, між ним і Закритим Акціонерним
Товариством "Страхова компанія
"ІНГОССТРАХ" 12.07.2007 року було укладено
договір страхування майна №КRU0GK00007649 на
строк з 12.07.2007р. по 11.07.2008 року.
Вигодонабувачем за вказаним договором
є ПриватБанк. ОСОБА_2 здійснено
перерахування страхового платежу в
сумі 364,94 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано до
суду позовну заяву до ОСОБА_2 і ОСОБА_7
про стягнення заборгованості за
кредитним договором №КRU0GK00150862 від
12.07.2007 року, яка станом на 18.12.2013 року
складає 165579,83 грн. Із розрахунку
заборгованості до вказаного
кредитного договору станом на 18.12.2013
року, убачається, що після 02.03.2012 року
змінюється сума простроченого сальдо,
нарахування заборгованості на
прострочену заборгованість, сума
загальної заборгованості процентів
(накопичувана), здійснюється
нарахування пені та наявна загальна
заборгованість з пені, яка
збільшується. Загальна заборгованість
за кредитом складає 157456 грн. 98 коп.,
нарахування штрафів в розрахунку
відсутнє.

Із копій квитанцій наданих
представником позивача вбачається, що
ОСОБА_2 в період з січня 2010 року по
грудень 2013 року здійснював платежі на
погашення заборгованості за кредитним
договором №КRU0GK00150862 від 12.07.2007 року на
рахунок НОМЕР_1.

Рішенням Інгулецького районного суду
м.Кривого Рогу від 22.02.2010 року
задоволені частково позовні вимоги
ОСОБА_2 до Закритого акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" про визнання дій
незаконними та відшкодування
моральної шкоди. Визнано незаконними
дії банку щодо односторонньої зміни
умов кредитного договору №КRU0GK00150862
від 12.07.2007 року відносно підвищення
відсоткової ставки з 01.02.2009 року до 27,42%
на рік. Вказане рішення залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 31.08.2011
року. Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 02.11.2011
року виправлено описку в зазначенні
дати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
ненадання документу про фінансовий
стан не є істотним порушення умов
кредитного договору, оскільки основним
зобов'язанням позичальника за
кредитним договором є зобов'язання
позичальника по поверненню кредиту і
так як

ОСОБА_2 регулярно надавав банку кошти
на погашення заборгованості за
кредитним договором його фінансовий
стан дозволяв виконувати умови
договору, тому дії банку щодо
одностороннього розірвання договору є
незаконними. Крім того, відповідачем
не надано доказів на підтвердження
повноважень керівника напрямку по
поверненню проблемної заборгованості
Наrd Collection, заступника керівника
Напрямку Credit Collection - В.А.Хлопецького
стосовно підпису повідомлення про
розірвання договору.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На думку колегії суддів оскаржуване
рішення вищезазначеним вимогам закону
не відповідає.

Так, частиною 1 ст. 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 627 ЦК
України).

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як убачається із матеріалів справи, 12
липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір №КRU0GK00150862, за умовами якого,
відповідно до п.7.1 Договору, банк
зобов'язався надати позичальнику
кредитні кошти шляхом видачі готівки
через касу банку у вигляді не
поновлювальної лінії (кредит) у розмірі
91000 грн. на придбання житла та у розмірі
16399 грн. на сплату страхових платежів у
випадках та на умовах визначених
договором, зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 1,34% в
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 0,20%
від суми виданого кредиту щомісяця,
відсотків за дострокове погашення
кредиту та винагороди за проведення
додаткового моніторингу.

Згідно п.2.2.12 кредитного договору
позичальник зобов'язався надавати
банку документи, підтверджуючи його
фінансовий стан або підтвердити свій
фінансовий стан будь-яким іншим
способом не рідше 1 разу на рік, а при
простроченні виконання зобов'язань
протягом всього періоду несвоєчасного
погашення заборгованості - щокварталу.

Відповідно до п.2.3.3 укладеного
кредитного договору, у випадку
порушення позичальником зобов'язань,
передбачених умовами договору, у тому
числі при порушенні цільового
використання коштів, порушення
іпотекодавцем зобов'язань по договорах
іпотеки, укладеним для забезпечення
виконання зобов'язань за даним
Договором, у тому числі при порушенні
порядку заміни предмета іпотеки, Банк
на власний розгляд має право: а) змінити
умови договору - зажадати від
позичальника дострокового повернення
кредиту, сплати винагороди, комісії й
відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за цим
договором у повному обсязі шляхом
направлення відповідного
повідомлення. При цьому, згідно ст. 212,
611, 651 Цивільного Кодексу України, щодо
зобов'язань, строк виконання яких не
настав, вважається що строк настав у
зазначену в повідомленні дату. На цю
дату позичальник зобов'язується
повернути банку суму кредиту в повному
обсязі, винагороду й відсотки за
фактичний строк його користування, у
повному обсязі виконати інші
зобов'язання за договором; або б)
розірвати договір у судовому порядку.
При цьому останній день дії договору
позичальник зобов'язується повернути
банку суму кредиту в повному обсязі,
винагороду й відсотки за фактичний
строк його користування, у повному
обсязі виконати інші зобов'язання за
договором; або в) згідно ст. 651
Цивільного Кодексу України здійснити
одностороннє розірвання договору з
надсиланням позичальникові
відповідного повідомлення. У зазначену
в повідомленні дату договір
вважається розірваним. При цьому в
останній день дії договору позичальник
зобов'язується повернути банку суму
кредиту в повному обсязі, винагороду й
відсотки за фактичний строк його
користування, у повному обсязі
виконати інші зобов'язання за
договором. Одностороння відмова від
договору не звільняє позичальника від
відповідальності за порушення
зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим.

При цьому у випадку коли сторона може в
односторонньому порядку відмовитися
від договору, якщо це передбачено
договором, стороні не потрібно
звертатися до суду для визнання
правомірності такої відмови. Сам факт
відмови призводить до припинення
зобов'язання повністю або частково з
моменту одержання іншою стороною
повідомлення про відмову.

Можливість одностороннього розірвання
кредитного договору з ініціативи банку
передбачена договором, договір був
підписаний сторонами без зауважень,
укладаючи його сторони досягли згоди
щодо його істотних умов, зміст договору
не суперечить Цивільному Кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства, волевиявлення
учасників правочину було вільним і
відповідало їх внутрішній волі,
правочин спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Крім того, позивач не звертався до суду
з позовом щодо визнання п. 2.2.12
кредитного договору недійсним.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
просив визнати недійсним повідомлення
відповідача від 17 лютого 2012 року про
розірвання з 02 березня 2012 року в
односторонньому порядку вказаного
кредитного договору.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому Кодексом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
виникають із дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у рази їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально - правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення, визнання
порушених, оспорюваних прав та вплив на
правопорушника.

Загальний перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів
передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України, це 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди; 9)
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; 10) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Отже, власник порушеного права може
скористатися не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права.

Частіше за все спосіб захисту
порушеного права визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Обраний, на думку колегії суддів,
позивачем спосіб захисту прав не
передбачено чинним законодавством в
якості способу захисту порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, на що судом першої
інстанції не було звернуто увагу,
оскільки повідомлення про погашення
заборгованості не встановлює для
позичальника будь-яких обов'язків, крім
рекомендації сплатити заборгованість,
що є різновидом претензії, тому
визнання недійсним такого
повідомлення не передбачено чинним
законодавством в якості способу
захисту прав.

Зазначене повідомлення може бути
визнане в якості доказу під час
вирішення спору про стягнення
заборгованості, вирішуючи який суд
зобов'язаний буде надати йому оцінку.

До того ж це повідомлення не є
правочином, а тому до нього не
підлягають застосуванню матеріальні
норми, закріплені у параграфах 1,2 глави
16 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням відповідно до
п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України нового
рішення про відмову ОСОБА_2 у
задоволенні його позовних вимог до ПАТ
КБ «ПриватБанк» про визнання
незаконними дій щодо одностороннього
розірвання з 02 березня 2012 року
кредитного договору №КRU0GK00150862 від 12
липня 2007 року та визнання недійсним
повідомлення Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» від 17 лютого 2012 року
вихідний номер №Г08.0.0.0/1-126 про
розірвання з 02 березня 2012 року в
односторонньому порядку кредитного
договору №КRU0GK00150862 від 12 липня 2007 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309,
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 12 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання незаконними дій щодо
одностороннього розірвання з 02 березня
2012 року кредитного договору №КRU0GK00150862
від 12 липня 2007 року та визнання
недійсним повідомлення Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» від 17 лютого 2012 року
вихідний номер №Г08.0.0.0/1-126 про
розірвання з 02 березня 2012 року в
односторонньому порядку кредитного
договору №КRU0GK00150862 від 12 липня 2007 року
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: