Справа № 1716/4053/2012
Номер провадження 2/570/27/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року Рівненський
районний суд Рівненської області

в особі судді
Остапчук Л.В.

при секретарі
Захарук Г.Л.

за участю: позивачки
ОСОБА_1

представника позивачки,
адвоката ОСОБА_2

представника
відповідача ОСОБА_19

відповідача
ОСОБА_4

представника
відповідача, адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рівному

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
своїх інтересах та інтересах
малолітніх дітей до Обласного
комунального підприємства
"Міжнародний Аеропорт Рівне",
профспілкового комітету обласного
Комунального підприємства
"Міжнародний Аеропорт Рівне" (до участі
в справі залучено як відповідача
ОСОБА_4) про зобов"язання надання жилої
площі в гуртожитку та визнання права
власності на займане житло в
гуртожитку ( по безоплатній
приватизації),

в с т а н о в и в :

У зв'язку з тим, що вона з 02 лютого
2004 року працює в Обласному
комунальному підприємстві
«Міжнародний аеропорт Рівне» (далі -
ОКП «МА Рівне»), з того часу проживає в
гуртожитку по АДРЕСА_1, на виконання
рішення Рівненського міського суду від
25 березня 2008 року її і неповнолітнього
сина ОСОБА_6, який є інвалідом,
зареєстровано в гуртожитку і надано
кімнату АДРЕСА_1 площею 10,1 кв.м., в
подальшому вона народила ще двох дітей
і продовжує залишатися першою в черзі
на покращення житлових умов, на
неодноразові звернення до
адміністрації, їй відмовляють надати
додаткову житлову площу, вважаючи такі
дії незаконними, позивачка звернулася
з позовом до суду і просить зобов'язати
відповідачів першочергово забезпечити
її та трьох малолітніх дітей жилою
площею у вказаному гуртожитку шляхом
надання додатково кімнати АДРЕСА_1
площею 10,5 кв.м. та визнати за нею і її
малолітніми дітьми право власності на
займані жилі приміщення в даному
гуртожитку.

Коли в ході розгляду справи було
встановлено, що кімната АДРЕСА_1
розприділена іншій особі, позивачка
подала заяву про збільшення позовних
вимог і просить надати їй додатково
кімнату АДРЕСА_2 площею 34,85 кв.м. і
визнати за нею і її малолітніми дітьми
право власності на займані жилі
приміщення в даному гуртожитку.

В подальшому позивачка подала
заяву про доповнення позовних вимог і,
крім вищевказаних позовних вимог,
просить визнати недійсним ордер № 124
від 12 листопада 2009 року на житлову
площу в гуртожитку на кімнату АДРЕСА_3,
площею 17, 5 кв.м. та ордер № 185 від 05
березня 2012 року на житлову площу в
гуртожитку на кімнату АДРЕСА_2 площею
35,5 кв.м. Ці вимоги вона мотивує тим, що
вказані кімнати безпідставно надані
колишньому директору ОКП «МА Рівне»
ОСОБА_4

В суді позивачка ОСОБА_1 позов
підтримала, пославшись на обставини,
викладені в позовній заяві. Слово для
пояснень передала своєму представнику.

Представник позивачки, адвокат ОСОБА_2,
позов також підтримала і суду пояснила,
що по рішенню Рівненського міського
суду позивачка проживає в гуртожитку з
2004 року. Згідно ст.ст.60, 61 ЦПК України ця
обставина не підлягає доказуванню.
Позивачка перебуває на обліку на
покращення житлових умов і отримання
житла в гуртожитку з 26.09.2006 року під
АДРЕСА_5. Даних про те, що вона була
знята з квартирного обліку немає. Їй з
сином ОСОБА_6 надано кімнату в
гуртожитку площею 10,1 кв.м. Після цього
позивачка народила ще двох дітей.
Оскільки її син ОСОБА_6 є інвалідом,
тому позивачка просила додатково
виділити їй сусідню кімнату площею 10,5
кв.м. Так як ця кімната була
розприділена ОСОБА_7, то позивачка
збільшила заявлені вимоги і просить
виділити їй кімнату АДРЕСА_2, оскільки
відповідно до акту від 14.03.2012 року
вільними є кімнати АДРЕСА_1, АДРЕСА_4,
АДРЕСА_2. Після допиту свідків
впевнилися, що при вирішенні питання
про надання кімнати в гуртожитку
ОСОБА_4 і видачі йому ордерів на кімнати
АДРЕСА_3, а потім АДРЕСА_2було допущено
порушення законодавства, тому
позивачка правомірно ставить питання
про визнання ордерів недійсними.
Оскільки гуртожиток іде на
приватизацію, то позивачка просить
виділити їй додатково кімнату АДРЕСА_2
і визнати за нею і дітьми право
власності на займане житло в
гуртожитку, зокрема на кімнату АДРЕСА_1
і на кімнату АДРЕСА_2. Вважає вимоги
позивачки обґрунтованими і такими, що
ґрунтуються на законі і тому просить
позов задоволити.

Представник відповідача - ОКП «МА
Рівне» - ОСОБА_19 позов не визнав і суду
пояснив, що виділити додаткову житлову
площу позивачці немає можливості, так
як в 2012 році кімната АДРЕСА_1 була
надана ОСОБА_7, а кімната АДРЕСА_2
виділена ОСОБА_4 Вільних кімнат на
даний час в гуртожитку немає,
будь-якого будівництва житла вони не
здійснюють, видати ж ордер можливо лише
на вільну жилу площу. У користуванні
сім'ї ОСОБА_1 крім кімнати АДРЕСА_1
перебуває і кімната АДРЕСА_5, яка вже
приватизована чоловіком і свекрухою
позивачки. Оскільки позивачка менше
року зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_1,
тому визнавати за нею право власності
на займане житло немає підстав. Подав
заперечення на позов, де обґрунтував
свою позицію. Просить в позові
відмовити.

Представник відповідача -
Профспілкового комітету ОКП «МА Рівне»
- в судове засідання не з'явився
повторно, хоча належним чином і в
установлений строк повідомлявся про
слухання справи. Від голови профкому
ОСОБА_8 надійшло до суду клопотання про
слухання справи за відсутності
представника профспілкового комітету,
позов не визнала і просить в його
задоволенні відмовити. Суд вважає
можливим провести розгляд справи за
відсутності представника цього
відповідача. 26 грудня 2013 року голова
профкому ОСОБА_8 подала заяву про
застосування строків позовної
давності, оскільки в позові ставиться
питання про визнання недійсним ордеру
№ 124 від 12.11.2009 року.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав і
суду пояснив, що коли в 2009 році дружина
повернулася з Італії і вони
розлучилися, то він не міг проживати в
одній квартирі з нею, тому звернувся до
адміністрації з заявою про надання
йому кімнати в гуртожитку. На підставі
спільного рішення адміністрації і
профкому йому було виділено кімнату
АДРЕСА_3 і видано ордер на неї. На той
час він директором не був, директором
він працював з березня 2010 року по
березень 2012 року. В 2011 році
виготовлявся новий технічний паспорт
на гуртожиток. Після змін до технічного
паспорту було створено житлові блоки,
об'єднано кімнати, змінено нумерацію.
Кімната АДРЕСА_3, в якій він проживав,
була об'єднана в житловий блок і
змінено її нумерацію на АДРЕСА_2. В
цьому блоці житлова кімната одна, в
ньому облаштовано кухню і санвузол. Він
за власні кошти зробив ремонт в кімнаті
АДРЕСА_2. Наскільки йому відомо, рішення
Рівненського міського суду по
відношенню ОСОБА_1 виконане. Просить в
позові відмовити.

Представник відповідача, адвокат
ОСОБА_5, позов не визнав, подав
заперечення на позов. Вважає, що
позивачка не довела факту перебування
на певному квартирному обліку. Вона
була поставлена на чергу в 2006 році.
Після цього було рішення Рівненського
міського суду, яке виконане. Як
народжувалися діти, ОСОБА_1 не ставала
на чергу, не давала додаткових
документів, та й квартирного обліку на
даний час не ведеться, бо підприємство
нічого не будує. На виконання рішення
суду, в 2008 році позивачці було
додатково виділено кімнату АДРЕСА_1.
ОСОБА_4 отримав спочатку кімнату
АДРЕСА_3 (після інвентаризації змінено
нумерацію на АДРЕСА_2) на підставі
рішення адміністрації і профкому. Він
зареєструвався у кімнаті, зробив
ремонт і проживає там. У гуртожитку
ОСОБА_4 зареєстрований з 13.11.2009 року.
Підприємство саме визначає кого
поселяти в гуртожиток. Визнавати
недійсними ордери, які видавались
ОСОБА_4, немає підстав, так як вони не
порушують прав позивачки, тим паче
минули строки оскарження ордерів. На
його думку, позовні вимоги є
необґрунтованими і недоведеними, а
тому в задоволенні позову просить
відмовити.

Свідок ОСОБА_9, свекруха позивачки, суду
показала, що вона працює в ОКП «МА
Рівне», є членом профкому. Разом із
сином ОСОБА_10 приватизувала в
гуртожитку кімнату АДРЕСА_5. 09 червня 2011
року була на засіданні профкому і тоді
вирішувалося питання про надання
ліжко-місця в гуртожитку ОСОБА_11 та
питання по зміні нумерації кімнат.
Питання по ОСОБА_4 тоді не вирішувалося.
На засіданні було 5 членів профкому, які
проголосували за рішення по цих
питаннях. Вона хоч має будинок в селі,
але в основному проживає у гуртожитку.

Свідок ОСОБА_12 суду дала показання, що
вона працювала у відповідача і була
членом профкому. На засіданні 09.06.2011
року була присутня і вони вирішували
питання по ОСОБА_11 і по зміні нумерації
кімнат у гуртожитку. Тоді окремо
питання по ОСОБА_4 не вирішувалося.
Знає, що об'єднувалися кімнати в
гуртожитку. Коли ОСОБА_4 в 2009 році
виділяли кімнату, то вона членом
профкому не була. ОСОБА_4 пропрацював на
підприємстві понад 15 років. ОСОБА_1
перед першою відпусткою по догляду за
дитиною пропрацювала десь один рік, а
потім народжує дітей і перебуває у
відпустці по їх догляду. В кімнаті
АДРЕСА_5, в основному проживає
позивачка з сім'єю. Її свекруха ОСОБА_9
має будинок в АДРЕСА_1, де і проживає.
Вона рідко з'являється в гуртожитку.
Поки вона була членом профкому, до них
зверталися працівники по питанню
поліпшення житлових умов, але їм
відмовляли в постановці на облік,
мотивуючи тим, що немає квартирного
обліку.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що вона
тривалий час була членом профкому. Про
засідання профкому від 04 листопада 2009
року, на якому вирішувалося питання
надання кімнати АДРЕСА_3 ОСОБА_4 чує
вперше, на цьому засіданні присутня не
була. Позивачка з трьома малолітніми
дітьми проживає в одній з кімнат у
гуртожитку. На засіданні профкому
09.06.2011 року була присутня, але тоді
вирішувалось лише питання по ОСОБА_11 і
питання про надання ОСОБА_4 кімнати
площею 35 кв.м. не вирішувалось.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що він є
членом профкому і на його засіданнях,
які відбулися 04.11.2009 року і 09.06.2011 року
присутній не був. Про те, що ОСОБА_4 і
ОСОБА_15 були зареєстровані і проживали
в гуртожитку йому не відомо. Він раз в
місяць заходить до гуртожитку, знімає
показники лічильника. В кімнаті
АДРЕСА_5 чи АДРЕСА_6 (точно не пам'ятає)
проживає ОСОБА_1 з чоловіком і дітьми.
Її свекруха ОСОБА_9 іноді проживає в
гуртожитку, бачив як вона заходила в
кімнату.

Допитана як свідок голова профкому
ОСОБА_8 позов не визнала і суду
пояснила, що позивачка проживає в
гуртожитку з трьома дітьми, рішення
Рівненського міського суду було
виконане і їй була надана додаткова
житлова площа. Після цього ОСОБА_1
повторно зверталася з заявами про
надання їй ще додаткової кімнати, але
їй було відмовлено із-за відсутності
вільних кімнат. ОСОБА_4 звернувся з
заявою про надання йому житла в
гуртожитку, так як мав сімейні проблеми
і не мав де проживати. В зв'язку з
виробничою необхідністю в 2009 році йому
була виділена кімната, яка становила
квоту підприємства (для прилітаючих
екіпажів). В 2009 році на засіданні
профкому було п'ять його членів, чому
ОСОБА_13 і ОСОБА_14 сказали, що не були
присутні на засіданні профкому їй не
відомо. В 2011 році питання стосовно
ОСОБА_4 не розглядалося, розглядалося
лише питання по зміні нумерації кімнат.
Ордерів профком не видає і будь-якої
документації по їх видачі у профкому
немає. Список черговості, де ОСОБА_1
стоїть перша, бачить вперше, чи стояв на
обліку ОСОБА_4 їй не відомо, але як йому
була виділена кімната, то він в ній
проживав.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що він є
членом профкому і на засіданні
профкому в 2011 році розглядалось
питання по наданню житла і ордерів. Чи
видавалися ордери на кімнати, в яких
була змінена нумерація не знає. В 2009
році чув, що ОСОБА_4 виділили кімнату. В
гуртожитку він не проживає, туди не
заходить, але з розмов працівників
знає, що ОСОБА_1 проживають в двох
кімнатах.

Судом встановлено, що відповідно
до наказу № 39-к-1 від 30.01.2004 року
позивачка ОСОБА_1 з 02 лютого 2004 року
працює прибиральницею в ОКП «МА Рівне».
Фактично вона працювала до народження
першої дитини, а потім перебуває у
відпустках по догляду за дітьми. Як
стверджує позивачка з 02 лютого 2004 року
вона за усним дозволом адміністрації
поселилась та стала проживати разом із
чоловіком та свекрухою в кімнаті
АДРЕСА_5. Однак згідно відмітки в
паспорті у вказаному гуртожитку
позивачка зареєстрована з 15 серпня 2008
року, а в кімнаті АДРЕСА_1 вона
зареєстрована з АДРЕСА_2 серпня 2011 року.
В сім'ї ОСОБА_1 троє неповнолітніх
дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є
інвалідом дитинства, син ОСОБА_17,
ІНФОРМАЦІЯ_2, і дочка ОСОБА_18,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до рішення
Рівненського міського суду від 25
березня 2008 року було зобов'язано
адміністрацію та профком ОКП «МА
Рівне» провести реєстрацію ОСОБА_1 та
її малолітнього сина ОСОБА_6 по місцю
фактичного проживання у вказаному
гуртожитку, а також позачергово у
встановленому порядку забезпечити
ОСОБА_1 на її сім'ю жилою площею в
гуртожитку.

На виконання даного рішення суду
ОСОБА_1 (на неї і сина ОСОБА_6) в 2008 році
було надано житлову кімнату АДРЕСА_1
площею 10,1 кв.м. (після зміни нумерації
це кімната АДРЕСА_1) і позивачку та її
сина було зареєстровано в цій кімнаті.
Отримуючи дану кімнату, позивачка не
виражала незадоволення, погодилась на
отримання цієї кімнати.

Згідно довідки ОКП «МА Рівне» № 222
від 06.03.2012 року позивачка і її троє
малолітніх дітей постійно проживають в
кімнаті АДРЕСА_1 вказаного гуртожитку і
вони там є зареєстровані. Також в цій
довідці зазначено, що дана сім'я в
гуртожитку займає ще одну кімнату
АДРЕСА_5 площею 19 кв.м., в якій
зареєстрований чоловік позивачки
ОСОБА_10 та її свекруха ОСОБА_9

Із наданих позивачкою документів,
зокрема свідоцтва про право власності
на нерухоме майно і витягу про державну
реєстрацію прав, кімната АДРЕСА_5 на
праві власності належить ОСОБА_10 і
ОСОБА_9 (по ? частині кожному) і, як
встановлено судом, ця кімната їм
передана у власність в порядку
приватизації.

Судом також встановлено, що відповідно
до протоколу № 46 від 04.11.2005 року
засідання профкому ОКП «МА Рівне» було
задоволено клопотання адміністрації
про надання житлової площі в
гуртожитку аеропорту для тимчасового
проживання ОСОБА_4 в рахунок квоти
житлової площі, яка належить ОКП «МА
Рівне». На підставі цього рішення
профкому 12.11.2009 року ОСОБА_4 було видано
ордер на кімнату АДРЕСА_3 площею 17,5 кв.м.
З 13.11.2009 року він зареєстрований у
вказаному гуртожитку.

В 2011 році було проведено
інвентаризацію гуртожитку, частині
нежитлових кімнат надано статус
житлових, деякі кімнати об'єднані в
житлові блоки, тому й змінилась
нумерація кімнат. В зв'язку з цим
адміністрація клопотала перед
профспілковим комітетом про прийняття
рішення стосовно погодження,
підготовки та видачі нових ордерів
мешканцям гуртожитку, з урахуванням
відповідних змін. Клопотання
адміністрації було задоволено
рішенням профспілкового комітету
(протокол № 14 від 09.06.2011 року).

Після проведеної інвентаризації
житлові кімнати 20 і 21 були об'єднані в
житловий блок, якому присвоєно АДРЕСА_2.
Житлова площа блоку становить 35,5 кв.м. і
його основним квартиронаймачем є
ОСОБА_4 На підставі вищевказаного
рішення профкому 05.03.2012 року останньому
видано ордер на кімнату АДРЕСА_2 і з
16.03.2012 року він зареєстрований за
вказаною адресою.

Згідно ст.ст.127, 128, 129 Житлового кодексу
України для проживання робітників,
службовців, студентів, учнів, а також
інших громадян у період роботи або
навчання можуть використовуватись
гуртожитки. Під гуртожитки надаються
спеціально споруджені або
переобладнані для цієї мети жилі
будинки. Жила площа в гуртожитку
надається за спільним рішенням
адміністрації підприємства, установи,
організації та відповідного
профспілкового комітету. На підставі
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Аналогічні положення визначені і в
Примірному положенні про гуртожитки,
затвердженому постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208.
Пункт 11 цього Положення передбачає, що
жила площа в гуртожитках надається в
порядку черговості, що визначається
адміністрацією підприємства, установи,
організації та профспілковим
комітетом. Пункт 10 Положення
встановлює, що ордер може бути виданий
лише на вільну жилу площу. А згідно
пункту 12 Положення жила площа в
гуртожитку надається в розмірі не
менше 6 кв.м. на одну особу.

Заслухавши пояснення сторін, покази
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов до задоволення не
підлягає.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. А ст.61 ЦПК України встановлює,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.
Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вищезгаданим рішенням Рівненського
міського суду від 25 березня 2008 року
встановлено, що позивачка з 02.02.2004 року
по даний час перебуває у трудових
відносинах з відповідачем і з лютого 2004
року фактично проживає в кімнаті
АДРЕСА_5 площею 19,1 кв.м. Враховуючи ці
обставини, які встановлені судовим
рішенням, суд не може взяти до уваги
доводів позивачки і її представника
про те, що вона не проживає в кімнаті
АДРЕСА_5, не має ніякого відношення до
цієї кімнати, так як вона приватизована
її чоловіком і свекрухою, лише зрідка
заходить до свого чоловіка. На
переконання суду позивачка з чоловіком
та дітьми проживають в кімнатах
АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1, її свекруха
проживає в будинку в АДРЕСА_1. Це
встановлено як рішенням Рівненського
міського суду, так і в даному судовому
засіданні та підтверджується
відповідною довідкою ОКП «МА Рівне» та
показами свідків. Тобто в
розпорядженні позивачки і її сім'ї є
дві кімнати загальною площею 29,2 кв.м.
(норма на 5 чоловік - 30 кв.м.).

Як встановлено судом, ОКП «МА Рівне»
будівництва житла не здійснює, інших
приміщень, крім згаданого гуртожитку,
які б могли бути переобладнані під
гуртожиток, немає. Вільної житлової
площі в гуртожитку на даний час немає. В
зв'язку з цим, квартирний облік в ОКП
«МА Рівне» не ведеться. Це
підтверджується поясненнями сторін і
показами свідків.

Посилання позивачки на Книгу
реєстрації заяв, поданих працівниками
аеропорту для взяття на квартирний
облік, де значиться прізвище позивачки
і Список працівників ОКП «МА Рівне»,
які потребують покращення житлових
умов, на отримання житла в гуртожитку,
де ОСОБА_1 значиться першою з 26.09.2006
року, суд не може взяти до уваги,
оскільки в матеріалах справи є лише
копії цих документів і судом
встановлено, що вони видавалися в
рамках розгляду справи Рівненським
міським судом. Позивачка жодним
доказом не ствердила своє перебування
на квартирному обліку на даний час.

Тепер стосовно визнання недійсними
ордерів, які видавалися на ім'я ОСОБА_4
Стаття 59 Житлового кодексу України
передбачає порядок і підстави визнання
ордера на жиле приміщення недійсним.
Така вимога може бути заявлена
протягом трьох років з дня його видачі.
Тому суд не може взяти до уваги доводів
відповідачів про те, що позивачка
пропустила строк позовної давності.
Але ні в позові, ні в своїх доводах в
суді, позивачка не вказує які ж є
підстави визнавати недійсними ордери,
які видавались ОСОБА_4 Позивачкою не
надано жодного доказу того, що останній
в заяві про надання йому кімнати в
гуртожитку вказав відомості, які не
відповідають дійсності. Вважаючи
неправомірними рішення про виділення
житла в гуртожитку ОСОБА_4, позивачка не
ставить питання про скасування цих
рішень, а просить визнати ордери
недійсними. Позивачці, як і іншим
мешканцям гуртожитку, було відомо про
виділення ОСОБА_4 кімнати в гуртожитку
в 2009 році, але тоді цього ніхто не
оспорював.

Як зазначено вище, ордер видається на
вільну житлову площу, якої на даний час
в гуртожитку немає. Акт фактичного
проживання у гуртожитку аеропорту по
АДРЕСА_1 від 14 березня 2012 року суд
оцінює критично, оскільки суду надана
лише копія цього акту, в ньому видно, де
закінчується речення, в якому мова йде,
що вільними є кімнати № АДРЕСА_4 та
АДРЕСА_1. Слова в акті «та кімната
АДРЕСА_2» написані не в тексті речення,
із зміщенням поля на папері, інтервалу
між рядками та жирнішим шрифтом, ніж
весь текст акту. Дана фраза не
вписується в зміст акту, тому суд не
виключає, що вона могла бути дописана
вже після підписання акту. Судом же
встановлено, що блок АДРЕСА_2, який
згідно технічного паспорта від 05.05.2011
року складається з коридору, санвузла,
кухні і жилої кімнати, не є вільним, він
виділений ОСОБА_4, де останній
зареєстрований, який за власні кошти
провів ремонт в блоці і періодично там
проживає.

Що стосується визнання за позивачкою
права власності на займані жилі
приміщення в даному гуртожитку, то
відповідно до рішення Рівненської
обласної ради № 76 від 30.12.2010 року, на
підставі Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», надано згоду на приватизацію
кімнат у гуртожитку, що є спільною
власністю територіальних громад
області, обліковується на балансі
обласного комунального підприємства
«Міжнародний аеропорт Рівне» та
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Отже,
позивачка вправі звернутися до органу
приватизації і отримати свідоцтво про
право власності на займане нею житло в
гуртожитку. Однак, вона напряму
звертається в суд з вимогою про
визнання за нею права власності на
займане житло.

Суд не є органом приватизації, доказів
того, що позивачці відмовлено у
приватизації кімнати в гуртожитку вона
суду не надала, тому суд вважає, що ця її
вимога є передчасною.

За таких обставин суд вважає, що позов є
не обґрунтованим і не доведеним
належними доказами, а тому до
задоволення не підлягає.

Суд погоджується з тим, що морально є
важко проживати з трьома малолітніми
дітьми, з яких одна дитина інвалід, в
займаних сім'єю ОСОБА_1 кімнатах, але
рішення суду повинно бути законним і
справедливим не лише по відношенню до
позивачки, але й до інших осіб. Є
неможливим вирішувати житлові
проблеми позивачки, обмежуючи права
інших мешканців гуртожитку.

Керуючись ст.ст.57, 59, 60, 61, 213-215, 223,
294, 295 ЦПК України, ст.ст.127-131, 59 Житлового
кодексу України, Примірним положенням
про гуртожитки, затвердженим
постановою Ради Міністрів УРСР від
3.06.1986 року № 208, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 в
своїх інтересах та інтересах
малолітніх дітей до Обласного
комунального підприємства
"Міжнародний Аеропорт Рівне",
профспілкового комітету обласного
Комунального підприємства
"Міжнародний Аеропорт Рівне" (до участі
в справі залучено як відповідача
ОСОБА_4) про зобов"язання надання жилої
площі в гуртожитку та визнання права
власності на займане житло в
гуртожитку ( по безоплатній
приватизації) (з врахуванням заяв про
збільшення і доповненння позовних
вимог) - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
районний суд протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Остапчук Л.В.