У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючого судді - Максимчук З.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.,

при секретарі судового засідання -
Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на рішення Березнівського районного
суду від 27 листопада 2013 року в справі
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору дарування,

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Березнівського районного
суду від 27.11.2013 року у позові ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 доводить про
незаконність та необгрунтованість
рішення через неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, а також неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи.

Зазначає, що мотивувальна частина
оскаржуваного рішення не містить
жодних посилань на встановлені в
процесі розгляду справи та визнані
стороною відповідача факти порушення
вимог чинного законодавства щодо форми
та порядку посвідчення оскаржуваного
договору дарування. А в силу вимог ч.1
ст.61 ЦПК України, обставини, які визнано
усіма учасниками процесу є
встановленими та не підлягають
доказуванню.

Згідно ст.42 ЦК УРСР нотаріальне
посвідчення договору віднесено до
форми договорів. Ч.2 ст.244 ЦК УРСР
визначено, що до договорів дарування
нерухомого майна застосовуються
правила статті 227, яка в свою чергу
визначає обов'язкову нотаріальну форму
для договору купівлі-продажу жилого
будинку і безпосередньо визначає, що
недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору.

Вважає, що вищезазначеними
нормами діючого на день укладення
оскаржуваного

________________________________________________________________________
________ Справа № 1701/2057/12
Головуючий у суді 1 інстанції-
Мельник В.Я. Провадження № 22-ц/787/381/2014

Доповідач - Максимчук З.М.

договору дарування, законодавства
України повністю доведено недійсність
договору дарування, як такого, що
укладено з порушенням форми, і суд
першої інстанції мав усі правові
підстави для задоволення заявлених
позовних вимог.

Також зазначає, що ОСОБА_2 як не
могла прочитати зміст оскаржуваного
договору, так і прочитати та підписати
наявну в матеріалах справи заяву від її
імені про згоду на відчуження
житлового будинку.

Просить скасувати рішення
Березнівського районного суду від 27
.11.2013 року та постановити нове рішення,
яким задовольнити заявлені позовні
вимоги та визнати недійсним договір
дарування житлового будинку від 29
грудня 2003 року, який посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_6 та
зареєстровано в реєстрі за № 1801.

У поданих на апеляційну скаргу
запереченнях третя особа на стороні
відповідача ОСОБА_6 зазначає, що
аргументи представника позивачів є
надуманими і безпідставними, а рішення
суду першої інстанції є законним і
обгрунтованим. Вважає, що суд ретельно
дослідив всі обставини справи,
задоволив клопотання, заслухав
свідків, витребував документи. Суд
прийняв рішення на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилались, підтверджених
доказами, які були досліджені в судових
засіданнях. Просить постановити ухвалу
про відхилення апеляційної скарги, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що заява ОСОБА_2 про
згоду чоловіку ОСОБА_7 на дарування
будинку внуку ОСОБА_4 підписана саме
ОСОБА_2, адже вона містить підпис, який
візуально не відрізняється від
підпису, вчиненого, як це безспірно
встановлено в судовому засіданні
Березнівського районного суду
Рівненської області, нею особисто у
відомостях на виплату пенсій,
соціальних допомог на дільниці, що по
вул. Заводській в с.Зірне
Березнівського району за
січень-грудень 2011 року,
березень-грудень 2012 року, січень-лютий
2013 року.

На підтвердження таких висновків в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази з якими погоджується
апеляційний суд, оскільки такі
висновки суду ґрунтуються на вимогах
закону та відповідають обставинам
справи.

З матеріалів справи підтверджується і
це встановлено судом, спірний будинок є
особистою власністю відповідача, як
обдарованого та зареєстрований за ним
згідно витягу №4806646 від 21 вересня 2004
року на праві приватної власності, а на
час укладення угоди був зареєстрований
за дарувальником ОСОБА_7, що
підтверджується витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно №2430023 від 25
грудня 2003 року та свідоцтвом про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
від 26 грудня 2002 року.

В п.2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснено, що
відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінуватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину.

Доводи апелянта про те, що договір
дарування є недійсним як таким, що
укладений з порушенням форми не
заслуговують на увагу, так як згідно с.
42 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення
договору віднесено до форми договорів.
Відповідно до ч.1 ст.244 ЦК УРСР від 18.07.1963
року договір дарування на суму понад 500
карбованців повинен бути нотаріально
посвідчений, а ч.2 ст.244 визначено, що до
договорів дарування нерухомого майна
застосовуються правила ст.227 цього
Кодексу, яка визначає обов'язкову
нотаріальну форму для договору
купівлі-продажу жилого будинку і
безпосередньо визначає, що
недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (ст.47 ЦК УРСР).

Як вбачається з матеріалів справи,
договір дарування від 29 грудня 2003 року
посвідчений приватним нотаріусом
Березнівського районного
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_6, отже форма
нотаріального посвідчення дотримана.

Апелянт зазначає, що в паспорті ОСОБА_2
відсутній її особистий підпис, а отже
не зрозуміло на підставі яких
документів було перевірено нотаріусом
справжність підпису ОСОБА_2 Проте фраза
на засвідчувальному написі заяви про
надання згоди чоловіку ОСОБА_7 на
дарування будинку: „Справжність
підпису перевірено" означає те, що
підпис на заяві вчинений в присутності
нотаріуса особою, яка дає згоду на
дарування будинку. Таким чином,
зазначені дії нотаріуса відповідають
вимогам п.35 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, яка була чинною на час
укладення договору дарування.

Отже, суд дійшов правильного висновку,
що під час укладення договору
дарування порушення волі другого з
подружжя, а саме ОСОБА_2 не було.

Посилання в апеляційній скарзі про не
зазначення в договорі дарування місця
вчинення правочину є безпідставними і
не дають підстав для визнання договору
дарування недійсним.

Відповідно до норм процесуального
законодавства передбачається, що
обставини цивільних справ з'ясовуються
судом на засадах змагальності; в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Однак,
будь-яких належних та, заслуговуючих
на увагу доказів, які б спростовували
висновки суду, позивачі та їх
представник суду не надали.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції було постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права,та інші доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування чи зміни цього рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Березнівського районного суду
Рівненської області від 27 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:

З.М.Максимчук

Судді:

Н.М.Ковальчук

Ю.М.Рожин