Справа № 657/2016/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17.03.2014
Каланчацький районний суд Херсонської
області у складі:

головуючого судді
Скригун В. В.

при секретарі
Лебедєвій А.С., Ройченко А.О.

за участю:

представника відповідача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Каланчак цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з ОСОБА_3 на
свою користь борг в сумі 21201,02 грн. в
тому числі 1218,52 грн. (3% річних).

В судовому засіданні позивач збільшив
свої позовні вимоги та просить
стягнути з ОСОБА_3 на свою користь борг
в сумі 22594,25 грн. та 1515,9 грн. (3% річних),
всього 24110,15 грн.

Мотивуючи свої вимоги позивач вказує,
що він 03.04.2006 року надав відповідачу
позику у розмірі 2500 доларів США при
умові її повернення на першу вимогу. На
підтвердження вищевказаного
відповідач власноруч склав
односторонній договір-розписку
позичальника про одержання в борг
вказаних коштів. 25.11.2011 року він
направив відповідачу вимогу про
виконання грошового зобов'язання, в
якій вимагав від ОСОБА_3 протягом
семи днів повернути йому суму
заборгованості в сумі 19961,25 грн. Вказану
вимогу відповідач отримав, що
підтверджується поштовим
повідомленням, однак свої зобов'язання
не виконав, грошові кошти не повернув.
Збільшив позовні вимоги на підставі
того, що з моменту подання позовної
заяви змінився офіційний курс гривні
до долару США, встановлений
Національним банком України з 799.300
грн/100USD до 903.770грн./100 USD, що збільшило
борг відповідача.

Позивач в судовому засіданні також
пояснив, що неодноразово нагадував
відповідачу про необхідність
повернення боргу, однак з вимогою про
повернення коштів звернувся лише в 2011
році.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що кошти по
розписці віддавав синові позивача
ОСОБА_4. Віддавав грошима по 100 доларів
США та картками поповнення рахунку
мобільних телефонів. Вважає, що на
сьогоднішній день борг погашено.

Представник відповідача ОСОБА_1 в
судовому засіданні просила
застосувати строк позовної давності до
вимог позивача так як позивач
звертався до ОСОБА_3 з вимогою про
повернення боргу в 2009 році, тобто строк
позовної давності сплив на початку 2012
року. Сплив позовної давності є
підставою для відмови у позові.

Судом встановлені слідуючі обставини
справи та відповідні їм
правовідносини.

Згідно договору позики від 03.04.2006
року, ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 2500 доларів
США, що еквівалентно 12500 грн. Згідно
вказаної розписки ОСОБА_3 зобов'язався
повернути борг на першу вимогу. Договір
оформлений в простій письмовій формі
та містить відповідні реквізити.
Зазначена розписка була виконана
власноручно відповідачем із
зазначеними умовами цієї позики.

Свідок ОСОБА_5, який був допитаний в
судовому засіданні, пояснив, що він був
свідком передачі коштів ОСОБА_2 ОСОБА_3,
які останній взяв в борг. Ставив свій
підпис, як свідок, в розписці. Вказані в
розписці кошти, а саме 2500 доларів США,
ОСОБА_3 взяв у позивача в 2006 році.

Свідок ОСОБА_4, який був допитаний в
судовому засіданні пояснив, що він
займався бізнесом з ОСОБА_3, останній у
нього купував товар. Про те, що позивач
ОСОБА_2 надавав кошти ОСОБА_3 в борг він
знає. ОСОБА_3 дійсно надавав йому,
ОСОБА_4, кошти та картки, однак не в
рахунок погашення боргу перед
позивачем, а за товар який брав
особисто в нього.

Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов, згідно з ч. 2 ст. 1047
ЦК України, може бути представлена
розписка позичальника або інший
документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми або визначеної кількості речей.

Позичальник, відповідно до ч. 1 ст. 1049
ЦК України, зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

В зв'язку з відсутністю належних та
допустимих доказів виконання
боржником зобов'язань за договором
позики, суд приходить до висновку про
те, що між сторонами укладено договір
позики, зобов'язання за яким боржником
не виконано, в зв'язку з чим позовні
вимоги підлягають задоволенню, як
обґрунтовані. З відповідача підлягає
стягненню сума основного боргу,
еквівалентного 2500 доларів США.

Так, згідно офіційних відомостей курс
НБУ від 25.02.2014 року на дату ухвалення
рішення суду курс долара США становить
903,7700 за 100 доларів США.

В зв'язку з тим, що, позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний повернути 2500 доларів США в
гривні, виходячи з курсу встановленого
НБУ України на день вирішення спору,
згідно до якого гривневий еквівалент
становить 22594,25 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України
також підлягають задоволенню позовні
вимог про стягнення на користь
позикодавця трьох відсотків річних з
простроченої суми зобов'язання, яке
настало 03.12.2011 року по день ухвалення
рішення, що становить 1515,9 грн. З
розрахунком трьох відсотків річних з
простроченої суми зобов'язання, який
наявний матеріалах справи, суд
погоджується.

Враховуючи викладене, загальна сума
заборгованості, яка підлягає стягненню
з боржника на користь ОСОБА_2 з
урахуванням суми боргу за договором
позики, зі сплатою процентів та трьох
відсотків річних з простроченої суми
заборгованості становить 24110,15 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1
заперечуючи проти позову посилалася
на те, що позивач звертався з вимогою в
2009 році, однак ні відповідачем ні його
представником не надано жодних доказів
на підтвердження цього факту. Згідно
пояснень позивача він дійсно нагадував
відповідачу про необхідність
повернення боргу, однак з вимогою
звернувся в 2011 році. Будь-яких інших
даних матеріали справи не містять. Отже
посилання представника відповідача
про наявність передбачених ст. 267 ЦК
України підстав для відмови в позові є
безпідставними та необґрунтованими.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтвердженні
судові витрати.

При подачі позовної заяви позивачем
було сплачено 229,40 грн. судового збору,
які підлягають стягненню з відповідача
на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 536, 1047, 1048, 1049 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,-

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
основний борг у розмірі 22594,25 грн., три
відсотки річних з простроченої суми
боргу в розмірі 1515,9 грн., а всього 24110,15
грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня винесення рішення
апеляційної скарги.

Суддя:
Скригун В. В.

Повна версія рішення виготовлена
20.03.2014 року.