Справа №490/684/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді -
Гуденко О.А.

при секретарі -
Аслановій Е.Е.,

за участю позивачки
ОСОБА_1

відповідачки
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання договорів позики
неукладеними, -

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
просить стягнути з відповідачки на її
користь грошові кошти у розмірі 27 850,00
грн.

Свої позовні вимоги позивачка
обґрунтовує тим, що в період з 04.09.2013
року по 25.11.2013 року відповідачка
позичала в неї грошові кошти в сумі 27
850,00 грн за розписками від 19.111.2013 року на
суму 8 000 грн. із строком повернення до
20.12.2013 року, від 25.11.2013 року на суму 11 850
грн. із строком повернення до 25.12.2013
року, та на суму 8 000 грн. із строком
повернення до 04.09.2013 року та не
повернула до теперішнього часу.

В судовому засіданні 24 лютого 2014 року
відповідачка надала зустрічну позовну
заяву про визнання договорів позики
неукладеними, в якій просила визнати
неукладеними договори позики, укладені
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки грошей
за ними не отримувала.

Зустрічний позов обґрунтовувався тим,
що з серпня 2013 року ОСОБА_2 перебувала у
трудових відносинах з ОСОБА_1 та
працювала в магазині ОСОБА_1, але таке
працевлаштування не оформлено
офіційно. ОСОБА_1 щомісячно змушувала
ОСОБА_2 та інших працівників магазину
писати розписки про отримання від неї в
борг грошових сум, як гарантію
збереження товару, розмір яких вона
визначала самостійно, строком на один
місяць, але фактично грошей не
надавала.

Ухвалою суду від 24 лютого 2014 року було
прийнято зустрічну позовну заяву
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
договорів позики неукладеними та
об'єднано позовні заяви в одне
провадження.

У судовому засіданні позивачка
первісні позовні вимоги підтримала з
мотивів викладених у позові та надала
суду письмові заперечення проти
зустрічної позовної заяви. Зазначили,
що зустрічна позовна заява є
необґрунтованою.

У судовому засіданні відповідачка
заперечувала проти задоволення
первісного позову та підтримала
зустрічний позов з підстав, викладених
у зустрічній позовній заяві.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 12
серпня 2013 року фізична особа СПД ОСОБА_1
за заявою прийняла на стажування
ОСОБА_2, що підтверджується копією
договору стажування від 12.08.2013 року. За
договором, стажування тривало з 12.08.2013
року по 26.08.2013 року. Стажер
зобов'язувався здійснювати продаж
продовольчих товарів.

Поряд з цим, між сторонами було
укладено договір № 1 від 12.08.2013 року про
повну індивідуальну матеріальну
відповідальність працівника - ОСОБА_2,
яка займала посаду стажера-продавця, з
метою забезпечення зберігання
матеріальних цінностей, які належать
ОСОБА_1

Між сторонами укладено письмовий
договір, що оформлений у вигляді
розписки, згідно умов якого ОСОБА_2
взяла в борг у ОСОБА_1 8 000 грн та
зобов'язалась повернути борг до 04.09.2013
року.

19 листопада 2013року між сторонами по
справі було укладено аналогічний
письмовий договір, що оформлений у
вигляді розписки, в якому ОСОБА_2 взяла
в борг у ОСОБА_1 8 000 грн та
зобов'язалась повернути борг до 20.12.2013
року.

25 листопада 2013 року між сторонами по
справі було укладено ще один письмовий
договір, що оформлений у вигляді
розписки, згідно умов якого ОСОБА_2
взяла в борг у ОСОБА_1 11 850
грн та зобов'язалась повернути борг до
25.12.2013 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК
України, на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника,
яка посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми.

У відповідності до положень ст.ст. 1049,
1050 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
грошові кошти у такій самій сумі у
строк та порядку, що встановлені
договором. Якщо позичальник своєчасно
не повернув суму позики, він
зобов'язується сплатити грошову суму
відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Про застосування положень ст. 625 ЦК
України позивач вимог не заявляв.

Факт знаходження оригіналів розписок у
позичкодавця свідчить про
неповернення боргу позичальником.
Оскільки у встановлений в договорі
строк ОСОБА_2 не повернула грошові
кошти за договором позики, позов
підлягає задоволенню на підставі ст.
ст. 525, 526, 545,604, 611, 612 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо
договір позики має бути укладений у
письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Однак, позивачка за зустрічним позовом
- ОСОБА_2 не посилалась на такі
обставини, крім того, судом
встановлено, що договір позики
укладено з додержанням вимог ст. 203 ЦК
України, тобто договір є чинним, а тому
рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків для підтвердження
того, що гроші насправді не були
одержані позичальником від
позикодавця.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін у справі та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу; докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі; доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1, 2 ст. 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

З огляду на те, що позивачка за
зустрічним позовом - ОСОБА_2 не надала
суду жодних доказів на підтвердження
своїх заявлених вимог, суд вважає, що
зустрічні позовні вимоги не підлягають
задоволенню за недоведеністю та
необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено, тому з відповідача на
користь позивачки підлягають
стягненню витрати по сплаті судового
збору в розмірі 278 грн 50 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57-60, 169, 212, 213, 209, 212-218 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 27 850
грн. 00 коп. боргу за договорами позики.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
договорів позики неукладеними -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1,
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 278 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ
Гуденко О.А.