Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2938/14
Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

при секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 06 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі про
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що з
10.08.1992 року і до теперішнього часу
перебуває у трудових відносинах з ПАТ
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна».

Актом розслідування нещасного випадку
на виробництві, що стався 22 травня 2003
року, йому встановлено діагноз
«размноженная рана правой стопы с
обрывом ногтевых фаланг 2,3,4,5 пальцев
правой стопы, с дефектом кожи и мягких
тканей».

Протягом 10 років він лікується від
травми, яку отримав на виробництві. За
результатами висновку МСЕК у
результаті трудового каліцтва,
пов'язаного з виробництвом, йому було
встановлено 29 % втрати професійної
працездатності безстроково, також,
визначена потреба у додаткових видах
допомоги.

ОСОБА_3 зазначає, що в зв'язку з
виробничою травмою були порушені його
нормальні життєві зв'язки, він
позбавлений можливості реалізувати
свої звички та бажання, у нього
постійно виникають складнощі через
загальну слабкість, втому, сильний біль
в області ніг. Він не може вести
повноцінне життя, постійно відчуває
страждання, психологічний дискомфорт,
що негативно позначається на його
душевному стані. Через травму він
позбавлений можливості повноцінно
виконувати сімейні обов'язки по
господарству. Спричинену моральну
шкоду позивач оцінює в 60 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду, яка заподіяна в результаті
трудового каліцтва, в розмірі 60 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 06
травня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі на
користь ОСОБА_3 моральну шкоду в
розмірі 5 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі
подало апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, позивач з 10.08.1992 року
по теперішній час працює в ПАТ
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна»
(а.с. 28).

ОСОБА_3 ушкодив здоров'я внаслідок
нещасного випадку на виробництві, що
стався 22.05.2003р. під час роботи на ВАТ
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна». Як
вбачається з акту розслідування
нещасного випадку від 22.05.2003 року, вина
потерпілого ОСОБА_3 складає 10 % (а.с. 8-9).

ОСОБА_3 перебував на стаціонарному
лікуванні в травматологічному
відділенні МСЧ к-та «З/сталь» з 22.05.2003р.
по 26.08.2003р. (а.с. 10).

За висновком МСЕК від 22.01.2004 року ОСОБА_3
встановлена стійка втрата професійної
працездатності 29 %. Позивач перебуває
на обліку у відділенні виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі,
отримує щомісячну страхову виплату у
розмірі 324 грн. 63 коп. (а.с. 27).

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст.ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову.

Вирішуючи спір, суд правильно виходив
із того, що внаслідок втрати
професійної працездатності позивачу
заподіяні моральні страждання та
завдана моральна шкода, обов'язок з
відшкодування якої у відповідності до
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" має бути покладено на
відповідача.

Такі висновки ґрунтуються на
матеріалах справи та відповідають
вимогам закону.

Положення ст.ст. 21, 28, 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин,
передбачали обов'язок Фонду провести
потерпілому страхову виплату за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі виплати за моральну шкоду,
виникає в особи з дня встановлення їй
такої стійкої втрати працездатності
вперше висновком МСЕК.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2006 рік"
дію абзацу четвертого статті 1,
підпункту "е" пункту 1 частини першої
статті 21, частини третьої статті 28 та
частини третьої статті 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" в
частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей
зупинено на 2006 рік, а на підставі Закону
України від 23 лютого 2007 року № 717-V ці
норми виключено.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується та сторонами не
заперечується, що страховий випадок
щодо позивача за яким встановлено
втрату 29% професійної працездатності,
настав під час дії вказаного Закону, то
суд обґрунтовано, керуючись ст. 28
Закону дійшов висновку про стягнення 5
000 грн. компенсації моральної шкоди на
користь позивача з Фонду соціального
страхування від нещасних випадків.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність факту спричинення
позивачу моральної шкоди відповідають
запереченням відповідача проти позову
у суді першої інстанції, які не знайшли
свого підтвердження у тому числі і під
час апеляційного розгляду справи.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (зі змінами) роз'яснено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Суд першої інстанції на підставі
наданих позивачем та належним чином
досліджених та оцінених письмових
доказів правильно встановив наявність
факту спричинення позивачу моральної
шкоди внаслідок нещасного випадку на
виробництві.

Доводи апеляційної скарги про
наявність у справі висновку МСЕК про
відсутність факту спричинення
позивачу моральної шкоди є вигаданими
і не відповідають матеріалам справи та
наявному у ній висновку МСЕК, яка не
вирішувала такого питання.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди
з визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування, з зазначенням,
що суд не повністю врахував негативні
зміни в житті позивача, які потягло
спричинення шкоди здоров'ю, а також
обсяг та глибину моральних та фізичних
страждань, що відповідач не має
сплачувати відшкодування моральної
шкоди не мають підтвердження.

Вказані доводи не спростовують
висновків рішення суду, оскільки зі
справи видно, що суд, визначаючи розмір
відшкодування, врахував вимоги норм
матеріального права, зокрема, рішення
Конституційного суду України № 1-рп/2004
від 27.01.2004р., ст. 23 ЦК України, постанову
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995р. "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності", ч. 3 якої на час
виникнення спірних правовідносин
передбачала право застрахованої особи
на відшкодування Фондом моральної
шкоди.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначив залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
врахував стан здоров'я потерпілого,
тяжкість вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
неможливість відновлення попереднього
стану здоров'я. При цьому суд виходив із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправомірності стягнення з Фонду суми
відшкодування моральної шкоди, так як
від такого обов'язку вони звільненні із
зміною законодавства у 2007р., не можуть
спростувати висновки рішення суду з
мотивів, наведених вище у цій ухвалі.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
його висновків. Немає передбачених
законом підстав для зміни або
скасування рішення суду першої
інстанції та для ухвалення нового
рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 06 травня 2014 року
по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: