АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/1007/14
Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.
Доповідач Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Триголова
В.М.,

суддів: Дорош А.І., Буленко О.О.

при секретарі: Порохні А.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного
суду м.Полтави від 11 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1",
директора магазину №3 Полтавської
філії Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1"
Кутєпової Катерини Володимирівни,
генерального директора Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Технополіс-1" Цибульського Сергія
Віталійовича про зобов'язання
звільнити з посади, виплатити
заборгованість по заробітній платі,
середньомісячний заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні,
спричинені збитки, компенсацію за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Октябрського районного суду
м.Полтави від 11 лютого 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1",
директора магазину №3 Полтавської
філії Товариства з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1"
Кутєпової Катерини Володимирівни,
генерального директора Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Технополіс-1" Цибульського Сергія
Віталійовича про зобов'язання
звільнити з посади, виплатити
заборгованість по заробітній платі,
середньомісячний заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні,
спричинені збитки, компенсацію за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди - відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок
держави.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням
місцевого суду, оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить скасувати рішення
місцевого суду та ухвалити нове яким
його позов задовольнити, посилаючись
на незаконність та необгрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 16 серпня 2012 року ОСОБА_1
на підставі наказу № 201-к був
переведений з посади заступника
начальника охорони магазину № 3
Полтавської філії ТОВ «Технополіс-1» на
посаду фахівця з роботи зі зверненням
споживачів магазину № 3 Полтавської
філії ТОВ «Технополіс-1».

З 26 серпня 2013 року по 08 вересня 2013 року
включно ОСОБА_1 була надана частина
основної щорічної відпустки
тривалістю 14 днів.

07 вересня 2013 року позивач звернувся до
директора Полтавської філії ТОВ
«Технополіс-1» із заявою про розірвання
трудового договору з його ініціативи
та звільнення його з 09 вересня 2013 року з
посади фахівця з роботи із зверненням
споживачів магазину № 3 Полтавської
філії ТОВ «Технополіс-1» згідно ст. 38
КЗпП України через порушення власником
трудового законодавства, а саме у
зв»язку з не обладнанням та не
забезпеченням робочого місця
відповідними технічними засобами з 18
серпня 2012 року, що робить неможливим
виконання своїх обов»язків та
продовження роботи, з виплатою
відповідно до ст. 44 КЗпП України
допомоги в розмірі не менше
тримісячного середнього заробітку.
Вказану заяву зареєстровано в журналі
вхідної кореспонденції 07 вересня 2013
року.

З аналогічною заявою цього ж дня ОСОБА_1
звернувся і до генерального директора
ТОВ «Технополіс-1» Цибульського С.В.

10 вересня 2013 року за вих. № 53/109
директором Полтавської філії ТОВ
«Технополіс-1» ОСОБА_1 надано відповідь
про невідповідність його заяви вимогам
ст.38 КЗпП України, оскільки підстави
для звільнення, які ним зазначені, не
відповідають дійсності. Наголошено, що
згідно ст. 38 КЗпП України працівник має
право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або
уповноваженого ним органу письмово за
два тижні. Звільнити його за поданою
ним заявою неможливо.

13 вересня 2013 року ОСОБА_1 повторно
звернувся із заявою про звільнення з
тих же підстав, 27 вересня 2013 року йому
надано аналогічну попередній
відповідь.

Також встановлено, що наказом
директора Полтавської філії ТОВ
«Технополіс-1» Гречишкіним О.М. від 09
вересня 2013 року створено робочу
комісію по розгляду заяви ОСОБА_1 у
складі директора магазину Кутєпової
К.В., менеджера служби безпеки ОСОБА_5,
продавців ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Вказана комісія 09 вересня 2013 року
склала акт, яким встановлено, що робоче
місце ОСОБА_1 обладнане столом,
стільцем, комп»ютером, монітором,
клавіатурою та мишою, тумбою, офісним
приладдям, канцелярським приладдям, що
дозволяє повноцінно виконувати
трудові обов»язки працівником. З 18
серпня 2012 року ОСОБА_1 не чинилося
перешкод до доступу на робоче місце та
робоче місце було забезпечене
технічними засобами, що надає
можливість повноцінно виконувати
трудові обов»язки.

Згідно пояснень продавців ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 від 09 вересня 2013 року, а також
даних ними під час допиту у судовому
засіданні в якості свідків, ОСОБА_1 з 18
серпня 2012 року не чинилося жодних
перешкод до доступу на робоче місце і
робоче місце було забезпечене
технічними засобами, що надає
можливість повноцінно виконувати
трудові обов»язки.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Працівник має право у визначений ним
строк розірвати трудовий договір за
власним бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Згідно п.3 ст. 29 КЗпП України до початку
роботи за укладеним трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний: визначити працівникові
робоче місце, забезпечити його
необхідними для роботи засобами.

Проаналізувавши зібрані по справі
докази, суд прийшов до вірного
висновку, що доводи позивача про
порушення власником трудового
законодавства не знайшли свого
підтвердження. Відсутність на його
робочому місці сканеру, принтеру,
ксероксу та електронної пошти не
потягло за собою жодних нарікань з боку
власника щодо неналежного виконання
ним трудових обов»язків за весь період
роботи. ОСОБА_1 мав можливість без
перешкод використовувати необхідні
йому в роботі технічні засоби, які
знаходилися на інших робочих місцях.

З цих підстав, місцевим судом вірно
відмовлено у позовних вимогах ОСОБА_1
про зобов»язання Генерального
директора ТОВ «Технополіс-1»
Цибульського С.В. видати наказ про
звільнення його з роботи за заявою від
07 вересня 2013 року, відповідно до ч.3 ст. 38
КЗпП України, за власним бажанням, та
виплатити ТОВ «Технополіс-1» вихідну
допомогу, згідно ст. 44 КЗпП, в розмірі 8
419 грн. 35 коп., але не менше тримісячного
середнього заробітку.

Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Як вбачається з табелю обліку робочого
часу за серпень 2013 року, завіреному
директором магазину № 3 ТОВ
«Технополіс-1», ОСОБА_1 25 серпня 2013 року
мав вихідний день.

Надана позивачем копія журналу з
відміткою, що 25 серпня 2013 року він
прибув на роботу о 9 год. 18 хв., а вийшов о
18 год. 20 хв. та відомість обліку
робочого часу з вересня 2012 року по
серпень 2013 року, вірно не прийняті
судом як допустимі докази, в розумінні
ст. 59 ЦПК України, оскільки вони не
завірені у встановленому законом
порядку власником, а тому є сумніви в
достовірності зазначених в них даних.

Таким чином, оскільки позивачем не було
доведено, що 25 серпня 2013 року був
офіційно його робочим днем, місцевий
суд вірно прийшов до висновку, що
підстав для виплати йому зарплати в
подвійному розмірі, згідно ст. 107 КЗпП
України, немає.

Враховуючи, що не було встановлено
факту затримки розрахунку з ОСОБА_1, у
задоволенні його позовних вимог про
зобов»язання Генерального директора
ТОВ «Технополіс-1» Цибульського С.В.
вказати в наказі про виплату йому ТОВ
«Технополіс-1» середнього заробітку,
згідно ст. 117 КЗпП, в розмірі
середньоденної зарплати 136, 90 грн. за
весь час затримки, за кожний
прострочений день, з 10 вересня 2013 року,
не рахуючи вказаного в заяві дня
звільнення 09 вересня 2013 року по день
фактичного розрахунку, що станом на 11
лютого 2014 року за 155 прострочених днів
становить 21 219 грн. 50 коп. та виплатити
її, вірно відмовлено.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Враховуючи характер спірних
правовідносин, норми ст. 22 ЦК України до
них застосовані бути не можуть, а тому
суд вірно відмовив в задоволенні
позовних вимог про зобов»язання
Генерального директора ТОВ
«Технополіс-1» Цибульського С.В.
вказати в наказі про виплату ОСОБА_1 ТОВ
«Технополіс-1» збитків (упущеної
вигоди), згідно п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, в
розмірі середньоденної зарплати 136, 90
грн. за кожен прострочений робочий день
по день фактичного розрахунку, що
станом на 11 лютого 2014 року за 109
прострочених днів становить 14 922 грн. 10
коп., та виплатити їх.

Згідно ч.4 ст. 235 КЗпП України у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не звільнений з
посади і в задоволенні його позовних
вимог про зобов»язання звільнити його
з посади за ч.3 ст. 38 КЗпП України судом
відмовлено, позовні вимоги про
зобов»язання Генерального директора
ТОВ «Технополіс-1» Цибульського С.В.
вказати в наказі про виплату йому ТОВ
«Технополіс-1» компенсації за час
вимушеного прогулу, згідно ч.4 ст. 235
КЗпП України, в розмірі середньоденної
зарплати 136, 90 грн. за кожен день
вимушеного прогулу по день фактичного
розрахунку, що станом на 11 лютого 2014
року за 109 днів вимушеного прогулу
становить 14 922 грн. 10 коп. та виплатити
її, правильно визнані судом
безпідставними та відмовлено у їх
задоволенні.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування моральної шкоди
власником або уповноваженим ним
органом працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 не було
належним чином доведено, що діями
директора магазину № 3 ТОВ
«Технополіс-1» Кутєповою К.В. йому було
завдано моральних страждань, суд
прийшов до правильного висновку про
відмову у стягненні на його користь 1000
грн. моральної шкоди.

За таких обставин, судова колегія
дійшла до висновку, що порушень норм
матеріального та процесуального права,
які б могли призвести до зміни чи
скасування рішення Октябрського
районного суду м.Полтави від 11 лютого
2014 року та задоволення апеляційної
скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів -,

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Октябрського
районного суду м.Полтави від 11 лютого
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного
суду набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
В.М. Триголов

Судді:
А.І. Дорош

О.О. Буленко