Справа № 442/5622/13
Головуючий у 1 інстанції: Хомик
Провадження № 22-ц/783/3822/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

з участю позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_5
на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 08 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, з
участю третьої особи - Михайлевицької
сільської ради Дрогобицького району
Львівської області, про усунення
перешкод в користуванні дорогою
загального користування,-

встановила:

В серпні 2013 року позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 звернулися з позовом в суд до
ОСОБА_3, просили суд ухвалити рішення,
яким зобов"язати відповідача надати
проїзд мешканцям села Михайлевичі
шляхом розгородження самовільно
зайнятої дороги загального
користування та ліквідації вигрібної
ями для гноєсховища.

В обґрунтування зазначених вимог
покликалися на те, що згідно з проектом
планування і забудови села Михайлевичі
1973 року, виготовленого
Республіканським проектним інститутом
по землевпорядкуванню «Укрземпроект»
Львівською філією, повз
будинковолодіння ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)
проходить дорога загального
користування. Остання самовільно
зайняла дорогу загального
користування і загородила металевою
огорожею, тим самим не даючи змоги
жителям села користуватися проїздом,
яким споконвіку користувалися вони та
інші жителі села Михайлевичі. Крім
цього, остання незаконно захопила
землі прибережної захисної смуги
потічка, який протікає вздовж її
земельної ділянки, шляхом загородження
металевою огорожею, яка встановлена
прямо в потічку, а також незаконно
влаштувала вигрібну яму для
гноєсховища (бетонна конструкція).

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 08 квітня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, з участю третьої особи
Михайлевицької сільської ради
Дрогобицького району, Львівської
області про усунення перешкод в
користуванні дорогою загального
користування відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі ОСОБА_2
та ОСОБА_5, які вважають рішення
незаконним та необґрунтованим.

На переконання апелянтів суд
безпідставно не взяв до уваги те, що
проектом планіровки та забудови с.
Михайлевичі 1973 року передбачено
проходження дороги загального
користування повз будинковолодіння
АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3

Актом спільного виїзного засідання
комісії Дрогобицької районної ради від
05.07.2011 року, встановлено, що на заїзді
загального користування протікає
потічок. Вздовж земельних ділянок, в
тому числі по АДРЕСА_1, розміщені
вигрібні ями, з яких стікають фекалії у
потічок, що створює неприємний запах і
засмічує заїзд загального
користування.

Також, суд не взяв до уваги фотографії,
якими підтверджується факт
незаконного захоплення ОСОБА_3 дороги
загального користування по АДРЕСА_1.

Суд у рішенні покликається на акт
обстеження земельної ділянки від 19.03.2014
року, проте не звернув увагу на ряд
порушень чинного законодавства при
складанні такого акта.

Просять скасувати рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 08.04.2014 року та
постановити нове рішення, яким
зобов"язати ОСОБА_3 розгородити
незаконно захоплений та загороджений
проїзд загального користування та
ліквідувати вигрібну яму.

Позивач ОСОБА_2, який одночасно є і
представником позивача ОСОБА_5, в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримав, в обґрунтування надав
пояснення, аналогічні викладеним у
скарзі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну
скаргу заперечили. Відповідач ОСОБА_3
пояснила, що вигрібну яму, яка є поряд
із потічком, вона вже не використовує,
там залишилася лише бетонна основа. В
свою чергу, дороги загального
користування в тому місці, на яке
вказує позивач, ніколи не було, є лише
заїзд до її земельної ділянки. Де
повинна проходити дорога, яка показана
на викопіюванні з планіровки с.
Михайлевичі, вона не знає.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 повідомив, що є депутатом
Михайлевицької сільської ради
Дрогобицького району. Вважає, що
викладені в акті обстеження земельної
ділянки від 19.03.2014 року висновки, а саме
що поруч із земельною ділянкою ОСОБА_3
не може бути влаштована дорога
загального користування для проїзду, є
неправильними. Він особисто звертався
до головного архітектора
Дрогобицького району, який надав
викопіювання з генерального плану с.
Михайлевичі з позначенням доріг
загального користування, на якому
відображена дорога загального
користування поруч із земельною
ділянкою ОСОБА_3 Фактично в цьому місці
дороги немає, оскільки ОСОБА_3 її
перегородила в 1990 роках. Крім цього, на
цій ділянці розміщена вигрібна яма, яка
на відстані 1,5 метра від потічка.
Складаючи акт від 19.03.2014 року сільський
голова не виносив розпорядження про
створення комісії, особисто вважає, що
мав бути членом цієї комісії.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача на підтримання доводів
апеляційної скарги, а також пояснення
відповідача та її представника на
заперечення таких, показання свідка,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог, кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить переконання,
що дане рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що сторони земельні ділянки не
приватизували, планів таких ділянок не
надали, тому встановити факт
самовільного збільшення відповідачкою
своєї земельної ділянки, суд не може.

Крім цього, дослідивши акт обстеження
земельної ділянки від 19.03.2014 року, суд
прийшов висновку, що використання
ОСОБА_3 земельної ділянки не може
створювати будь-яких незручностей для
мешканців с. Михайлевичі щодо проїзду
та пересування, оскільки поряд
проходять дві дороги загального
користування до господарських садиб і
угідь, які розташовані за
будинковолодіннями ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з такими висновками
міськрайонного суду з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
власником будинку НОМЕР_1 а позивач
ОСОБА_5 власником будинку АДРЕСА_2

В свою чергу, відповідач ОСОБА_3 є
власником будинку АДРЕСА_1

Згідно даних по господарської книги № 5
на 2011-2015 роки, за будинковолодінням по
АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка в
розмірі 0,09 га. (а.с. 47).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вважають, що
відповідно до проекту планіровки та
забудови с. Михайлевичі, з
будинковолодінням ОСОБА_3 по АДРЕСА_1
межує проїзд загального користування,
тому просили суд зобов"язати
відповідача надати проїзд мешканцям
села та розгородити самовільну зайняту
дорогу.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та право на
звернення до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу і одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
може бути припинення дії, яка порушує
право.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
права власності на землю. Захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом визнання
права, відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення прав
і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав, визнання
угоди недійсною, визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування,
відшкодування заподіяних збитків,
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Разом з тим, відповідно до ст. 16 ЗУ "Про
регулювання містобудівної діяльності"
планування територій на місцевому
рівні здійснюється шляхом розроблення
та затвердження генеральних планів
населених пунктів, планів зонування
територій і детальних планів
територій, їх оновлення та внесення
змін до них.

Згідно із ч. 1 ст. 19 вказаного Закону
детальний план у межах населеного
пункту уточнює положення генерального
плану населеного пункту та визначає
планувальну організацію і розвиток
частини території. Відповідно до п. 9 ч. 4
ст. 19 Закону детальний план території
визначає порядок організації
транспортного і пішохідного руху.

У викопіюванні з проекту планіровки і
забудови села Михайлевичі,
виготовленому у 1973 році Львівським
філіалом республіканського проектного
інституту по землевпорядкуванню
"Укрземпроект" передбачено, що поруч із
будинковолодінням ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 в
с. Михайлевичі запроектована дорога
загального користування.

Фактично на даний час у місці,
передбаченому проектом, дорога
загального користування відсутня.

Таким чином, надані колегії суддів
докази дають підстави для висновку, що
відповідач ОСОБА_3 загородила дорогу
загального користування, яка
передбачена у викопіюванні з проекту
планіровки і забудови села
Михайлевичі.

Оскільки незаконним загородженням
дороги порушується право позивачів на
користування земельною ділянкою
загального користування (дорогою),
відповідно вимога розгородити
самовільно зайняту дорогу загального
користування підлягає до задоволення.

Також, колегією суддів встановлено, що
на час розгляду справи ОСОБА_3 земельну
ділянку не приватизувала, технічний
план цієї земельної ділянки відсутній.

В свою чергу, ОСОБА_3 надала суду
кадастровий план земельної ділянки,
яка перебуває у її фактичному
користуванні, площа якої відповідно до
проведених обмірів, складає 11,24 га. (а.с.
149).

Як зазначено вище, згідно даних по
господарської книги № 5 на 2011-2015 роки,
за будинковолодінням по АДРЕСА_1
закріплена земельна ділянка в розмірі
0,09 га.

В чому полягає різниця 0,024 га,
відповідач ОСОБА_3 не змогла пояснити,
проте запевняє, що її земельна ділянка
межує із потічком (на плані позначки
від Б до В), дорога в цьому місці не
передбачена.

На переконання колегії суддів,
зазначений кадастровий план та
долучена до нього схема розміщення
земельної ділянки ОСОБА_3 на території
Михайлевицької сільської ради (а.с. 150),
не спростовують той факт, що поруч із
будинковолодінням ОСОБА_3 по АДРЕСА_1
передбачена дорога загального
користування відповідно до проекту
планіровки с. Михайлевичі

Що стосується акту обстеження
земельної ділянки від 19.03.2014 року,
складеного комісією в складі:
сільського голови - ОСОБА_11, членів
виконкому ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
депутатів Михайлевицької сільської
ради - ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19 та ОСОБА_20, у якому зазначено, що
влаштувати дорогу загального
користування чи проїзду поруч із
будинковолодінням ОСОБА_3 практично
неможливо та недоцільно, колегія
суддів звертає увагу на те, що у
вказаному акті не досліджено питання
відповідності такої позиції членів
комісії положенням проекту планіровки
і забудови села Михайлевичі,
наведеному вище, а також можливість
внесення змін до такого проекту у
спосіб та в порядку, передбаченому
чинним законодавством.

Крім цього, в акті спільного виїзного
засідання комісії Дрогобицької
районної ради від 05.07.2011 року
передбачено, що вздовж земельних
ділянок по АДРЕСА_1, в тому числі поруч
із будинком НОМЕР_2 який належить
ОСОБА_3, розміщені вигрібні ями, з яких
стікають фекалії у потічок. Серед
інших, зобов"язано ОСОБА_3 навести
порядок біля своєї земельної ділянки,
упорядкувати вигрібну яму згідно із
санітарними нормами.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
повідомила, що вигрібну яму на даний
час вона не використовує, проте, на
місці залишилася бетонна основа.

Проте, вказана вигрібна яма на даний
час не ліквідована, відповідно вимога
позивачів про зобов"язання відповідача
ОСОБА_3 ліквідувати вигрібну яму
підлягає до задоволення.

З наведених підстав, апеляційна скарга
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 підлягає до
задоволення, рішення Дрогобицького
міськрайонного суду від 08.04.2014 року
слід скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
позивачів.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3
ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5 -
задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 08 квітня 2014
року - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_2 та ОСОБА_5 -
задовольнити.

Зобов"язати ОСОБА_3 розгородити
самовільно зайняту дорогу загального
користування, передбачену у
викопіюванні з проекту планіровки і
забудови села Михайлевичі,
виготовленому у 1973 році Львівським
філіалом республіканського проектного
інституту по землевпорядкуванню
"Укрземпроект" та ліквідувати вигрібну
яму по вул. Шевченка, поруч із будинком
АДРЕСА_1

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішення законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин