Номер провадження2/754/4961/14
РІШЕННЯ

іменем України

09.12.2014 Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого суддіСаламон О.Б.з
участю секретаряСолодухіної Н.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Києві справу
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
розірвання договорів довічного
утримання, -

В С
Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в листопаді
2012 року звернулись до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_5 про розірвання
договорів довічного утримання.

Вимоги мотивують тим, що 01 серпня 2008
року між ними та відповідачем були
укладені договори довічного утримання,
відповідно до яких остання
зобов'язувалася довічно повністю
утримувати їх, забезпечувати
харчуванням, одягом, медикаментами,
доглядом і необхідною допомогою,
включаючи матеріальне забезпечення,
щомісячно сплачувати по 500 грн. кожному.
А позивачі, в свою чергу, передали у
власність відповідачу належну їм на
праві власності кв. АДРЕСА_1. Вважають,
що дані договори повинні бути
розірвані, оскільки відповідач
належним чином не виконує своїх
обов'язків, при цьому з 2009 року
перестала забезпечувати їх
харчуванням і доглядом, оплачувати
медикаменти, лише надсилає матеріальне
забезпечення по 500 грн. кожному, яку
позивачі відмовляються отримувати,
оскільки між ними втрачені довірливі
стосунки.

Представник позивачів в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі, при цьому зазначив, що
відповідачем не виконуються обов'язки,
передбачені договорами довічного
утримання.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник в
судовому засіданні просили відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що ОСОБА_5 щомісчно
надсилає кошти, передбачені договорами
довічного утримання від 01 серпня 2008
року, при цьому продукти харчування,
одяг, медикаменти не купує, так як
ОСОБА_4, ОСОБА_3 не приймають, в квартиру
не пускають, від допомоги
відмовляються, створюють умови
неможливості догляду за ними.

Уповноважений представник прокуратури
Деснянського району м. Києва в судовому
засіданні пояснила, що прокуратурою
була проведена перевірка стосовно
заявлених вимог, при цьому сторони по
справі надавали свої особисті
пояснення, з яких вбачається, що між
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 втрачені
довірливі стосунки, починаючи з 2009р.
ОСОБА_5 перестала їх відвідувати,
купувати продукти харчування,
медикаменти, але кожний місяць
надсилає кошти, які ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не
отримують. Допомагають позивачам лише
тільки сусіди по дому, вважає, що
позовна заява обґрунтована і
обставини, які зазначені в позовній
заяві знайшли свої підтвердження як в
ході розгляду справи в суді так і за час
перевірки, тому просила задовольнити
вимоги позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та всебічно
проаналізувавши обставини справи в їх
сукупності, оцінивши зібрані по справі
докази виходячи зі свого внутрішнього
переконання, яке ґрунтується на
повному та всебічному дослідженні
обставин справи, суд дійшов висновку
про задоволення позову з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено
наступне.

01 серпня 2008 року між позивачем ОСОБА_3
та відповідачем ОСОБА_5 був укладений
Договір довічного утримання. (а.с.7)

01 серпня 2008 року між позивачем ОСОБА_4
та відповідачем ОСОБА_5 був укладений
Договір довічного утримання. (а.с.6)

Дані Договори були посвідчені
державним нотаріусом П'ятнадцятої
Київської державної нотаріальної
контори і зареєстровані в реєстрі.

Відповідно до п. 1 Договору (а.с.7)
позивач ОСОБА_3 передала відповідачу
ОСОБА_5 у власність належну їй ? частину
кв. АДРЕСА_1

Відповідно до п. 1 Договору (а.с.6)
позивач ОСОБА_4 передав відповідачу
ОСОБА_5 у власність належну йому ?
частину кв. АДРЕСА_1

Згідно з умовами п. 5 Договорів
довічного утримання, відповідач ОСОБА_5
взяла на себе зобов'язання довічно
повністю утримувати позивачів ОСОБА_4
та ОСОБА_3, забезпечувати їх
харчуванням, одягом, медикаментами,
доглядом і необхідною допомогою та
довічним проживанням в цій квартирі.

Крім того, відповідно з умовами п. 6
Договорів довічного утримання,
вартість матеріального забезпечення
щомісячно оцінена сторонами в 500грн. У
випадку інфляції ця сума збільшується
з урахуванням коефіцієнту інфляції.

Як встановлено, відповідач з моменту
укладення Договорів, з серпня 2008 р. по
лютий 2009 р., відповідно до взятих на
себе зобов'язань виконувала умови
Договорів.

До теперішнього часу продовжує
направляти поштовим переказом кошти,
згідно з п.6 договорів довічного
утримання, що підтверджено фіскальними
чеками, однак позивачі кошти не
отримують, про що не заперечував в
судовому засіданні представник
позивачів.

З лютого 2009 року відповідач припинила
виконувати свої обов'язки за
Договорами, відповідно до п. 5 Договорів
довічного утримання, не забезпечує їх
харчуванням, одягом, медикаментами,
доглядом та не надає необхідну
допомогу.

В судовому засіданні відповідач
зазначала, що не має можливості купівлі
продуктів харчування, одягу,
медикаментів, оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_3 в
квартиру не пускають, від допомоги
відмовляються, створюють умови, щоб не
повертати кошти, які ОСОБА_5 витратила в
період 2008 р. по 2009 р.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести та обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
позовних вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Тобто, сторони мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд критично оцінює пояснення
відповідача та її представника щодо
ненадання допомоги в утриманні
позивачів, оскільки будь - яких доказів
бажання надавати таку допомогу чи
неможливості надавати таку допомогу,
стороною відповідача суду не надано.

В судовому засіданні факт невиконання
відповідачем зобов'язань за
оспорюваними Договорами знайшов своє
підтвердження і був доведений
належними письмовими доказами та
свідченнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які
зазначили, що ніколи не бачили ОСОБА_5,
допомоги або купівлі продуктів та
ліків від ОСОБА_5 подружжя ОСОБА_7 не
отримували, піклуються та допомагають
подружжя ОСОБА_7 тільки сусіду по дому.

Квартирну плату та комунальні послуги,
омофон, електроенергію, покупку
продуктів харчування, медикаментів
позивачі сплачували в цей час
самостійно із власних коштів, що
підтверджується відповідними
платіжними документами та довідкою ЖЕК
про те, що саме позивачі сплачують
комунальні послуги.

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає у власність другій стороні
(набувачеві) у власність жилий будинок,
квартиру або їх частину, інше нерухоме
майно або рухоме майно, яке має значну
цінність, взамін чого набувач
зобов'язується забезпечувати
відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно.

Згідно із ст.755 ЦК України, договір
довічного утримання може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої сторони, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов»язків, незалежно
від його вини.

Таким чином, при розгляді справи судом
встановлено, що з 2009 року відповідач
ОСОБА_5 не виконує умови Договорів
довічного утримання від 01 серпня 2008
року.

Також, вирішуючи спір, суд враховує, що
договори довічного утримання мають
характер особисто-довірчого, оскільки
відчужувачі одержують від набувача
догляд, харчування, ліки та інше, тобто
стосунки між ними повинні ґрунтуватися
на особистій пошані та довірі.

Зі встановлених по справі обставин
вбачається, між сторонами втрачені
довірливі стосунки, що робить
неможливим подальше існування між
сторонами договорів довічного
утримання.

В судовому засіданні відповідач надала
пояснення, на підставі яких зазначала
про те, що зробила ремонт, встановила
пластикові вікна, що не бажає втрачати,
при цьому пояснень з приводу належного
догляду чи бажання належного догляду
та доказів щодо утримання чи
неможливості утримання, не надала.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачі, починаючи з 2009 року,
неодноразово зверталися з
аналогічними позовами.

25 серпня 2009 року рішенням Деснянського
районного суду м. Києва (т.1 а.с.50-54) у
задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4
щодо розірваня договорів довічного
утримання відмовлено. Позов ОСОБА_5
задоволено, визнано недійсними
договори довічного утримання, визнао
за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по
12 частині АДРЕСА_1.

11 травня 2010 року рішенням апеляційного
суду м. Києва рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 25 серпня 2009
року в частині визнання права
власності по 12 частині квартири
скасовано. (т.1 а.с.55-57)

14 грудня 2011 року рішенням
Деснянського районного суду м. Києва у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про розірвання договорів
довічного утримання відмовлено,
задоволено зустрічний позов ОСОБА_5,
визнано недійсними вищезазначені
договори довічного утримання від 01.08.2008
(т.1 а.с.46-49)

11 квітня 2012 року рішенням апеляційного
суду м. Києва рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 14 грудня 2011
року в частині позовних вимог про
визнання договорів довічного
утримання недійсними скасовано, в
решті рішення залишено без змін (т.1
а.с.44-45)

22 серпня 2012 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ рішення апеляційного суду м.
Києва від 11 квітня 2012 року в частині
залишення без змін рішення
Деснянського районного суду м.Києва
від 14 грудня 2011 року щодо стягнення з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 15 050
грн. матеріальної шкоди та 2 000 грн.
моральної шкоди скасовано, справу в
цій частині передано на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції. У решті
рішення залишено без змін (т.1 а.с.103-106)

18 жовтня 2012 року рішенням апеляційного
суду м. Києва скасовано рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 14 грудня 2011 року в частині
відшкодування 15 050 грн. матеріальної
шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову ОСОБА_5 в
задоволенні позову (т.1 а.с.107-109)

20 травня 2013 року рішенням Деснянського
районного суду м. Києва зазначений вище
позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено,
розірвано договори довічного
утримання від 01 серпня 2008 року. (а.с.125-127)

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
10 жовтня 2013 року рішення залишено без
змін. (а.с.174-177)

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України від 18
червня 2014 року зазначене рішення та
ухвала суду скасовані, справу передано
на новий розгляд до суду першої
інстанції. (а.с.226-227)

Тобто, судові тяганини з приводу
розірвання договорів довічного
утримання тривають з 2009 року, при цьому
позивачі, які є особами похилого віку,
категорично заперечують щодо
утримання їх ОСОБА_5

В ході зазначеного судового розгляду
за новим позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4
встановлено, що відповідач свої
зобов'язання за укладеними договорами
з 2009 року не виконувала належним чином
та не в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 з урахуванням
конфліктної ситуації, яка виникла між
сторонами, не вчинила будь-яких
конкретних дій для практичного
виконання умов укладеного договору.

Посилання ОСОБА_5 на виконання своїх
зобов'язань за укладеними договорами
довічного утримання (проведення
косметичного ремонту квартири,
встановлення металопластикових вікон,
роботи по відновленню лоджії, покупка
дивану, трюмо, тумби під телевізор,
забезпечення ліками та продуктами
харчування, перерахування грошових
коштів) суддів відхиляє, оскільки як
вбачається з матеріалів цивільної
справи № 2-4604/2011 за позовом ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання
договорів довічного утримання, які
були витребувані та досліджені судом,
вчинені дії відносяться до періоду з
серпня 2008 по лютий 2009 року. Пред'являючи
новий позов про розірвання договору
довічного утримання, позивачі, не
спростовуючи факту надходження на свою
адресу грошових переказів, посилались
на те, що в частині забезпечення
доглядом відповідач своїх зобов'язань
з лютого 2009 року не виконує, у зв'язку з
чим вони змушені самостійно
забезпечувати себе харчуванням,
одягом, медикаментами, а також
звертатися до сусідів за необхідною
допомогою, пов'язаною з виконанням
побутових робіт.

Зазначені обставини справи знайшли
своє підтвердження в ході судового
розгляду.

Оскільки договорами довічного
утримання передбачено як майнові
(матеріальне забезпечення) так і не
майнові(догляд) обов'язки набувача за
укладеними договорами, то не
забезпечення ОСОБА_1 догляду за
позивачами безумовно свідчить про ти
неналежне виконання нею своїх
зобов'язань і порушення умов договору,
що є правовою підставою відповідно до
вимог ст 755 ЦК України для розірвання
договорів довічного утримання.

Посилання на той факт, що квитанції про
сплату комунальних послуг не містять
відомостей про те, хто саме здійснював
ці платежі, так само як і фіскальні чеки
на придбання медикаментів не містять
доказів, хто саме оплачував вартість
вказаних послуг та ліків і чи
призначались вони саме для позивачів,
суд відхиляє як безпідставні, оскільки
зазначені докази надані суду саме
позивачами на підтвердження
заявлених позовних вимог.

Будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження факту
односторонньої відмови відчужувачів
від укладених договорів ОСОБА_5 суду
не надала.

З огляду на викладене, доводи щодо
односторонньої відмови позивачів від
укладених договорів довічного
утримання, є безпідставними та такими,
що не заслуговують на увагу.

Аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є
підставними та обґрунтованими і
підлягають задоволенню, а договори
довічного утримання від 01 серпня 2008
року підлягають розірванню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачів
підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 27,31-32, 60, 123, 137, 143-144,
213-215 ЦПК України, ст. ст. 744-756 ЦК України,
суд, -

В И Р І Ш И
В:

Позов задовольнити.

Розірвати Договір довічного
утримання від 01 серпня 2008 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
посвідчений державним нотаріусом
П'ятнадцятої Київської нотаріальної
контори Седлецькою Т.А., зареєстрований
в реєстрі № 6-818.

Розірвати Договір довічного утримання
від 01 серпня 2008 року, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений
державним нотаріусом П'ятнадцятої
Київської нотаріальної контори
Седлецькою Т.А., зареєстрований в
реєстрі № 6-823.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4 судовий збір в розмірі по 53,65
грн. на кожного.

Рішення може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня його проголошення
до Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського районного суду м.
Києва О.Б. Саламон