АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5893/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц
В.О.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 12 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, просив стягнути з
відповідача суму основного борг в
розмірі 2 121 134 грн. 38 коп., відсотки в
розмірі 2 592 090 грн. 88 коп., три відсотки
річних в розмірі 190 204 грн. 73 коп., а також
3 402 грн. судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач вказував, що 20.04.2009 відповідач
взяв у нього в борг грошову суму в
розмірі 201 001,00 доларів США, що за курсом
НБУ становила 1 606 600,99 грн. зі сплатою 36%
річних та 64 373 доларів США, що за курсом
НБУ становила 514 533,39 грн. зі сплатою 24%
річних строком до 01.01.2010, що
підтверджується борговою розпискою.
Відповідач, в порушення взятих на себе
зобов'язань, у встановлений строк борг
не повернув, відсотки за користування
позикою не сплачував.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 12.03.2014 позов задоволено -
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
суму основного борг в розмірі 2 121 134 грн.
38 коп., відсотки в розмірі 2 592 090 грн. 88
коп., три відсотки річних в розмірі 190 204
грн. 73 коп., а також 3 219 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.
Вважає, що суд першої інстанції не дав
належну оцінку наявним у справі
доказам, внаслідок чого ухвалив
незаконне рішення, оскільки наявні у
справі докази свідчать про те, що
відповідач не отримував від позивача
коштів та не підписував розписку, яка
була надана позивачем на підтвердження
укладення між сторонами договору
позики. Крім цього, вказав, що суд, за
наявності неоднозначного висновку
експерта, неправомірно відмовив у
призначенні у справі додаткової
судово-почеркознавчої експертизи.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Позивач та його представник в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про причини неявки суд не
повідомили. Колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу за
відсутності позивача, оскільки його
неявка не перешкоджає розгляду справи
(ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення представника відповідача,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
порушив взяті на себе зобов'язання,
визначені договором позики, укладення
якого підтверджується відповідною
розпискою відповідача, щодо повернення
коштів, що призвело до виникнення
заборгованості перед позивачем, яка, в
силу вимог закону, підлягає стягненню з
відповідача.

Вказаний висновок суду є законним і
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 20.04.2009 позивач передав
відповідачеві грошові кошти у сумі 201
001,00 долар США, що еквівалентно на день
звернення з позовом до суду 1 606 600 грн. 99
коп. зі сплатою 36% річних та 64 373 долари
США, що еквівалентно на день звернення
з позовом до суду 514 533 грн. 39 коп. зі
сплатою 24% річних строком до 01.01.2010. На
підтвердження укладання договору
позики, відповідачем була надана
розписка від 20.04.2009 (а.с.6).

Згідно висновків експертів № 11978/11979/13-32
від 28.02.2014, підпис від імені ОСОБА_5 у
розписці від 20.04.2009 виконано ймовірно
ОСОБА_3 При цьому у дослідницькій
частині висновку зазначено про те, що
встановлені збіжні транскрипції
підписів, ступеню виробленості нахилу,
інших окремих ознак підпису. Ці збіжні
ознаки є суттєвими, але у зв'язку з їх не
чисельністю сукупність цих ознак є
достатньою лише для ймовірного
висновку про те, що досліджуваний
підпис виконаний ОСОБА_3 Встановлені
розбіжні ж ознаки, навпаки, є
несуттєвими та пояснюються скоріш за
все варіаційністю підпису ОСОБА_3

Відповідач, в порушення взятих на себе
зобов'язань, грошові кошти ні у
встановлений в договорі строк, ні на
час розгляду справи судом першої
інстанції не повернув.

Згідно із статтею 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
визначено, що позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

У відповідності до статей 525, 526, 530, 614, 615
ЦК України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, при чому
зобов'язання має виконуватися належним
чином і у встановлений строк
відповідно до умов договору. Особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Більш того, ст. 625 ЦК України встановлює,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ст. 533 ЦК України, грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом на день платежу, якщо інший
порядок її визначення не встановлений
договором або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Перевіряючи розрахунок заборгованості
здійснений позивачем, суд першої
інстанції правомірно та обґрунтовано
дійшов висновку те, що заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
27.12.2012 становить: 2 121 134 грн. 38 коп. - сума
основного боргу, 2 592 090 грн. 88 коп. -
відсотки за користування грошовими
коштами, визначені договором та 190 204
грн. 73 коп. - три відсотки річних, у
відповідності з вимогами ст. 625 ЦК
України.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи було перевірено
заперечення відповідача щодо позову.
Жодних доказів на підтвердження факту
безгрошовості розписки відповідачем
не надано. Доводи щодо не підписання
розписки відповідачем, перевірені
шляхом призначення та проведення
експертизи у справі, яка надала
висновок про ймовірність підпису
ОСОБА_3, однак лише внаслідок
нечисленної сукупності збіжних
суттєвих ознак. Форма договору позики
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки на
підтвердження його укладання
відповідачем надана розписка
позичальника.

Строки позовної давності позивачем не
пропущено, оскільки позовну заяву
направлено до суду поштою 28.12.2012 року,
тобто до спливу трирічного строку для
пред'явлення до суду вимог про захист
порушених прав.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та на законність і
обґрунтованість рішення суду не
впливають.

Так, твердження апелянта про те, що суд
прийняв до уваги неоднозначний
висновок експерта та неправомірно
відмовив у призначенні у справі
додаткової судово-почеркознавчої
експертизи, спростовані під час
апеляційного розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції було
задоволено клопотання відповідача та
призначено у справі додаткову
почеркознавчу експертизу, проведення
якої було доручено Державному
науково-дослідному
експертно-криміналістичному центру
МВС України.

Відповідно до висновку експерта № 73
від 15.10.2014 підпис у графі «_____ОСОБА_3» у
розписці від 20.04.2009 виконаний ймовірно
ОСОБА_3. При цьому, в дослідницькій
частині висновку експерт вказав, що
встановлені збіжні ознаки підписів
суттєві, однак обмежений об'єм
графічної інформації в
досліджувальному підписі не дозволяє
виділити комплекс ознак, необхідних
для вирішення питання в категоричній
формі, і є достатньою підставою лише
для ймовірного висновку.

Таким чином, встановивши вищевказані
фактичні обставини справи та
проаналізувавши означені норми закону,
які регулюють спірні правовідносини
сторін, суд першої інстанції дійшов
цілком законного та обґрунтованого
висновку про те, що між сторонами був
укладений договір позики грошей, що
підтверджується розпискою, а отже
сторони досягли згоди щодо істотних
умов договору та взяли на себе
зобов'язання щодо їх виконання.

Також, судом першої інстанції
обґрунтовано встановлено, що позивач
надав відповідачу грошові кошти, що
підтверджується відповідною
розпискою, водночас останній в
односторонньому порядку, відмовився
виконувати взяті на себе зобов'язання
щодо повернення грошових коштів, а отже
в суді першої інстанції знайшов
підтвердження як факт отримання
відповідачем грошових коштів у
позивача, так і факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором позики.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про необхідність захисту
порушених прав позивача шляхом
стягнення з відповідача суми боргу,
відсотків за користування коштами,
визначеними договором, а також три
відсотки річних, у відповідності з
вимогами ст. 625 ЦК України.

Водночас, слід зазначити, що визначений
позивачем та перевірений судом розмір
заборгованості відповідачем не
оскаржуються.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та постановив законне,
правильне по суті і справедливе
рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 12 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді