Єдиний унікальний номер 255/9510/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2100/2014
Головуючий в 1 інстанції: Орєхов О.І.
Доповідач: Космачевська Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року

Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого судді: Курило В.П.,

суддів: Космачевської Т.В., Мальованого
Ю.М.,

при секретарі: Бакунець Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» на заочне
рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 04 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
третя особа Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк», про визнання
припиненим правовідносин за договором
поруки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача, третя особа публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»,
про визнання припиненим правовідносин
за договором поруки, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 26.10.2006 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №0, згідно
якого останній був наданий кредит в
сумі 350000,00 доларів США з кінцевим
терміном повернення 25.10.2026 року. У той
же день, 26.10.2006 року, з метою
забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за кредитним договором
АКІБ «УкрСиббанк» уклало договір
поруки №0-11 з ОСОБА_1, відповідно
до якого він зобов'язався відповідати
за виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань
за кредитним договором №0 від
26.10.2006 року в повному обсязі. Сума
кредитного договору становить 350000
доларів США, процента ставка за
користування кредитними коштами
становить 10,30% річних.

ПАТ «УкрСиббанк» з 1 серпня 2008 року
підвищило процентну ставку, збільшивши
до 20% річних в той час коли поручитель
не давав ніякої письмової згоди на
підвищення процентної ставки, і про
збільшення якої йому стало відомо,
тільки після ознайомлення з
матеріалами цивільної справи за
позовом банку про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в солідарному порядку.

Виходячи з вищенаведеного, позивач
вважає припиненими правовідносини за
договором поруки у зв'язку зі зміною
зобов'язань без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшився обсяг його
відповідальності, посилаючись на
положення ст. 559 ЦК України та просив
суд визнати договір поруки
№0-11 від 26.10.2006 року, укладений між
ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, припиненим.

Заочним рішенням Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 04 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСибБанк», третя особа Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»,
про визнання припиненим правовідносин
за договором поруки - задоволено.

Визнано договір поруки №0-П від
26.10.2006 року, укладений між публічним
акціонерним товариством «УкрСиббанк»
та ОСОБА_1 припиненим. Вирішено питання
про судові витрати.

З вказаним заочним рішенням суду не
погодилося публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» та подало
апеляційну скаргу, в якій просило
заочне рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на те, що заочне рішення є
незаконним, необґрунтованим та
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд першої інстанції невірно
дослідив докази, а саме
довідку-розрахунок заборгованості за
кредитом на 26.04.2011 року. Тобто розмір
заборгованості за кредитом
нараховувався виходячи з відсоткової
ставки за кредитом встановленої на
рівні 10,3% річних, тому суд невірно
дослідив надані йому докази, оскільки
обставини щодо підвищення відсоткової
ставки в два рази (яка нібито змінилась
з 31.03.2008 року з 10,3 відсотків до 20,6
відсотків річних) є недоведеними та
спростовуються тією ж довідкою, на яку
посилається позивач як на доказ, а це
має суттєве значення при розгляді
справи.

У судове засідання апеляційного суду
представник відповідача не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, надав
заяву про слухання справи за його
відсутністю. Апеляційну скаргу ПАТ
«Дельта Банк» підтримує.

Позивач в судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчить
отримання ним телефонограми.

Представник третьої особи в судове
засідання апеляційного суду не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить його розписка про його
повідомлення про день розгляду справи.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим
слухати справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п. 2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст. 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено і
це вбачається з матеріалів справи, що
26.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№0, згідно якого останній був
наданий кредит в сумі 350000,00 доларів США
з кінцевим терміном повернення 25.10.2026
року.

26.10.2006 року з метою забезпечення
виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за
кредитним договором АКІБ «УкрСиббанк»
уклало договір поруки №0-П з
ОСОБА_1, відповідно до якого він
зобов'язався відповідати за виконання
ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним
договором №0 від 26.10.2006 року в
повному обсязі (а.с. 16-17).

Суд, задовольняючи позов, виходив з
того, що Банком без згоди поручителя,
яким є позивач ОСОБА_1 за договором
поруки №0-П від 26.10.2006 року,
відповідно до якого він зобов'язався
відповідати за виконання ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за кредитним договором
№0 від 26.10.2006 року, було змінено
проценту ставку в бік збільшення, тому
позовні вимоги до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
третя особа публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк», є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Проте, з таким висновком суду
погодитися неможливо, тому що вони не
відповідають фактичним обставинам
справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, які викладені в п. 22 Постанови
від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», відповідно
до частини першої статті 559 ЦК
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки від
26.10.2006 року №0-П поручителю добре
відомі усі умови вищеназваного
Кредитного договору, укладеного між
Кредитором і Позичальником, в тому
числі: сума договору 350000 доларів;
термін повернення кредиту 25 жовтня 2026
року, якщо тільки не буде застосовано
інший термін повернення кредиту;
процентна ставка 10,3% річних; термін і
порядок сплати процентів з 01 по 25 число
(включно) кожного місяця, наступного за
тим, за який були нараховані проценти;
інші умови згідно із Кредитним
договором №0 від 26.10.2006 року.

Згідно із пунктом 2.1 договору поруки,
Кредитор не вправі без згоди
Поручителя змінювати умови Кредитного
договору з Позичальником, у наслідок
яких збільшується обсяг
відповідальності Поручителя.

Під згодою розуміється як візування
змін в Кредитний договір Поручителем,
так і отримання згоди шляхом обміну
листами, факсимільними повідомленнями
і т.і.

Позивач ОСОБА_1, звертаючись до суду з
вищевказаним позовом вважає, що
вказаний договір поруки повинен бути
припинений, так як Банком без його
згоди було змінено проценту ставку, у
наслідок яких збільшується його обсяг
відповідальності, як поручителя. У
підтвердження своїх вимог надав
довідку-розрахунок про заборгованість
за кредитним договором.

Проте, проаналізувавши надану до
матеріалів справи довідку-розрахунок
заборгованості по процентам за
користування кредитом ОСОБА_2 на 26.04.2011
року за кредитним договором №0
від 26.10.2006 року не вбачається, що
процентна ставка в розмірі 10,3% річних
змінилася з 31.03.2008 року саме до 20,6%
річних. Крім того, довідка ніким не
підписана, її виникнення невідоме, тому
її неможливо ідентифікувати як
офіційний документ, який може бути
прийнятим як належний доказ.

В матеріалах справи відсутні інші
докази того, що визначений обсяг
відповідальності поручителя за
договором поруки збільшився.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що 10 червня 2011 року
рішенням Куйбишевського районного
суду міста Донецька по цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
стягнуто у солідарному порядку з
відповідачів на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
№0 від 26 жовтня 2006 року у розмірі
399658,28 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ складає 3183438,07 грн. У рішенні
вказано, що процентна ставка за цим
кредитним договором складає 10,3% річних.
Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 15 вересня 2001 року
вищевказане рішення суду першої
інстанції залишено без змін (а.с. 90-96).

Під час розгляду цієї справи за позовом
ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором судом першої та
апеляційної інстанції доводи апеляції
про збільшення процентної ставки вже
були досліджені. Висновки суду не
свідчать про порушення Банком прав
поручителя. Тому у суду першої
інстанції при розгляді позову ОСОБА_1
до ПАТ «УкрСиббанк» не було підстав
для висновків про збільшення
процентної ставки і задоволення позову
та визнання припиненими правовідносин
за договором поруки.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, розглядаючи справу,
суд першої інстанції зробив висновки,
які не відповідають обставинам справи,
що призвело до неправильного вирішення
справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підстави для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»-
задовольнити.

Заочне рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 04 грудня
2012 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСибБанк», третя особа Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»,
про визнання припиненим правовідносин
за договором поруки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: