Справа № 359/5968/13-ц Головуючий у І
інстанції Туманова К.Л.Провадження №
22-ц/780/1538/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О.,
Яворського М.А.,

за участю секретаря Ромашини І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 22 листопада 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2013 року позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся до суду із
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки. Заявлені вимоги
мотивував тим, що 26 вересня 2007 року між
сторонами було укладено кредитний
договір, за умовами якого відповідач
отримала кредит у розмірі 116000 доларів
США із сплатою 11,04 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 26 вересня
2027 року, однак станом на 27 березня 2013
року в зв'язку із неповерненням
відповідачем чергової частини суми
кредиту утворилася заборгованість в
розмірі 293366,07 доларів США. В
забезпечення виконання зобов'язань між
сторонами також укладено договір
іпотеки, предметом якого є будинок за
адресою АДРЕСА_1, та земельна ділянка за
цією ж адресою. Просив в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу його
позивачем з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки; виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
даному житловому будинку, зі зняттям з
реєстраційного обліку.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 22 листопада 2013 року позов
задоволено частково, в рахунок боргу за
кредитним договором звернуто
стягнення на предмет іпотеки - земельну
ділянку та будинок, що знаходяться за
адресою АДРЕСА_1 шляхом продажу через
прилюдні торги, стягнуто із
відповідача судові витрати. В
задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», не
погоджуючись із рішенням
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 22 листопада 2013
року, подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на його незаконність і
необґрунтованість, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просив змінити рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 22 листопада 2013
року в частині звернення стягнення на
предмет іпотеки та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення, виходячи із
наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої
інстанції в повній мірі даним вимогам
закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що 26
вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1
був укладений кредитний договір №
KIB0GA00000004, на підставі якого остання
отримала кредит у розмірі 116000 доларів
США на купівлю квартири, а також 28278,02
долара США на сплату страхових
платежів, зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 0,92 %
річних на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, щомісяця в
період сплати у розмірі 0,20 % від суми
наданого кредиту, та винагороди за
проведення додаткового моніторингу, з
остаточним погашенням кредиту 26
вересня 2027 року.

За умовами п. 2.3 кредитного договору,
банк має право в односторонньому
порядку збільшувати розмір процентної
ставки за користування кредитом при
зміні курсу долара США до гривні більш
ніж на 10 %. При цьому банк надсилає
позичальникові письмове повідомлення
про зміну процентної ставки протягом 7
календарних днів з дати вступу в
чинність зміненої процентної ставки.

03 жовтня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
рекомендованим листом направлено на
адресу ОСОБА_1 повідомлення про
підвищення відсоткової ставки за
кредитним договором до 13,08 % на рік та
можливість змінити валюту
кредитування, запропоновано у разі
незгоди із новими умовами кредитного
договору звернутися із відповідним
повідомленням та погасити
заборгованість за кредитним договором
у повному обсязі. У разі згоди щодо змін
умов кредитування встановлення цих
змін здійснюється автоматично 30
листопада 2008 року без будь-яких
додаткових дій з боку позичальника.

Згідно розрахунку кредитної
заборгованості ОСОБА_1 станом на 27
березня 2013 року, заборгованість на
вказану дату становить 293366,07 доларів
США, що еквівалентно 2343994,92 грн., яка
складається із 117262,20 доларів США
заборгованості за кредитом, 67448,02
доларів США заборгованості по
процентам за користування кредитом, 10936
доларів США заборгованості по комісії
за користування кредитом, 83720,24 доларів
США пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафів відповідно до договору: 31,29
доларів США штрафу (фіксована частина),
13968,32 доларів США штрафу (процентна
складова).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором від 26 вересня 2007
року між банком та ОСОБА_1 було укладено
іпотечний договір № KIB0GA00000004, предметом
якого є надання іпотекодавцем в
іпотеку нерухомого майна, а саме
будинку з земельною ділянкою в АДРЕСА_1,
що належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Бориспільського
міського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_2 26 червня 2001
року за реєстром № 4774, зареєстрованого
в Бориспільському районному бюро
техінвентаризації 10 вересня 2007 року за
№ 6823443 та державного акту на право
власності на земельну ділянку серії
І-КВ № 030952, виданого 28 вересня 2001 року
Бориспільською міською радою на
підставі рішення Бориспільської
міської ради від 04 вересня 2001 року № 610,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності за землю за № 866; в силу чого
іпотекодержатель має право в разі
невиконання іпотекодавцем зобов'язань,
забезпечених іпотекою, одержати
задоволення за рахунок переданого в
іпотеку предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами іпотекодавця.
Сторони визначили, що вартість
предмета іпотеки складає 842239 грн.

Відповідно до п. п. 22, 23 іпотечного
договору, у випадку порушення
кредитного договору позичальником
іпотекодержатель направляє
іпотекодержателю і позичальнику
письмову вимогу про усунення
порушення. Якщо протягом
тридцятиденного строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
почати звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього договору.
Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється у випадках, передбачених
п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору,
відповідно до розділу V Закону України
«Про іпотеку» на підставі рішення суду,
або на підставі виконавчого напису
нотаріуса або згідно із застереженням
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в цьому
договорі. Реалізація предмету іпотеки
здійснюється відповідно до умов цього
договору та чинного законодавства
України.

П. 27 іпотечного договору містить
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя, згідно якого
звернення стягнення на предмет іпотеки
за вибором іпотекодержателя може бути
здійснено у позасудовому порядку
шляхом переходу до іпотекодержателя
права власності на предмет іпотеки, про
що іпотекодержатель зобов'язаний
письмово повідомити іпотекодавця, або
продажу предмету іпотеки будь-якій
особі та будь-яким способом, в тому
числі на біржі, на підставі договору
купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону
України «Про іпотеку», для чого
іпотекодавець надає іпотекодержателю
право укласти такий договір за ціною та
на умовах, визначених на власний розсуд
іпотекодержателя, і здійснити всі
необхідні дії від імені іпотекодавця, у
тому числі отримати витяг з державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК
України, іпотека є окремим видом
застави. У разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Оскільки за кредитним договором,
укладеним між позивачем і відповідачем
ОСОБА_1, забезпеченим іпотечним
договором, укладеним із ОСОБА_1,
утворилася заборгованість внаслідок
порушення умов кредитного договору,
колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції про
необхідність захисту права позивача
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотечного договору в рахунок
погашення заборгованості.

Колегія суддів враховує, що факт
отримання кредиту, наявності
заборгованості за кредитним договором
та її розмір ніким не оспорюється.

Оцінюючи висновки суду першої
інстанції щодо звернення стягнення на
предмет ипотеки, колегія судів звертає
увагу, що відповідно до п. 41 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства про вирішення
спорів, що випливають із кредитних
правовідносин», при вирішенні спору
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд має дати оцінку
співмірності суми заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна,
якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав. Оскільки
вказане положення закону є оціночним,
то суд має належним чином його
мотивувати, співставити обставини зі
змістом цього поняття, визначитись, чи
не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини (зокрема, про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1
ст. 3 ЦПК України).

Однак рішення суду першої інстанції
всупереч вимогам статей 212 - 215 ЦПК
України в даній справі не містить
мотивів, з яких суд дійшов висновків
щодо співмірності вартості предмету
іпотеки, на який звернуто стягнення, із
розміром заборгованості за кредитом.

На думку колегії суддів, звернення
стягнення на майно, вартість якого 842239
грн. не перевищує розмір
заборгованості 2343994,92 грн., за рахунок
якого задовольняються вимоги позивача,
в даному випадку відповідає принципу
справедливості, добросовісності та
розумності.

Разом із тим, колегія суддів
погоджується із доводами апеляційної
скарги щодо помилкового визначення
способу звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом проведення публічних
торгів замість заявленого позивачем
способу шляхом надання позивачу права
продажу іпотечного майна, рішення суду
першої інстанції щодо обраного способу
звернення стягнення на предмет іпотеки
не ґрунтується на законі та
спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ст. ст. 33, 38, 39 Закону
України «Про іпотеку», звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду.
Якщо рішення суду або договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
(відповідне застереження в іпотечному
договорі) передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі-покупцеві,
іпотекодержатель зобов'язаний за 30
днів до укладення договору
купівлі-продажу письмово повідомити
іпотекодавця та всіх осіб, які мають
зареєстровані у встановленому законом
порядку права чи вимоги на предмет
іпотеки, про свій намір укласти цей
договір. Дії щодо продажу предмета
іпотеки та укладання договору
купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору, який
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, що передбачає
право іпотекодержателя на продаж
предмета іпотеки, без необхідності
отримання для цього будь-якого
окремого уповноваження іпотекодавця.
Ціна продажу предмета іпотеки
встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна. Договір купівлі-продажу
предмета іпотеки, укладений відповідно
до цієї статті, є правовою підставою
для реєстрації права власності покупця
на нерухоме майно, що було предметом
іпотеки. У разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначається спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої
статтею 38 цього Закону.

З системного аналізу наведених норм
вбачається, що рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд може
встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки: або шляхом проведення
прилюдних торгів, або наданням права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки шляхом укладення договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем, якщо про це є
застереження в іпотечному договорі.

Отже, наведеними вище нормами не
виключається можливість звернення
стягнення в такий спосіб як продаж
іпотекодержателем предмету іпотеки
будь-якій особі-покупцеві за рішенням
суду, тому в разі встановлення такого
способу звернення стягнення у договорі
іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16
ЦК України має право вимагати
застосування його судом, а тому суд не
мав права за власною ініціативою
обирати спосіб звернення стягнення,
відтак рішення в цій частині підлягає
скасуванню.

Крім того, колегія суддів при вирішенні
апеляційної скарги звертає увагу на
неповноту інформації в резолютивній
частині рішення суду, що не відповідає
вимогам Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. ст. 38, 39 Закону України
«Про іпотеку», у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації. Ціна продажу
предмета іпотеки встановлюється за
згодою між іпотекодавцем і
іпотекодержателем або на підставі
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

Таким чином, судом першої інстанції не
вказано всіх відомостей, передбачених
ст. 38 Закону України «Про іпотеку»,
зокрема загальний розмір вимог та всі
його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки, і початкову ціну предмету
іпотеки.

Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним
договором 1№ KIB0GA00000004 від 26 вересня 2007
року становить 293366,07 доларів США, що
еквівалентно 2343994,92 грн., яка
складається із 117262,20 доларів США
заборгованості за кредитом, 67448,02
доларів США заборгованості по
процентам за користування кредитом, 10936
доларів США заборгованості по комісії
за користування кредитом, 83720,24 доларів
США пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафів відповідно до договору: 31,29
доларів США штрафу (фіксована частина),
13968,32 доларів США штрафу (процентна
складова).

Також колегія суддів вважає за
необхідне встановити початкову ціну
для реалізації предмета іпотеки в
розмірі, передбаченому п. 33.4 іпотечного
договору, яка становить 842239,00 грн.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції ухвалене за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
зроблені із порушенням та неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є підставами для його
скасування із ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову.

В частині відмови в задоволенні позову
про виселення відповідача та інших
осіб і зняття їх з реєстраційного
обліку рішення ніким не оскаржується і
відтак не є предметом розгляду
апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 22 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову.

В рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед
Публічним акціонерним товариством
Комерційний банк «ПриватБанк» за
кредитним договором № KIB0GA00000004 від 26
вересня 2007 року в розмірі 293366,07 доларів
США, що еквівалентно 2343994,92 грн. (два
мільйони триста сорок три тисячі
дев'ятсот дев'яносто чотири гривні 92
копійки), яка складається із 117262,20
доларів США заборгованості за
кредитом, 67448,02 доларів США
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 10936 доларів США
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 83720,24 доларів
США пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафів відповідно до договору: 31,29
доларів США штрафу (фіксована частина),
13968,32 доларів США штрафу (процентна
складова) - звернути стягнення на
предмет іпотеки у вигляді будинку з
земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1,
що належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Бориспільського
міського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_2 26 червня 2001
року за реєстром № 4774, зареєстрованого
в Бориспільському районному бюро
техінвентаризації 10 вересня 2007 року за
№ 6823443 та державного акту на право
власності на земельну ділянку серії
І-КВ № 030952, виданого 28 вересня 2001 року
Бориспільською міською радою на
підставі рішення Бориспільської
міської ради від 04 вересня 2001 року № 610,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності за землю за № 866, шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 Закону України
«Про іпотеку», встановивши початкову
ціну для реалізації предмета іпотеки,
визначену сторонами в договорі іпотеки
від 26 вересня 2007 року в розмірі 842239,00
грн.

В іншій частині позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.