ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6713/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва у складі:

головуючого - судді Трусової Т.О.,

при секретарі Мінасян С.Г., з участю:
позивача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3, представника
третьої особи Кожокар В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа:
публічне акціонерне товариство
«Мегабанк», про стягнення грошової
компенсації за частку у спільному
майні подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2011 р. ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного
майна подружжя шляхом стягнення
грошової компенсації за частку у
спільному майні.

З урахуванням змін, внесених в судовому
засіданні, ОСОБА_2 заявив вимогу про
стягнення з ОСОБА_5 грошової
компенсації за ? частку квартири
АДРЕСА_1 в сумі 201871,85 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав,
що під час шлюбу з ОСОБА_5 за кредитні
кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1,
правовстановлюючі документи на яку
оформлені на відповідача. Вартість
зазначеної квартири становить 404000 грн.
До розірвання шлюбу повернення кредиту
здійснювалось за сімейні кошти. Після
розірвання шлюбу він пропонував
укласти договір про поділ майна, проте
на вказану пропозицію відповідач не
погодилась. Оскільки відповідач разом
з дітьми користується спірною
квартирою, він не заперечує проти
виділу їй зазначеної квартири у
власність за умови сплати йому
половини спільних коштів подружжя,
вкладених у придбання квартири.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позов підтримав, просив здійснити
поділ майна подружжя у передбачений
законом спосіб. Заперечуючи проти
доводів представника відповідача про
придбання спірної квартири за особисті
кошти ОСОБА_5, пояснив, що 12000 доларів
США, вкладені у придбання спірної
квартири, були коштами сімейного
бюджету, а 68000 доларів США були отримані
за рахунок кредиту.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов
не визнав пославшись на те, що при
поділі майна необхідно врахувати
інтереси малолітньої дитини, яка
проживає з відповідачем. Вказав також,
що квартира була придбана за особисті
кошти ОСОБА_5, що можуть підтвердити її
батьки та старший син.

Представник третьої особи Кожокар В.М.
пояснила, що відповідач здійснює
погашення кредиту відповідно до умов
договору, і заборгованість за
кредитним договором відсутня. Просила
винести рішення відповідно до закону з
урахуванням інтересів неповнолітньої
дитини.

Вислухавши позивача,
представників відповідача і третьої
особи та дослідивши письмові докази,
суд вважає встановленими наступні
обставини та визначені відповідно до
них правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 1990 р.
(т. 1 а.с. 29). Від шлюбу сторони мають двох
синів: повнолітнього ОСОБА_7 та
малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1
а.с. 31, 32).

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 7 грудня 2010 р. шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_5 розірвано (т. 1 а.с. 33-35).

За час шлюбу сторін на підставі
договору купівлі-продажу від 28 грудня
2005 р. було придбано двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, правовстановлюючі
документи на яку оформлені на дружину
ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 6-7).

Відповідно до умов договору
купівлі-продажу від 28 грудня 2005 р.
спірна квартира придбана за 404000 грн., що
еквівалентно 80000 доларів США.

Квартира придбана за рахунок коштів
сімейного бюджету в сумі 12000 доларів
США та кредитних коштів в сумі 68000
доларів США, отриманих відповідачем
ОСОБА_5 на виконання умов укладеного
нею з ВАТ «Мегабанк» кредитного
договору № 09в-п/2005 від 28 грудня 2005 р. (т. 1
а.с. 60-61).

Погашення кредиту здійснювалось за час
шлюбу сторін за рахунок їх спільних
коштів.

Враховуючи, що набуття майна за час
шлюбу створює презумпцію права
спільної сумісної власності подружжя,
яка знайшла своє вираження у ст. 60
Сімейного кодексу України, згідно з
приписами якої майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності…, суд приходить до висновку,
що квартира АДРЕСА_1, є спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Випадки, коли набуте за час шлюбу майно
або частка у майні є особистою
приватною власністю дружини чи
чоловіка, встановлені ст. 57 Сімейного
кодексу України. Зокрема законодавець
відніс до особистої приватної
власності дружини чи чоловіка майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Допустимих доказів, що спірна квартира
набута за особисті кошти ОСОБА_5, суду
не надано, а показаннями свідків,
клопотання про допит яких заявив
представник відповідача, зазначена
обставина не доводиться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 Сімейного
кодексу України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності.

Оскільки сторони не домовилися про
поділ майна за взаємною згодою, як це
передбачено ч. 2 ст. 69 цього Кодексу,
даний спір повинен вирішуватися судом.

Способи та порядок поділу майна
подружжя визначені ст. 71 Сімейного
кодексу України, згідно приписів якої
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі, а неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Відповідач ОСОБА_5 не погоджується із
запропонованим позивачем варіантом
поділу майна - стягнення з неї грошової
компенсації вартості частки позивача у
квартирі, і грошову суму на депозитний
рахунок суду вона не внесла.

За таких обставин законні підстави для
застосування обраного позивачем
способу поділу майна відсутні.

Беручи до уваги, що квартира АДРЕСА_1
знаходиться у багатоквартирному
будинку і являє собою відособлене
приміщення загальною площею 57,90 кв.м.,
житловою площею 29,60 кв.м., яке
складається з двох жилих кімнат та
допоміжних приміщень (т. 1 а.с. 27-28), і з
неї неможливо обладнати дві квартири з
окремими входами, вказана квартира є
неподільним майном.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
єдиним можливим способом поділу
спільного сумісного майна подружжя є
визначення ідеальних часток сторін у
квартирі без її реального поділу із
залишенням квартири у їх спільній
частковій власності.

При визначенні ідеальних часток сторін
у спірній квартирі суд виходить з того,
що згідно положень ст. 70 Сімейного
кодексу України вони повинні бути
рівними, оскільки інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
контрактом.

Рішенням суду від 6 грудня 2010 р. про
розірвання шлюбу встановлено, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 фактично припинили
шлюбні відносини з липня 2010 р.

Враховуючи, що на час розгляду справи
зобов'язання за кредитним договором
повністю не виконане, і з липня 2010 р.
погашення кредиту здійснює лише
відповідач, що позивачем не
заперечується, суд вважає за необхідне
застосувати до даних правовідносин
норму ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу
України, відповідно до якої суду надано
право визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно,
набуте нею, ним за час їхнього окремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.

Доводи представника відповідача про
необхідність збільшення її частки в
квартирі з урахуванням інтересів
неповнолітньої дитини суд відкидає,
оскільки відповідно до ч. 3 ст. 70
Сімейного кодексу України умовою
такого збільшення може бути лише
недостатність аліментів для
забезпечення фізичного, духовного
розвитку та лікування дитини, а жодних
доказів на підтвердження цих обставин
суду не надано.

З довідки публічного акціонерного
товариства «Мегабанк» вбачається, що
за час спільного проживання сторін - з 28
грудня 2005 р. по 30 червня 2010 р., на
погашення тіла кредиту було сплачено
34769,29 доларів США (т. 1 а.с. 154).

Підстав для включення до загальної
суми коштів, вкладених у придбання
спірної квартири, суми, сплаченої
подружжям на погашення процентів, суд
не вбачає, оскільки проценти є платою
за кредит, а не коштами, вкладеними у
придбання майна.

Таким чином у придбання спірної
квартири було вкладено спільних коштів
подружжя в сумі 46769,29 доларів США
(12000+34769,29), що становить 29/50 частин
вартості спірної квартири (46769,29х100:80000).

З урахуванням принципу рівності часток
подружжя ідеальна частка позивача
ОСОБА_2 у квартирі складає 29/100 частин.

Ідеальна частка відповідача ОСОБА_5 у
спірній квартирі становить 71/100 частин
(21/50+29/100).

Враховуючи, що позивач ОСОБА_2
звільнений від сплати судового збору
як особа, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на підставі
ст. 88 ЦПК України суд стягує з
відповідача ОСОБА_5 в дохід держави
судовий збір пропорційно до
задоволеної частини вимог.

Оскільки позов задоволено на 29/100
частин, до стягнення з відповідача
підлягає 1171,60 грн. судового збору
(404000х29:100).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право
власності на 29/100 часток квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 57,90 кв.м.,
житловою площею 29,60 кв.м., яка належить
ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу від 28 грудня 2005 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 28 грудня 2005 р. та
зареєстрованого в реєстрі за № 1689.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати за ОСОБА_5 право
власності на 71/100 часток квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 57,90 кв.м.,
житловою площею 29,60 кв.м., яка належить
ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі-продажу від 28 грудня 2005 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 28 грудня 2005 р. та
зареєстрованого в реєстрі за № 1689.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави
судовий збір в розмірі 1171,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: