Справа № 413/122/14-ц
Провадження № 2/413/403/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2014 року
м. Красний Луч

Краснолуцький міський суд Луганської
області

у складі: головуючого судді
Ковальчук Г. Л.,

при секретарі
Базь О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Красний Луч цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шахта «Садова» про
стягнення розрахункових сум,
середньомісячного заробітку за час
затримки розрахунку та моральної
шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним
позовом до ТОВ «Шахта «Садова» і в його
обґрунтування вказав, що 24.04.2010 року він
був прийнятий на роботу до відповідача
згідно наказу № 355к від 22.04.2010 року та
05.11.2013 року був звільнений з роботи за
ст.38 КЗпП України за власним бажанням
згідно наказу № 1084к від 05.11.2013 року. Він
працював на підприємстві прохідником
п'ятого розряду підземним з повним
робочим днем під землею видобуткової
дільниці № 3, машиністом підземних
установок третього розряду з повним
робочим днем під землею дільниці
внутришахтного транспорту та
прохідником п'ятого розряду підземним
з повним робочим днем під землею
дільниці внутришахтного транспорту. У
день звільнення - 05.11.2013 року виплата
всіх сум у повному обсязі, що йому
належать від підприємства, проведена
не була з невідомих причин.
Підприємством у день звільнення йому
була видана лише трудова книжка.
Відповідно до ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. Згідно п.25 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами України
законодавства про оплату праці» №13 від
24.12.1999 року у разі, якщо при звільненні
працівника не була виплачена належна
йому від підприємства сума, то суд на
підставі ст.117 КЗпП України стягує з
відповідача на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку по день фактичної
виплати заборгованості, якщо
підприємство не доведе відсутності
вини у затримці розрахунку. Враховуючи
викладене, вважає дії з невиплати
належних йому як звільненому
працівникові розрахункових сум з боку
відповідача - ТОВ «Шахта «Садова»
протиправними. При його звільнені
відповідачем вищевказані виплати
проведені не були, тому вважає це
грубим порушенням його прав та ст. ст.83,
116 КЗпП України, та вважає що відповідач
повинен сплатити на його користь
середньомісячний заробіток за час
затримки розрахунку з дня звільнення -
з 05.11.2013 року по день винесення рішення
суду, як то передбачено ст.117 КЗпП
України. Крім того, відповідно до ст.237-1
КЗпП України власник відшкодовує
моральну шкоду працівнику в разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.
Відповідно до ст.43 Конституції України,
кожен громадянин має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується. Право на
своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом. Таким чином,
право на своєчасне одержання
винагороди за працю, розрахункових сум
є його законним і гарантованим
Конституцією України правом.
Протиправними діями ТОВ «Шахта
«Садова» порушені його законні
суб'єктивні права як працівника у сфері
трудових відносин на своєчасне
одержання винагороди за працю.
Незаконна невиплата відповідачем
належних йому розрахункових сум при
звільненні, призвела до того, що він
відчував і відчуває в даний час
моральні страждання, втрату нормальних
життєвих зв'язків і все це вимагало і
вимагає від нього в даний час
необхідності прийняття додаткових
зусиль для організації свого життя.
Крім того, та обставина, що він фактично
не отримав належні йому суми, на
отримання яких дуже розраховував та
які заробив тяжкою шахтарською працею,
але взагалі не отримав, дуже його
ображає. Він є шахтарем та майже усе
його життя пов'язане із тяжкою працею
із шкідливими умовами та під землею.
Під час роботи у відповідача він завжди
сумлінно та наполегливо виконував свої
обов'язки. Але на протязі тривалого
часу так і не отримав належні суми за
виконану працю. Весь цей час він
переживав та переживає у теперішній
час з приводу свого існування та
існування близьких йому осіб. Він дуже
розраховував на отримання безспірно
належних йому за законодавством
України розрахункових сум, отримання
яких перетворилося на велику проблему
лише зі свавілля та вини ТОВ «Шахта
«Садова». Негативні емоції,
переживання, моральні страждання
вплинули на душевну рівновагу, спокій і
стан його здоров'я. У зв'язку з
невиплатою розрахункових сум він
змушений шукати і займати у сторонніх
людей грошові кошти на харчування,
лікування, оплату комунальних послуг
та проїзд. Порушився його звичний
життєвий уклад. Моральна шкода,
заподіяна йому з боку ТОВ «Шахта
«Садова» виражається у грубому
порушенні його законного права на
своєчасне одержання розрахункових сум.
Душевні переживання і страждання
внаслідок заподіяння йому моральної
шкоди набрали вираження у
випробуваному ним почутті ущербності,
безпорадності, приниження і
переживання дискомфортного стану.
Відповідно до п.13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди №4 від
31.03.1995 року, відповідно до ст.237-1 КЗпП
України, за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових
правовідносин (незаконної невиплати
належних йому грошових сум), що
призвели до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків
або вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя,
обов'язок по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності або галузевої
приналежності. Моральну шкоду,
заподіяну йому з боку ТОВ «Шахта
«Садова» він оцінює в 10 000 грн. Вважає,
що саме така сума знадобиться йому для
відновлення наслідків моральних
страждань. Заборгованість
підприємства перед ним з виплати
розрахункових сум станом на 25.11.2013 року
складає 1 2153 грн. 38 коп. В тому числі, при
звільненні йому нарахована
компенсація за невикористану
відпустку у розмірі 8810 грн. 51 коп. Тому
просить стягнути з відповідача на його
користь заборгованість по заробітній
платі в розмірі 12153,38 грн. та
компенсацію за невикористану
відпустку у розмірі 8810 грн. 51 коп., що
загалом становить 20963 грн. 89 коп.,
середньомісячний заробіток за час
затримки розрахунку з дня звільнення -
з 05.11.2013 року по день винесення рішення
суду, з розрахунку 952 грн. 22 коп. за кожен
місяць затримки розрахунку та моральну
шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позивач у судове засідання не
з'явився, подав суду заяву з проханням
розглянути справу у його відсутність,
уточнив позовні вимоги та просив
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість з розрахункових сум у
сумі 12 153,38 грн., середньомісячний
заробіток за час затримки розрахунку
за період з 05.11.2013 року по 05.03.2014 року в
сумі 3836,88 грн. виходячи з розрахунку
середньомісячного заробітку 959,22 грн., а
також моральну шкоду в розмірі 10000,00
грн.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, був допитаний у
порядку ст. 132 ЦПК України, згоден на
розгляд справи у його відсутність,
позовні вимоги визнав частково,
надавши заперечення в якому не визнає
позовних вимог в частині суми
стягнення нарахованої, але не
виплаченої компенсації за
невикористану відпустку у розмірі 8810,51
грн., посилаючись на те, що невірно
нарахована сума не виплаченої
компенсації за невикористану
відпустку. Відповідна сума відображена
у другому стовпчику таблиці яка
наведена у довідці. У другому стовпі
суми відображені разом з податком, який
сплачує роботодавець як податок при
нарахуванні заробітної плати. Тому
позивач повинен проводити розрахунок
заборгованості за нараховану але не
виплачену компенсацію за
невикористану відпустку згідно п'ятого
стовпа, а саме виходячи з розрахунку -
7644,00 грн., та ця сума ввійшла у загальну
заборгованість. Позивач не надав
доказів його моральних страждань, як
таких, скрутне становище, порушення
нормального способу життя та інше. Тому
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
просить відмовити в частині стягнення
з товариства з обмеженою
відповідальністю «Шахта «Садова»
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 10000,00 грн. Визнати суму
нарахованої та стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
який згідно розрахунку позивача
складає 0 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутністю осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали
справи, знаходить позовні вимоги
підлягаючими частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

З трудової книжки ОСОБА_1
вбачається, що згідно наказу № 355к від
22.04.2010 року він був прийнятий на ТОВ
«Шахта «Садова» прохідником п'ятого
розряду підземним з повним робочим
днем під землею видобувної дільниці №
3.

Згідно наказу № 1084к від 05.11.2013 року
ОСОБА_1 було звільнено з підприємства
на підставі ст.38 КЗпП України за
власним бажанням.

Стаття 43 Конституції України у
відповідності зі ст. 23 Загальної
декларації прав людини проголосила
право кожного на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею.

Згідно ст.47 КЗпП України власник чи
уповноважений їм орган зобов'язаний у
день звільнення видати працівнику
належним чином оформлену трудову
книжку і зробити з ним розрахунок у
терміни, встановлені в ст.116 даного
кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Цю саму вимогу містить і ст. 12 Конвенції
№ 95 Міжнародної Організації Праці про
охорону заробітної плати, згідно з
якою, при припиненні дії трудового
договору з працівником проводиться
остаточний розрахунок із виплатою
всієї належної йому заробітної плати.

Однак при звільненні з позивачем не був
зроблений повний розрахунок, тобто не
була виплачена заробітна плата та
компенсація за невикористану
відпустку.

З довідки № 106 від 03.02.2014 року, наданої
ТОВ «Шахта «Садова», вбачається, що
заборгованість підприємства перед
ОСОБА_1 станом на 25.11.2013 року, складає 12
153,38 грн. У тому числі, при звільненні,
нарахована компенсація за
невикористану відпустку в розмірі 7644,00
грн.

Відповідно до ст.83 КЗпП України, у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки.

Таким чином, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість по заробітній
платі в розмірі 4509,38 грн. та компенсацію
за невикористану відпустку в розмірі
7644,00 грн., що загалом становить 12 153 грн.
38 коп.

Згідно ст.117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначених у ст.116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство повинне виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 року
№ 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці",
якщо при розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільнені, судом буде
встановлено, що в день звільнення
працівнику не виплачена заробітна
плата, то на підставі ст. 117 КЗпП України
суд стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку по день
постановлення рішення.

Відповідно до розрахунку позивача,
зробленого на підставі довідки ТОВ
«Шахта «Садова» № 558 від 25.11.2013 року та
визнаного судом вірним,
середньомісячна заробітна плата
ОСОБА_1 складає 959,22 грн.

Суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час затримки
розрахунку з 05.11.2013 року по 05.03.2014 року в
розмірі 3836,88 грн., виходячи з
розрахунку: 959,22 грн.( середньомісячний
заробіток) х 4 місяці = 3836,88 грн.

Крім того, відповідно до ст.237-1 КЗпП
України власник відшкодовує моральну
шкоду працівнику в разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

Протиправними діями відповідача
порушені законні суб'єктивні права
позивача, як працівника у сфері
трудових відносин, на своєчасне
одержання винагороди за працю.
Невиплата належних позивачу
розрахункових сум при звільненні,
призвела до того, що він відчував і
відчуває моральні страждання, втрату
нормальних життєвих зв'язків. Весь цей
час позивач переживав та переживає у
теперішній час з приводу свого
існування та існування його близьких.

Позивач фактично був позбавлений
коштів на їх утримання та виховання.
Негативні емоції, переживання,
моральні страждання вплинули на
душевну рівновагу, спокій і стан його
здоров'я. Все це вплинуло на звичний
життєвий уклад позивача, вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя,

Згідно п.13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди №4 від
31.03.1995 року, відповідно до ст.237-1 КЗпП
України, за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових
правовідносин (незаконної невиплати
належних йому грошових сум), що
призвели до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків
або вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя,
обов'язок по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності або галузевої
приналежності.

Виходячи з наведеного суд оцінює
моральні страждання позивача у 4 000 грн.

В іншій частині позовних вимог суд
вважає необхідним позивачу відмовити
за необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 43, 124 Конституції України, ст. ст.
44, 47, 83, 116, 117, 232, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 3,
4, 10, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Шахта
«Садова» на користь ОСОБА_1
заборгованість з заробітної плати та
розрахункових сум в сумі 12 153
(дванадцять тисяч сто п»ятдесят три
грн.) грн. 38 коп., середній заробіток за
час затримки розрахунку за період з
05.11.2013 року по 05.03.2014 року в розмірі 3836
(три тисячі вісімсот тридцять шість
грн.) грн. 88 коп. та моральну шкоду в
розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Шахта
«Садова» на користь держави судовий
збір у розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Луганської області
через Краснолуцький міський суд
Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Головуючий:
Г.Л. Ковальчук