Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1323/14 Головуючий у 1
інстанції: Турбіна Т.Ф.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 19» березня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 17 грудня 2013 року по
справі

за позовом ОСОБА_3 до Запорізької
міської ради, ОСОБА_5, треті особи:
Головне управління Держземагентства у
Запорізькій області, про визнання
недійсним та скасування рішення
Запорізької міської ради в частині
затвердження технічної документації
із землеустрою, визнання недійсним та
скасування державного акта про право
власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою, яку протягом
розгляду справи уточнив, до
Виконавчого комітету Запорізької
міської ради, треті особи: Управління
Держкомзему у м. Запоріжжя, ОСОБА_5 про
визнання недійсним та скасування
рішення Запорізької міської ради в
частині затвердження технічної
документації із землеустрою, визнання
недійсним та скасування державного
акта про право власності на земельну
ділянку, скасування реєстрації
державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 25 жовтня 2013 року замінено
первісного відповідача Виконавчий
комітет Запорізької міської ради
належним відповідачем Запорізькою
міською радою.

В жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з уточненою позовною заявою до
Запорізької міської ради, ОСОБА_5, треті
особи: Головне управління
Держземагентства у Запорізькій
області, про визнання недійсним та
скасування рішення Запорізької
міської ради в частині затвердження
технічної документації із землеустрою,
визнання недійсним та скасування
державного акта про право власності на
земельну ділянку.

Зазначив, що 23 вересня 2009 року він
придбав 1/4 частку житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до
договору купівлі-продажу від 23 вересня
2009 року, на земельній ділянці площею 717
кв.м. розташований житловий будинок,
зазначений за планом земельної ділянки
під літ. «А», та господарські і побутові
споруди, зазначені за планом земельної
ділянки літерами: «Г» - погріб з шийкою,
«К» - душ, 1, 4, 5, 6, 8 - паркани, «З» -
водопровід. « 7» - зливна яма, «І» -
замощення.

У листопаді 2010 року співвласник другої
частини будинку ОСОБА_5, вирішив
приватизувати частину своєї земельної
ділянки в АДРЕСА_1.

Для цього, на його думку, ОСОБА_5
підробив план погодження розділу
земельної ділянки, який виконаний з
порушенням прав та інтересів позивача
як співвласника земельної ділянки а
саме: розділ загального входу у двір
виконано з порушенням діючого
законодавства України, не вірно
врахована частина земельної ділянки,
що підлягає передачі у власність
ОСОБА_5 та не враховано частину
нерухомого майна, позначеного в
технічному паспорті під літ. «А» і літ.
«Г», якою позивач володіє на праві
приватної власності.

Крім того, на черговій сесії
Запорізької міській раді № 94 від 19
травня 2010 року було винесено рішення
про затвердження технічної
документації із землеустрою ОСОБА_5
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку,
яка передається у власність ОСОБА_5 в
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:04:007:0246, загальною площею 0,0621 га.

Після отримання ОСОБА_5 державного акту
на земельну ділянку, відповідач
заборонив йому проходити через
загальний двір. Також він не має
можливості користуватися своїм
погрібом літ. «Г», душем та
водопроводом.

Він звернувся з письмовою заявою до
квартального комітету № 151 м. Запоріжжя
ОСОБА_7 з проханням роз'яснити підстави
погодження плану розділу земельної
ділянки. 02 квітня 2013 року отримав
відповідь, що представлений план
погодження розділу земельної ділянки є
сфальсифікованим, таким, що не підлягає
посвідченню, і виконаний з порушенням
його законних прав та інтересів.

На підставі ст.ст.35, 103,106, 107, 152, 155, 211, 212
ЗК України, ст. 373 ЦК України остаточно
просив визнати недійсним та скасувати
рішення Запорізької міської ради № 94
від 19 травня 2010 року в частині
затвердження технічної документації
із землеустрою та передання земельної
ділянки у власність ОСОБА_5; визнати
недійсним та скасувати державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 127324 від 25 жовтня 2010 року
площею 0,0621 га, яка розташована в
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:04:007:0246, виданий на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 17 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначив,
що висновки суду про не порушення його
прав не відповідають обставинам
справи, судом не враховано рішення
Ленінського народного суду від 09
квітня 1986 року, та, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України
з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази в
сукупності, правильно визначивши, які
правовідносини склалися між сторонами,
та застосувавши норму закону, яка
підлягала до застосування, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у позові ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції керувався ст. ст. 116, 118, 158
Земельного кодексу України, і виходив
із того, що спірна земельна ділянка
була передана у власність ОСОБА_5
відповідно до норм земельного
законодавства.

.

Доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду не
спростовують, виходячи з наступного.

Так, ст. 144 Конституції України
передбачено, що органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
законом, приймають рішення, які є
обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності
відповідно до цього кодексу та тощо.

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами. Так, відповідно до
частин першої, другої, шостої - дев'ятої
цієї статті (у редакції, яка була чинною
на момент виникнення спірних
правовідносин) громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (частина
перша статті 126 ЗК України в редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин).

Рішенням Запорізької міської ради від
19 травня 2010 року затверджена технічна
документація та передана у власність
ОСОБА_5 земельна ділянка площею 0.0621 га
для обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1.

На підставі вищевказаного рішення
міської ради ОСОБА_5 видано Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЛ № 127324 від 25 жовтня 2010
року.

ОСОБА_5 було розроблено у встановленому
законом порядку технічну документацію
із землеустрою щодо оформлення
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, при цьому отримано
позитивні висновки управління
містобудування та архітектури,
санепідемстанції, та управління
земельних ресурсів у м. Запоріжжя.

Судом встановлено, що план розділу
земельної ділянки відповідає
фактичному користуванню земельними
ділянками, який склався до придбання
частини будинку у власність позивачем
і який є для нього обов'язковим.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про
те, що порядок користування земельною
ділянкою порушує його законні
інтереси, не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки позивач не оспорював
цей порядок. ОСОБА_3 погодився з
конфігурацією земельної ділянки, яку
він використовував, коли погоджував
межу земельної ділянки, будь-яких
заперечень не висловлював. План
земельної ділянки, план погодження
розділу земельної ділянки були
погоджені з позивачем, що
підтверджується його підписами. Тому
не може йтися про захист прав саме у
обраний спосіб.

З огляду на зазначені обставини, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що рішення про затвердження технічної
документації та передачу у власність
ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0621 за
адресою АДРЕСА_1 для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель прийнято в межах повноважень
Запорізької міської ради, а при видачі
державного акта на землю був
дотриманий визначений законодавством
порядок.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 17 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: