ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/8106/14-ц
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача
ОСОБА_1;

представника позивача
ОСОБА_2;

представника відповідача 1
Напханюк І.Ю.;

представника відповідача 2
Перелигіної О.А.;

третьої особи
ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом за позовом ОСОБА_1 до
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації та
Комунального підприємства «Господар
Дарницького району м. Києва», за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_5, про визнання членом сім'ї
наймача, визнання права користування
жилим приміщенням та зобов'язання
вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернулась до Дарницького районного
суду м. Києва з позовом до Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації (далі по тексту -
відповідач 1, Дарницька РДА у м. Києві)
та Комунального підприємства
«Господар Дарницького району м. Києва»
(далі по тексту - відповідач 2, КП
«Господар») про визнання членом сім'ї
наймача, визнання права користування
жилим приміщенням та зобов'язання
вчинити дії.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що 22 серпня 1964 року виконавчим
комітетом Київської міської ради
депутатів трудящих видано ОСОБА_6 ордер
на зайняття ним та членами його сім'ї
квартири АДРЕСА_1 а 10 грудня 1967 року та 15
січня 1973 року між ним та Управлінням
будинками №7 Дарницької дистанції
будівель та споруд укладено типові
договори найму цієї квартири.

В подальшому, у зв'язку зі смертю
квартиронаймача - ОСОБА_6, його права як
квартиронаймача було переведено на
ОСОБА_7, після її смерті на ОСОБА_8, а
після смерті останнього - на ОСОБА_9, яка
ІНФОРМАЦІЯ_1 також померла.

Позивач вказує, що вона є матір'ю
померлої ОСОБА_9, проживала разом з нею,
вела спільне господарство, а відтак має
право вимагати визнання її наймачем за
раніше укладеним договором найму
жилого приміщення.

На неодноразові звернення до
відповідачів з зазначеною вимогою,
позивачем були отримані відмови у
цьому, а тому просить суд визнати її
членом сім'ї померлої ОСОБА_9 - наймача
квартири АДРЕСА_1, визнати за нею право
користування цією квартирою та
зобов'язати КП «Господар» внести зміни
у раніше укладений договір найму.

Ухвалами суду відкрито провадження у
даній справі, призначено її до судового
розгляду та залучено до участі у справі
у якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_5 (далі по тексту - третя особа,
ОСОБА_5.).

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги,
вважали їх обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. Крім того,
позивач у своїх поясненнях також
вказала, що останні 15 років не проживає
за адресою: АДРЕСА_1, оскільки є
власником квартири АДРЕСА_3, у якій і
мешкає усі ці роки.

Представники відповідачів - Дарницької
РДА у м. Києві та КП «Господар» в
судовому засіданні заперечили проти
позовних вимог, вказавши на їх
безпідставність та необґрунтованість,
просили відмовити у їх задоволенні.
Третя особа у наданих поясненнях також
просила відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, її
представника, представників
відповідачів та третьої особи, повно,
всебічно та об'єктивно дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 22 серпня 1964 року
виконавчим комітетом Київської
міської ради депутатів трудящих було
видано ордер №137139 на жиле приміщення
ОСОБА_6 на зайняття ним та членами його
сім'ї, зокрема ОСОБА_7 і ОСОБА_8,
двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

10 грудня 1967 року між Управлінням
будинками №7 Дарницької дистанції
будівель та споруд та ОСОБА_6 було
укладено типовий договір найму жилого
приміщення спірної квартири строком на
п'ять років та який, в подальшому, а саме
15 січня 1973 року, було переукладено на
цей же строк.

05 жовтня 1978 року, у зв'язку зі смертю
ОСОБА_6, права квартиронаймача було
переведено на його дружину ОСОБА_7,
після її смерті у 1997 року ці права
переведено на їх сина ОСОБА_8 та в
подальшому, у зв'язку з його смертю, 30
серпня 2011 року на підставі наказу КП
«Господар» №134 - на ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1.

Позивач посилаючись на те, що вона є
матір'ю померлої, проживала разом з нею,
вела спільне господарство, просить суд
визнати її членом сім'ї померлої ОСОБА_9
- наймача квартири АДРЕСА_1, визнати за
нею право користування цією квартирою
та зобов'язати КП «Господар» внести
зміни у раніше укладений договір найму.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового
кодексу України (далі по тексту - ЖК
України) до членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

З наданих у відбувшихся судових
засіданнях представниками
відповідачів пояснень вбачається, що
жоден представник не заперечував того
факту, що позивач є членом сім'ї
померлої ОСОБА_9 - наймача квартири
АДРЕСА_1 та даний факт підтверджується
наявними у матеріалах справи доказами.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13
Цивільного кодексу України (далі по
тексту - ЦК України) цивільні права
особа здійснює у межах, наданих їй
договором або актами цивільного
законодавства. А статтею 14 цього
кодексу встановлено, що цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язком для неї.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Проте
як відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Кодексу
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Тобто, до суду вправі звертатися кожна
особа, яка вважає, що її право чи
охоронюваний законом інтерес порушено
чи оспорюється.

Водночас за змістом вказаної статті, а
також інших норм, які гарантують право
на звернення до суду (Конституція
України, ЦК України та інші
нормативно-правові акти) повинні
існувати порушення права чи законного
інтересу або спір щодо них на момент
звернення до суду.

Відтак, звертаючись до суду з вимогою
про визнання позивача членом сім'ї
померлої ОСОБА_9, нею не доведено яким
чином порушується її право чи не
визнається іншими особами, зокрема
відповідачами, до яких пред'явлено
позов у розумінні ст. 15 ЦК України, а
тому вимоги в цій частині задоволенню
не підлягають.

Стосовно позовних вимог про визнання
за позивачем права користування
квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язання КП
«Господар» внести зміни у раніше
укладений договір найму, судом
встановлено наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
як на підставу визнання за нею права
користування спірною квартирою,
позивач посилається на постійне
проживання у ній разом з наймачем та
ведення разом з нею спільного
господарства. Також вказує, що після
смерті її доньки - наймача цієї
квартири, з зазначених вище підстав
неодноразово зверталася до КП
«Господар» з проханням переоформити на
неї договір найму цієї квартири, проте
як отримувала лише відмови у вчиненні
таких дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України
повнолітній член сім'ї наймача вправі
за згодою наймача та інших членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вимагати
визнання його наймачем за раніше
укладеним договором найму жилого
приміщення замість попереднього
наймача. Таке ж право у разі смерті
наймача або втрати ним права на жиле
приміщення належить будь-якому членові
сім'ї наймача.

При цьому, Пленум Верховного суду
України у своїй постанові «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року за №2,
зокрема у її п. 9, роз'яснив, що вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

З огляду на зазначені вимоги закону та
викладені у Постанові роз'яснення, суд
вказує на те, що однією з підстав задля
визнання за членом сім'ї наймача права
користування жилим приміщенням після
смерті його наймача, є встановлення
факту спільного їх проживання у цьому
житловому приміщенні на день смерті
наймача.

З матеріалів справи вбачається, що за
життя ОСОБА_9 28 квітня 2013 року уклала
договір найму жилого приміщення, за
умовами якого нею було передано у
тимчасове користування ОСОБА_10
квартиру АДРЕСА_1 та яка станом на день
смерті доньки позивача і проживала у
даній квартирі, що підтверджується
наявним у матеріалах справи Актом,
складеним 13.03.2014 року працівниками КП
«Господар», та долученими до справи
письмовими поясненнями самої орендаря.

В подальшому, після смерті ОСОБА_9, 27
лютого 2014 року її було знято з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1 у зв'язку з державною
реєстрацією смерті.

31 березня 2014 року за розпорядженням
Дарницької РДА в місті Києві зазначену
квартиру включено до числа службових
та на підставі ордеру на право зайняття
службового жилого приміщення від 08
квітня 2014 року за №011869 передано її
ОСОБА_5, яка в ній і проживає на час
розгляду справи.

З огляду на встановлені судом
обставини, факт спільного проживання
позивача з її донькою за адресою:
АДРЕСА_1 не підтверджений наявними у
матеріалах справи доказами, натомість
спростовується також наданими у
судовому засіданні поясненнями
допитаних свідків, зокрема ОСОБА_11 та
ОСОБА_12, які були сусідами ОСОБА_9 та
вказали, що позивач у спірній квартирі
разом з померлою протягом останніх 10
років не проживала, у цій квартирі
проживала інша особа, яка її
орендувала.

Крім того, у судовому засіданні, яке
відбулось 05 грудня 2014 року, під час
надання пояснень, саме позивач на
спростування викладених у її позовній
заяві обставин вказала, що останні 15
років не проживала за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки є власником квартири АДРЕСА_3,
у якій і мешкала усі ці роки.

Суд критично оцінює посилання
представника позивача на реєстрацію
позивача за адресою: АДРЕСА_1, на
підтвердження якої ним надано
відповідну довідку за формою №3 від 30
липня 2014 року, оскільки вказана
реєстрація була проведена на підставі
постанови Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11.06.2014 року, проте як
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2014 року
зазначену постанову суду першої
інстанції було скасовано та 08.11.2014 року
позивача було знято з реєстраційного
обліку за вищевказаною адресою, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією картки реєстрації ОСОБА_1

Інших доказів на підтвердження
зазначених у позовній заяві обставин
позивачем та її представником не
надано.

А відповідно до приписів ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Таким чином, встановивши фактичні
обставини справи, дослідивши надані
сторонами докази в їх сукупності,
визначивши, які правовідносини
випливають із встановлених обставин
справи, застосувавши до спірних
правовідносин відповідні норми закону,
які підлягали до застосування, суд
дійшов висновку про недоведеність
набуття ОСОБА_1 права користування
квартирою АДРЕСА_1 як членом сім'ї
наймача, а відтак позовні вимоги до КП
«Господар» в частині визнання права
користування цією квартирою та
внесення змін до раніше укладеного
договору найму задоволенню не
підлягають.

Також не підлягають задоволенню
заявлені позивачем вимоги у зазначеній
частині до Дарницької РДА у м. Києві,
оскільки не доведено порушення
відповідачем 1 її прав стосовно
визнання права користування спірною
квартирою.

Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України
суд, відмовляючи в задоволенні
цивільного позову, також відмовляє
позивачам у стягненні з відповідача на
їх користь понесених ними і
документально підтверджених судових
витрат.

Враховуючи викладене та керуючись
стст. 64, 106 Житлового кодексу України, 13,
14, 15, 16 Цивільного кодексу України, стст.
10, 11, 57, 59, 60, 61, 88, 212, 215, 218, 224-226 Цивільного
процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.