22-ц/775/1670/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції Шатілова
Суддя - доповідач
Р і ш е н н я

Іменем України

10 грудня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі :

Головуючого - Ткаченко Т.Б.

Суддів - Баркова В.М.,
Мальцевої Є.Є.

При секретарі - Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 26 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом до публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК
ім.Ілліча») про стягнення середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди, в якому, уточнивши
свої вимоги просив стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримки виплати належних сум з 02
серпня 2013 року по день винесення
рішення суду 25 вересня 2014 року в сумі
74908,80 грн., у відшкодування моральної
шкоди, завданої невиплатою заробітної
плати 1000 грн. та витрат на правову
допомогу 1000 грн. Вказував на те, що 01
серпня 2013 року при його звільненні з
роботи відповідач не виплатив суми
індексації заробітної плати. Рішенням
Іллічівського районного суду
м.Маріуполя від 13 травня 2014 року, яке
набрало законної сили, з відповідача
на його користь стягнуто суми
індексації заробітної плати та
компенсації втрати її частини в
загальній сумі 635,45 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
26 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
до ПАТ «ММК ім.Ілліча» задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
користь ОСОБА_2 суму середнього
заробітку за час затримки в розрахунку
при звільненні в розмірі 278,12 грн., суму
моральної шкоди у розмірі 100 грн. та
витрати на правову допомогу в розмірі
3,70 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
користь держави судовий збір у розмірі
243 грн.60 коп.

З рішенням суду не погодився позивач
ОСОБА_2, в особі його представника -
ОСОБА_3, посилаючись в апеляційній
скарзі на недоведеність обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків обставинам
справи, порушення норм матеріального
права та неправильне застосування норм
процесуального права, просить рішення
суду змінити і стягнути з відповідача
на його користь середній заробіток за
час затримки виплати належних сум за
період з 02 серпня 2013 року по 26 вересня
2014 року в розмірі 97390,70 грн., стягнути у
відшкодування моральної шкоди 1000 грн.
та витрати на правову допомогу в
розмірі 1000 грн.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає
про те, що судом не вірно встановлено
розмір середнього заробітку, який
підлягає сплаті позивачу на момент
ухвалення рішення, в розмірі 75168 грн.,
оскільки заробітна плата позивача за
останні два місяця червень та липень 2013
року складала 8484,84 грн. та 5284,21 грн., то з
02 серпня 2013 року по 26 вересня 2014 року
середній заробіток становить 97390,70 грн.,
із розрахунку 290 робочих днів * 335,83 грн.

Вважає, що судом не вірно математично
розраховано пропорцію щодо стягнення
суми середнього заробітку; при
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд не повністю
врахував обсяг його моральних
страждань; при визначенні розміру
відшкодування втрат на правову
допомогу суд не з'ясував у повному
обсязі всю інформацію, не дав оцінки
представленим доказам.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності позивача ОСОБА_2, який
належним чином повідомлений про дату,
час і місце судового розгляду справи,
відповідно до положень ч.5 ст.76 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
яка підтримала доводи апеляційної
скарги, просила рішення суду змінити та
ухвалити рішення про задоволення
позову, заперечення представника
відповідача ПАТ «ММК ім.Ілліча» -
Новгородської В.В., перевіривши
матеріали справи у межах апеляційного
оскарження і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими ґрунтувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
данні (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не повністю відповідає.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 з 21 червня
1982 року до 01 серпня 2013 року перебував у
трудових відносинах з ПАТ «ММК ім.
Ілліча». За вказаний період позивачу
нараховувалась та виплачувалась
заробітна плата. Рішенням
Іллічівського районного суду
м.Маріуполя від 13 травня 2014 року було
встановлено, що під час роботи позивача
у ПАТ «ММК ім..Ілліча» за період з
березня 2003 року по липень 2006 року
індексація його заробітної плати
відповідачем не здійснювалась, у
зв'язку з чим з останнього стягнуто на
користь позивача заборговану
індексацію заробітної плати з
компенсацією за вказаний період у
розмірі 635грн.45 коп.

Також судом встановлено, що
середньоденна заробітна плата ОСОБА_2
при восьми годинному робочому дні за
останні повні два місяці роботи перед
його звільненням складала 259,20 грн., з
моменту звільнення позивача по день
винесення даного рішення, а саме: з
02.08.2013 року по 26.09.2014 року, минуло 290
робочих днів. Сума середнього
заробітку за період з часу затримки у
розрахунку із позивачем при звільненні
по день винесення рішення становить 75168
грн. (290 робочих днів х 259,20 грн.).

Частково задовольняючи вимоги про
стягнення середнього заробітку і
стягуючи з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
затримки розрахунку в сумі 278,12 грн., суд
виходив із того, що за період роботи
позивача на комбінаті, за який рішенням
Іллічівського районного суду
м.Маріуполя від 13 травня 2014 року було
присуджено до стягнення з відповідача
суми індексації заробітної плати з
компенсацією заборгованості за період
з березня 2003 року по липень 2006 року,
ОСОБА_2 нараховано заробітну плату
загальним розміром 173995 грн. За вказаний
період позивачу не було доплачено
встановлену судом суму індексації та
компенсації на загальний розмір 635,45
гривень, що дорівнює 0,37 % від
нарахованої ОСОБА_2 заробітної плати за
цей період.

Суд враховуючи, що розмір середнього
заробітку за час затримки у розрахунку
перед позивачем складає на момент
ухвалення рішення 75168 грн., з моменту
звільнення позивача з підприємства
минув значний проміжок у часі, а також
виходячи з принципу розумності,
справедливості та співрозмірності
задоволення позовних вимог, прийшов до
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивача суму середнього
заробітку пропорційну до суми
індексації заробітної плати з
компенсацією, яка була виплачена з
затримкою, що складає 278,12 грн. (75168 грн. х
0,37% : 100% = 278,12 грн.).

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може
погодитися повністю, оскільки суд в
частині розміру середньоденної
заробітної плати, періоду затримки
розрахунку дійшов їх з порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності. У разі
не проведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи. Не можна
вважати спором про розмір сум, належних
до виплати при звільненні, спір про
відрахування із заробітної плати (на
відшкодування матеріальної шкоди, на
повернення авансу тощо), оскільки він
вирішується в іншому встановленому для
нього порядку.

Зі справи вбачається, що
розпорядженням по підприємству № 2251
від 01 серпня 2013 року ОСОБА_2 звільнений
з роботи з 01 серпня 2013 року за ст. 38 КЗпП
України у зв'язку з виходом на пенсію
(а.с.6).

Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
13 травня 2014 року його позовні вимоги
задоволені частково, стягнуто
заборговану індексацію заробітної
плати з компенсацією за період з 01
березня 2003 року по 01 липня 2006 року в
сумі 635,45 грн. з утриманням відповідачем
з цієї суми передбачених законом
податків та обов'язкових платежів при
її виплаті, моральну шкоду в сумі 150 грн.
та витрати за надання правової
допомоги в розмірі 250 грн. (а.с.7-9).

Як вбачається з наданої до матеріалів
справи довідки про розмір
середньоденної заробітної плати
позивача в сумі 259 грн.20 коп., з розміром
якої погодився суд першої інстанції,
обчислення середньої заробітної плати
проведено за травень і червень 2011 року,
тоді як позивач був звільнений з роботи
01 серпня 2013 року (а.с.6, 27).

Відповідно до підпунктів 1-3 п.2
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100 (далі -
Постанова), обчислення середньої
заробітної плати для оплати часу
щорічної відпустки, додаткових
відпусток у зв'язку з навчанням,
творчої відпустки, додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей,
або для виплати компенсації за
невикористані відпустки провадиться
виходячи з виплат за останні 12
календарних місяців роботи, що
передують місяцю надання відпустки або
виплати компенсації за невикористані
відпустки.

Працівникові, який пропрацював
на підприємстві, в установі,
організації менше року, середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за фактичний час роботи, тобто
з першого числа місяця після
оформлення на роботу до першого числа
місяця, в якому надається відпустка або
виплачується компенсація за
невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження
середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

Отже, суд першої інстанції
визначив розмір середньоденної
заробітної плати ОСОБА_2 та розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, у порушення
норм матеріального права, застосована
співрозмірність отриманої позивачем
заробітної плати за спірний період та
суму невиплаченої індексації, що не
передбачено законом.

За таких обставин рішення суду
в цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового про часткове
задоволення позову про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

Як вбачається з довідки № 2/77592
від 18 листопада 2014 року, наданої
відповідачем під час розгляду справи
апеляційним судом, розмір
середньоденної заробітної плати,
обчисленої виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
а саме червень - липень 2013 року,
становить 207 грн. 52 коп. (а.с.69).

Колегія суддів погоджується з
зазначеним розміром середньоденної
заробітної плати, з якого необхідно
розраховувати середній заробіток за
час затримки розрахунку, оскільки він
обчислений відповідно до п.2 - 4
Постанови. При його обчисленні
враховані за липень 2013 року такі види
оплати: оклад - 1618,91 грн., премія
почасовикам - 485,67 грн., доплата за
шкідливі умови праці - 178,08 грн.

За два останні календарні
місяці роботи до звільнення (червень -
липень 2013 року), позивач відпрацював 88
годин, що також підтверджується
розрахунковими листами ОСОБА_2 та
відміточними рапортами - груповими
нарядами ( а.с.77,78,85 - 93), розмір
середньоденної заробітної плати
становить 207 грн.52 коп. (1618,91 грн. + 485,67
грн. + 178,08 грн. = 2282,66 грн. : 88 год. = 25 грн.94
коп. х 8 год.).

Приймаючи до уваги, що в червні
2013 року ОСОБА_2 також нараховувались:
оплата щорічної відпустки 4877,51 грн., на
оздоровлення 3607,33 коп. і в липні 2013 року
- оплата щорічної відпустки 3001 грн.55
коп., які, відповідно до п.4 Постанови, не
враховуються при обчисленні середньої
заробітної плати, погодитись з
доводами апеляційної скарги в тій
частині, що середній заробіток
позивача, з якого необхідно
обчислювати розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
становить 335 грн.83 коп., неможливо.

Як вбачається з платіжного
доручення від 21 липня 2014 року (а.с.73),
ПАТ «ММК ім..Ілліча» перерахувало
позивачу стягнуту за рішенням суду
суму індексації заробітної плати і
компенсації за затримку виплати, за
відрахуванням податків та обов'язкових
платежів 520 грн.68 коп. Зазначені
обставини не заперечувала представник
позивача в апеляційному суді.

Таким чином, період затримки
розрахунку становить з 02 серпня 2013 року
до 21 липня 2014 року і становить 241 день.

При визначенні розміру
відшкодування за час затримки
розрахунку, колегія суддів враховує
конкретні обставини справи,
співмірність частки невиплаченої
заробітної плати із сумою заявлених
вимог та її істотність порівняно із
середнім заробітком за час затримки, а
також враховуючи принцип розумності і
справедливості, та вважає, що на
користь позивача підлягає стягненню з
відповідача середній заробіток за час
затримки розрахунку 500 грн.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в частині
відшкодування моральної шкоди,
відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК
України, в межах доводів апеляційної
справи та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів не
вбачає підстав для зміни рішення в цій
частині.

Відповідач з рішенням суду
погодився і його не оскаржує.

У зв'язку з цим, підлягає і зміні
рішення в частині відшкодування витрат
на правову допомогу.

Враховуючи положення ст.88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивача, у відшкодування витрат на
правову допомогу, які він поніс в сумі
1000 грн. (а.с. 11), пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, підлягає
стягненню 5 грн..

В решті рішення підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
26 вересня 2014 року в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 278
гривень 12 копійок скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
на користь ОСОБА_2 середній заробіток
за час затримки розрахунку 500 (п'ятсот)
гривень, з утриманням з цих сум
податків та обов'язкових платежів.

Це ж рішення в частині відшкодування
витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
на користь ОСОБА_2 у відшкодування
витрат на правову допомогу 5 (п'ять)
гривень.

Виключити з резолютивної частини
рішення слова і цифри «а всього - 381
гривня 82 копійки».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з
дня набрання чинності безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Т.Б.Ткаченко

Судді
В.М.Барков

Є.Є.Мальцева