АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/831/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Баранова О.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. УХВАЛА
18 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л. В. суддів
Єльцова В.О., Карпенко О.В.при
секретаріАнкудінову О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення
Катеринопільського районного суду
Черкаської області від 03 лютого 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за кредитним
в с т а н о в и л а :
27 березня 2013 року представник ПАТ КБ
«Приватбанк» - Ярмола Костянтин
Анатолійович звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що відповідно до
укладеного договору № CSXRRX09460003 від 21
листопада 2007 року ОСОБА_7 отримала
кредит у розмірі 5316,00 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.
Представник позивача вказує в позові,
що відповідач ОСОБА_7 підтвердила свою
згоду на те, що підписана заява разом з
умовами надання і кредиту фізичним
особам «Розстрочка» складає між нею та
банком договір, про що свідчить підпис
відповідача у заяві.
Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно умов.
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
У порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідач зобов'язання
за вказаним договором належним чином
Представник позивача посилається у
позові, що у зв'язку із зазначеними
порушеннями зобов'язань за кредитним
договором відповідач станом на 14
березня 2013 року має заборгованість в
наступного: 4304,31 грн. - заборгованість
за кредитом; 460,16 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
1212,1 грн. - заборгованість по комісії за
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; а також
штрафи відповідно до пункту 5.3. умов та
правил надання банківських послуг: 500,00
грн. - штраф (фіксована частина); 1291,80
грн. - штраф (процентна складова).
Тому представник позивача звернувся
до суду з позовом та просив стягнути з
відповідача на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість у розмірі
CSXRRX09460003 від 20 листопада 2007 року та
судові витрати у розмірі 276,28 грн.
03 лютого 2014 року представник ПАТ КБ
«Приватбанк» - Сенченков І.Г. подав до
суду заяву про зменшення позовних
вимог, посилаючись на обставини, що
представником позивача при поданні
позову не було враховано про винесення
судового наказу від 18.06. 2009 року
Катеринопільським районним судом
Черкаської області про стягнення із
ОСОБА_7 заборгованості по кредиту №
CSXRRX09460003 від 20 листопада 2007 року в
розмірі 9865, 27 грн. станом на 08.05. 2009 року.
Тому нестягнутою залишилась
яку представник позивача просив
стягнути з відповідача ОСОБА_7
кредитним договором № CSXRRX09460003 від 20
листопада 2007 року, та судовий збір
пропорційно до суми задоволених вимог (
Рішенням Катеринопільського районного
суду Черкаської області від 03 лютого
2014 року у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовлено.

Стягнуто із Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» на користь ОСОБА_7 судові
витрати в сумі 1472 грн. за проведення
експертизи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ПАТ КБ
«Приватбанк» - Шуліка А.В. подала на
рішення апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення
незаконне, необґрунтоване, винесене
внаслідок неповного з'ясування
обставин, які мають значення для
справи, та невідповідністю висновків
суду обставинам справи, з порушенням
та неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати рішення
Катеринопільського районного суду
Черкаської області від 03 лютого 2014 року
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду першої інстанції
залишенню без змін, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, постановив правильне по суті і
справедливе рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
КБ «Приватбанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд першої інстанції виходив із
недоведеності позовних вимог банком,
пославшись на вимоги ч.1 ст. 59 ЦПК
України та ч.4 ст. 60 ЦПК України, та
дійшов висновку, що враховуючи
висновок комплексної
судово-почеркознавчої експертизи та
судово-технічної експертизи
документів від 27 грудня 2013 року № №
2315-П/13-23, 2506-ТЕД/13-23, надані позивачем
письмові докази є недопустимими, тому
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції є обґрунтованими і
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірності кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Як вбачається із матеріалів справи 21
листопада 2007 року між сторонами
укладено договір № CSXRRX09460003, згідно з
умовами якого відповідач ОСОБА_7
отримала кредит в розмірі 5316,00 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом
строком до 20.11. 2009 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054, ч.1 ст. 1055
ЦК України кредитний договір
укладається у письмовій формі. За
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч. 2 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, отримавши кредитні кошти,
відповідач повинен був повернути їх та
сплатити проценти за користування ними
відповідно до умов кредитного
договору.

Однак, в судовому засіданні достовірно
встановлено та вбачається із
матеріалів справи, а саме із висновку
експертів за результатами проведення
комплексної (почеркознавчої та ТЕД)
експертизи від 27 грудня 2013 року №
2315-П/13-23, № 2506-ТЕД/13-23, що два підписи від
імені ОСОБА_7 в графах «Підпис» та
«Дата, підпис» в оригіналі заяви
позичальника в Приватбанк від 21
листопада 2007 року - виконані не ОСОБА_7,
а іншою особою.

Доводи представника апелянта про те, що
з висновком експерта погодитися
неможливо та відповідно він не може
бути доказом по справі, в зв'язку з тим,
що проведений з порушенням норм
Інструкції про призначення та
проведення судових та експертних
досліджень та Науково-медичні
рекомендації з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень затверджених
Указом Міністерства юстиції України
від 08 січня 1998 року № 53/5 не підлягають
до задоволення, оскільки відповідно до
ч. 2 ст. 150 ЦПК України, якщо висновок
експерта буде визнано необґрунтованим
або таким, що суперечить іншим
матеріалам справи або викликає сумніви
в його правильності, судом може бути
призначена повторна експертиза, яка
доручається іншому експертові
(експерту).

Доводи апелянта, що висновок експерта
не може бути належним доказом, оскільки
апелянт вважає, що він отриманий в
порушення порядку отримання та
дослідження доказів відповідно до
вимог ЦПК України, Інструкції про
призначення та проведення судових та
експертних досліджень, Закону України
« Про судову експертизу» є
безпідставними та необґрунтованими,
так як представник позивача ні в суді
першої інстанції , ні апеляційної
інстанції не просив про призначення
повторної експертизи, не заявляв
клопотання про виклик до суду експерта
для дачі пояснення безпосередньо в
суді щодо висновку експертизи.

За таких обставин, колегія суддів не
приймає до уваги доводи апелянта щодо
не надання відповідних документів для
проведення експертизи, яких вважає
представник банку недостатньо, та
постанова про призначення експертизи
не відповідає вимогам, як вважає
апелянт.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
та обґрунтовано відмовив у задоволенні
вимоги позивача щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором,
оскільки висновки суду ґрунтуються на
матеріалах справи та вимогах закону.

Крім того, як в судовому засіданні суду
першої інстанції, так і при перегляді
справи апеляційним судом, відповідач
ОСОБА_7 пояснювала, що у 2007 році
зверталася до ПАТ КБ «Приватбанк», та
подавала свої документи з метою
отримання споживчого кредиту, але у
видачі кредиту їй було відмовлено.
Також в судовому засіданні відповідач
пояснювала, що будь-яких кредитних
коштів від позивача не отримувала, заяв
та договорів на тримання кредиту не
підписувала, картки не отримувала. Ці ж
пояснення відповідачем повністю
підтримано в суді апеляційної
інстанції та підтверджено, що судового
наказу про стягнення з неї коштів в
2009 році відповідач не отримувала, як і
не надходило жодних повідомлень із
відділу ДВС про стягнення із неї
коштів по кредиту, який вона не
отримувала. Хоча в зв'язку із
стягненням аліментів на її користь
відповідач сама неодноразово була у
відділі ДВС, але до розгляду позову
судом ОСОБА_7 ніхто не повідомляв із
відділу ДВС про відкриття виконавчого
провадження та наявність
заборгованості перед банком. Лише в
кінці травня 2013 року вона отримала
копію заочного рішення суду про
стягнення з неї на користь банку
коштів, тому звернулась до суду із
заявою про перегляд заочного рішення
суду, яка була судом задоволена.
Ухвалою суду від 24 липня 2013 року
скасовано заочне рішення і справу
призначено до розгляду в загальному
порядку. ОСОБА_7 в районному суді було
заявлено клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи задоволене
судом та призначено почеркознавчу
експертизу.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України
сторони на інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ЦПК України, а суд згідно
ч. 1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги про порушення судом
норм процесуального права при
ухваленні рішення є безпідставними і
спростовуються матеріалами справи,
яким суд дав належну оцінку.

Посилання апелянта, що рішення суду
першої інстанції є незаконним не
підтверджено доказами, та не наведено
підстав, визначених у ст. 309 ЦПК
України, які б давали підстави для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи
апелянта носять суб'єктивний характер,
не знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги не є суттєвими і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, тому підстави для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» - Шуліки
Аліни Володимирівни - відхилити.

Рішення Катеринопільського районного
суду Черкаської області від 03 лютого 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :