Справа № 459/6047/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/1781/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика А.Я.

секретаря - Глинського О.А.

з участю представника відповідача
Музики М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 16 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3
звернувся з позовом до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області. Просив стягнути з
відповідача 30 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 16 січня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
на користь позивача 9 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, таке
в апеляційному порядку оскаржив
відповідач.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Червонограді / далі
Фонд/ вважає рішенням незаконним та
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову у позові.
Мотивує тим, що судом не враховано , що
п. 27 ст. 77 ЗУ від 20 грудня 2005 року «Про
Державний бюджет на 2006 рік» та п. 22 ст.
71 ЗУ « Про Державний бюджет на 2007 рік»
зупинено дію положень ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» ,
які передбачали відшкодування
моральної шкоди Фондом .

ЗУ від 23.02.2007 року «Про внесення змін до
ЗУ «Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
виключено право потерпілого на
відшкодування моральної шкоди Фондом,
оскільки Фонд не є винною особою у
заподіянні потерпілому ушкодження
здоров»я .

Позивачем не надано жодного доказу
того, що його права не визнаються або
оспорюються Фондом, а також доказів
спричинення моральної шкоди, в тому
числі жодного медичного висновку про
наявність факту спричинення моральної
шкоди у зв»язку з ушкодженням здоров»я
на виробництві. Позивач не довів як
самого факту спричинення моральної
шкоди так і її розміру. Судом не взято
до уваги, що позивач знав при прийомі
на роботу про шкідливі та небезпечні
умови праці та про наслідки які тягне
за собою робота в даних умовах. При
виявленні перших ознак хвороби вправі
був звільнитися з роботи, але
продовжував працювати в шкідливих
умовах, що призвело до стійкої втрати
працездатності. В позивача має місце
часткова втрата працездатності по
професії, що не впливає на неможливість
виконувати звичайну домашню роботу і
особа може працювати по інших
професіях, які не пов»язані із впливом
шкідливих факторів. Суд не врахував, що
позивачу здійснюються Відділенням
Фонду щомісячні страхові виплати у
зв»язку з частковою втратою
працездатності у зв»язку з
профзахворюванням. Суд не врахував, що
згідно п.3 ст.34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Україні» було
передбачено, що моральна шкода
заподіяна умовами виробництва, яка не
спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності
відшкодовується фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
заявою потерпілого з викладом
характеру заподіяної моральної /
немайнової / шкоди та за поданням
відповідного висновку медичних
органів. Отже суд не надав належної
правової оцінки недотримання
позивачем цих вимог.

При розгляді справи за апеляційною
скаргою представник апелянта таку
підтримано в повному обсязі. Додатково
пояснила, що суд безпідставно в
мотивувальній частині рішення суду
зазначив про доведеність факту
спричинення позивачу відповідачем
моральної шкоди, оскільки з
врахуванням норм матеріального права,
на які суд послався у рішенні
обов»язок Фонду по відшкодуванню
шкоди потерпілим внаслідок
професійного захворювання не свідчить
про наявність вини Фонду у спричинені
такої шкоди.

Позивач не з»явився, належним чином
повідомлений про розгляд справи за
апеляційною скаргою, про що до справи
долучено розписку про отримання ним
судової повістки 18.02.2014 року. Про
причину неявки не повідомив. За таких
обставин колегія суддів вважає
можливим продовжувати розгляд справи у
відсутності учасника процесу, що
відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає, виходячи з
таких мотивів.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказми, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду таким вимогам відповідає.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу, яка передбачає, що обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлені ці обставини.
Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністравтивне
правопорушення обов»язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги відповідача, колегія суддів
враховує, що матеріалами справи,
зокрема з копії трудової книжки
позивача встановлено, що стаж роботи
позивача в підземних умовах становить
понад 22 роки / а.с.7-9/.

Згідно копії акту від 19 липня 2004
року розслідування професійного
хронічного професійного захворювання
/отруєння/ - діагностоване позивачу
захворювання хронічний бронхіт 11 ст. у
фазі затихаючого загострення,
емфізема легень 1 ступеня, прикореневий
пневмосклероз, хронічна
попереково-крижова радикулопатія, як
професійне виникло за обставин важкої
фізичної праці, вимушеного положення
тіла, періодичній максимальній
концентрації пилу 191,94 мГ/м, середній -
118,9 мГм куб, 92,8 % тривалості робочої
зміни при температурі повітря,16,6 С,
швидкості руху повітря 0,8 м/сек,
відносній вологості повітря - 77%. На час
складання цього акту - стаж роботи в
умовах впливу шкідливих виробничих
факторів становив 22 роки 9 місяців /а.с.
11-12/.

З вказаного акту та копії трудової
книжки ОСОБА_3 - позивач працював на
вугільновидобувних підприємствах ДХК
«Львіввугілля» на підземних гірничих
роботах вказаний у позові період -
з1981року по 2004 року/ а.с. 8-10/.

Відповідно до повідомлення № 185 від
25.02.2013 року Львівського обласного
центру МСЕК позивачу вперше 16.09.2004
року встановлено третю групу
інвалідності із встановленням ступеня
втрати професійної працездатності - 45
%. В подальшому при чергових
обстеженнях таку групу інвалідності
підтверджено 18.08.2005 року акт № 751, так
23.08.2007 року згідно акту № 1039
встановлено 3 групу інвалідності
безтерміново та 55% втрати професійної
працездатності /а.с. 14 /.

З долучених до справи численних
копій виписок з історій хвороб,
виписок з медичної картки
стаціонарного/амбулаторного хворого / -
позивач неодноразово з 2000 по 2007 роки
перебував на амбулаторному та
стаціонарному лікуванні / а.с. 22-38/.

З посиланням на перелічені
докази, а також з посиланням на
долучені до справи копії акту від 30.12.
2003 року рішення комісії про
встановлення технічно досяжних рівнів
залишкової запиленості повітря на 2004
рік, Картки умов праці гірника
очисного забою, повідомлення про
професійне захворювання /отруєння/
Форми П-3 від 24.06.2004 року
Санітарно-гігієнічної характеристики
умов праці ОСОБА_3, довідки про умови
праці позивача останній просив про
відшкодування моральної шкоди./а.с. 15-21/

Враховуючи надані позивачем
докази обґрунтованості позову, судом
вірно враховано наявність права у
позивача на відшкодування моральної
шкоди, як потерпілого внаслідок
втрати професійної працездатності та
трудового каліцтва з врахуванням
врегулювання такого права на
законодавчому рівні.

Наведеними доказами колегія
суддів вважає спростованими доводи
апеляційної скарги відповідача про
незаконність рішення суду з підстав
відсутності даних про звернення до
Фонду з проханням відшкодувати
моральну шкоду, оскільки заперечення
відповідача проти такого права
висловлено при розгляді справи.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні ,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов»язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення .

Задовольняючи частково вимоги щодо
відшкодування позивачу моральної
шкоди, суд першої інстанції
обґрунтовано врахував у своєму
рішенні, що окремим видом
загальнообов»язкового державного
соціального страхування, згідно з
абзацом 5 ст. 4 Основ законодавства
України «По загальнообов»язкове
державне соціальне страхування» - є
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності.

Суд першої інстанції вірно
застосував та врахував, що відповідно
до 2 ст. 4 ЗУ «Про охорону праці»,
державна політика в галузі охорони
праці базується, зокрема, на принципах
пріоритету життя і здоров»я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього ж
закону передбачено, що відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров»я або
у разі смерті працівника Фондом
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві відповідно до
ЗУ «Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності». У
відповідності до п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 та
ч. 3 ст. 28 цього ж Закону грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння цієї шкоди потерпілому
виплачує фонд соціального страхування.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати
визначається в судовому порядку. Це
спростовує мотиви апеляційної скарги
відповідача про відсутність підстав
для задоволення позову, з мотивів
відсутності даних про звернення
позивача безпосередньо до відповідача
з заявою про виплату моральної шкоди з
долученням висновку МСЕК про
встановлення факту спричинення
моральної шкоди .

Суд, постановляючи рішення вірно
врахував , що згідно ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», до
професійного захворювання належить
захворювання, що виникло внаслідок
професійної діяльності застрахованого
та зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов»язаних з роботою. Вплив таких
факторів підтверджено наведеними вище
висновками МСЕК. Враховуючи вперше
встановлення позивачу 16.09.2004 року
стійкої втрати працездатності у
зв»язку з професійним захворюванням,
позивач, як потерпілий має право на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду соцстраху.

Тому суд підставно дійшов
висновку про необхідність стягнення з
відповідача моральної шкоди на користь
позивача .

Згідно з роз»сненнями Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4
від 31.03. 1995 року « Про судову практику по
справах про відшкодування моральної /
немайнової/ шкоди / із змінами
внесеними постановою від 25.05. 2001 року №
5 - моральна шкода може складатися
зокрема у моральних переживаннях у
зв»язку з ушкодженням здоров»я, у
порушенні нормальних життєвих
зв»язків через неможливість
продовження активного способу життя,
при настанні інших негативних
наслідків .

Рішенням Конституційного Суду
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1
цього ж рішення, ушкодження здоров»я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов»язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

Таким чином, з врахуванням
конституційної значимості здоров»я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, виходячи із
вищезазначених обставин справи, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що заявлена вимога є обґрунтованою
частково. Дано належну оцінку доказам
позивача про ступінь спричинених йому
моральних страждань. Суд виважено
підійшов до визначення розміру
відшкодування, навів у рішенні
достатньо мотивів, в тому числі
врахував роз»яснення Пленуму
Верховного Суду України у постанові
№4 від 31.03.1995 року «Про судову практику
по справах про відшкодування моральної
/ немайнової / шкоди» зі змінами
внесеними постановою від 25 травня 2001
року № 5, а саме врахував обсяг та
характер страждань, яких зазнав
позивач, характер немайнових втрат їх
тривалість і неможливість відновлення
, а також обсяг додаткових зусиль для
організації свого життя та прийшов до
вірного висновку, визначивши суму
відшкодування в розмірі 9 000 гривен.

. Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення, у апеляційній
скарзі не наведено.

Колегія суддів погоджується з
обгрунтованістю пояснень представника
апелянта при розгляді справи судом
Апеляційної інстанції про помилкове
зазначення у мотивувальній частині
рішення суду про доведеність факту
спричинення позивачу відповідачем
моральної шкоди, оскільки в даному
випадку обов»язок відшкодувати
моральну шкоду не свідчить про
наявність вини у її спричиненні
позивачу .

На підставі наведеного колегія
суддів приходить до висновку, що судом
вірно встановлено характер спірних
правовідносини, застосовано
відповідні норми матеріального права,
рішення постановлено з дотримання норм
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає

Керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.
307,308,313, п.1 ч. 1 ст. 314,315 317 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
відхилити.

Рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від
16 січня 2014 року залишити без змін.

Виключити з мотивувальної
частини рішення суду посилання про
доведеність факту спричинення
позивачеві відповідачем моральної
шкоди.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскарженою в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді