АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4327/14 р.
Справа № 610/1386/14-ц
Головуючий 1 інстанції Носов Г.С.
Категорія: договірні
Доповідач: Сащенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі - Пільгун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Балаклійського районного
суду Харківської області від 08 травня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вищевказаним позовом та
просила визнати договір дарування
житлового будинку з усіма надвірними
будівлями від 29 жовтня 2010 року
недійсним з моменту його укладення.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що 29.10.2010 року вона
уклала договір дарування житлового
будинку з усіма надвірними будівлями,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зі
своїм сином, ОСОБА_6 Її син, проживав за
іншою адресою, а вона після укладення
договору дарування залишилася
проживати у своєму будинку. З сином у
неї була домовленість про те, що вона
передає йому свій будинок, а він
догляне її до смерті. Про те, що така
угода оформляється шляхом укладання
договору довічного утримання їй та
сину не було відомо. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
її син - ОСОБА_6 після нетривалої
хвороби помер. Після його смерті
згадуваний будинок перейшов за правом
спадкування до спадкоємців: 1/3
успадкувала дружина сина - ОСОБА_5, 1/3 -
її онук ОСОБА_4, а 1/3 мала б успадкувати
вона, але її онук запевнив, що буде
дотримуватися домовленості, що була у
неї з сином - буде доглядати її, а вона
доживе у будинку до самої смерті. Тому
вона відмовилася від спадщини на
користь онука і він отримав 2/3 частини
спадкового майна. Після отримання
частини будинку у спадок її онук
переїхав до неї мешкати разом зі своєю
співмешканкою, з якою у позивачки
стосунки не склалися. Тому під час
сварок їй стали натякати, що вона не має
права жити в цьому будинку та їй
необхідно переїжджати до будинку для
людей похилого віку. Позивачка просила
визнати договір дарування недійсним,
оскільки визнання його таким є єдиним
способом захисту її прав, зокрема
зберегти єдине житло і не опинитися в
безпорадному стані на вулиці.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала.

Рішенням Балаклійського районного
суду Харківської області від 08 травня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі. Посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що вона
мала намір укласти договір довічного
утримання, але помилково був укладений
договір дарування.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб що
з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, знаходить апеляційну
скаргу підлягаючою задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції
виходив з того, що позивачкою не надано
доказів на обґрунтування того, що вона
помилялася при укладенні оспорюваного
договору.

Вказаний висновок судова колегія
апеляційного суду вважає помилковим.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що 29.10.2010 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_6 укладено договір дарування
житлового будинку з усіма надвірними
будівлями, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 ( а.с. 8 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер ( а.с. 10 ).

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом
(частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в пункті 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду справ про
визнання правочинів недійсними»,
вбачається, що правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину, мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК
України договір дарування вважається
укладеним, якщо сторони мають повну
уяву не лише про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування, правовою метою
якого є передача власником свого майна
у власність іншої особи без отримання
взаємної винагороди.

ОСОБА_3 не мала наміру укладати договір
на безоплатну передачу житлового
будинку, який є її єдиним житлом.
Позивачка як особа похилого віку, яка
за станом здоров'я потребує
стороннього догляду та матеріальної
допомоги, погоджувалася на передачу
нерухомого майна у власність ОСОБА_6
лише за умови довічного утримання й,
укладаючи спірний договір, помилялася
щодо правової природи правочину, прав
та обов'язків, які виникнуть після його
укладення між нею та її сином.

На підтвердження цього свідчать і дії
позивачки після смерті сина - ОСОБА_6
Спочатку, 14.02.2013 року вона звернулася до
держнотконтори з заявою про прийняття
спадщини, потім 26 04.2013 року - з заявою
про відмову від спадщини, маючи на
увазі, що договір про її матеріальне
утримання, укладений на її думку з
сином, є дійсним і для ОСОБА_4 - сина
померлого.

За таких обставин ухвалене в справі
судове рішення щодо відмови в
задоволенні позову ОСОБА_3 не можна
визнати законним та обґрунтованим,
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
воно підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
про визнання договору дарування
недійсним.

Вказаний висновок повністю
узгоджується і з правовою позицією
Верховного суду України, викладеною в
постановах суду, які відповідно до
вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковими для всіх судів України.

Також у відповідності з вимогами ч. 1 ст.
88 ЦПК України, підлягають стягненню з
відповідачів на користь позивачки
судові витрати, понесені ОСОБА_3, як при
подачі позовної заяви до суду першої
інстанції, так і при подачі апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3;
313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Балаклійського районного
суду Харківської області 08 травня 2014
року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_3 - задовольнити.

Договір дарування від 29.10.2010 року
житлового будинку з надвірними
будівлями, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 - визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 365,40
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді