Номер провадження: 22-ц/785/8364/14
Головуючий у інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л., Таварткіладзе
О.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: позивача ОСОБА_2,
представника відповідача
Житлово-Будівельного Товариства
«Прогрес-3» - Лисевича С.В., представника
третьої особи - Управління
капітального будівництва Одеської
міської ради - Дементьєвої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Житлово-Будівельного
Товариства «Прогрес-3», третя особа -
Житлово-Будівельного Товариства
«Промінь», Управління капітального
будівництва Одеської міської ради про
стягнення грошових коштів, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
13 серпня 2014 року,-

встановила:

15 травня 2014р. ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
Житлово-Будівельного Товариства
«Прогрес-3» (далі ЖБТ «Прогрес - 3»),
третя особа - Житлово-Будівельного
Товариства «Промінь», Управління
капітального будівництва Одеської
міської ради про стягнення грошових
коштів у розмірі 10 700 доларів США
відповідно до курсу НБУ на день
ухвалення рішення, сплачених за
договором доручення №14/56-ІІ від
05.11.2003р., а також понесені інфляційні
збитки у розмірі 118 067,10 грн. та
моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Свої позовні вимоги позивачка
обґрунтовувала тим, що 05 листопада 2003р.
між ОСОБА_2 та ЖБТ «Прогрес-3» у особі
Руденко Т.А. був укладений договір
доручення №14/56-ІІ на інвестування
будівництва за рахунок коштів
населення, однак відповідачем умови
договору виконані не були, що стало
підставою для звернення з позовом до
суду.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надала заяву про слухання справи за її
відсутності, підтримала позовні
вимоги.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надав заяву, в
якій позовну заяву визнав частково, а
саме в частині стягнення основної суми
боргу, а в іншій частині позову просив
відмовити та розглядати справу за їх
відсутності.

Представник третьої особи
Житлово-Будівельного Товариства
«Промінь» у судове засідання не
з'явився, надав заяву, в якій просив
розглядати справу за їх відсутності,
про задоволення позову не
заперечували.

Представник третьої особи Управління
капітального будівництва Одеської
міської ради у судове засідання не
з'явився, надав заяву, в якій просив
розглядати справу за їх відсутності,
про задоволення позову не
заперечували.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 13 серпня 2014р., з врахуванням
постановленого додаткового рішення
від 04 листопада 2014р. позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволені частково.

Судом стягнуто з Житлово-Будівельного
Товариства "Прогрес-3" на користь ОСОБА_2
сплачені за договором доручення
№14/56-ІІ від 05.11.2003р. кошти у розмірі 10 700
доларів США, що відповідно до курсу НБУ
на момент винесення рішення
еквівалентно 140 277 грн.

Судом стягнуто з Житлово-Будівельного
Товариства "Прогрес-3" на користь
ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір у розмірі 200 грн.

В іншій частині вимог позивачу -
відмовлено(а.с.70-73,149).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 13 серпня 2014р. скасувати в
частині відмови у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення збитків
у розмірі 118 067,10 грн. та стягнення
моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.,
ухвалити нове рішення в цій частині
вимог, яким позовні вимоги
задовольнити та стягнути збитки у
розмірі 118 067,10 грн., відшкодувати
моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. та
судовий збір, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. При цьому,
посилається на те, що суд безпідставно
відмовив їй у задоволенні цих вимог.

В суді апеляційної інстанції
позивачка ОСОБА_2, третя особа -
Управління капітального будівництва
Одеської міської ради - Дементьєва О.В.
підтримали апеляційну скаргу та
просили її задовольнити.

Представник відповідача
Житлово-Будівельного Товариства
«Прогрес-3» - Лисевич С.В. просив
апеляційну скаргу відхилити.

Третя особа - Житлово-Будівельне
Товариство «Промінь» просили
апеляційну скаргу розглянути у їх
відсутність.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах заявлених позовних вимог та
доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача ОСОБА_2 про стягнення з
Житлово-Будівельного Товариства
"Прогрес-3" на користь ОСОБА_2 сплачені
по договору доручення №14/56-ІІ від
05.11.2003р. кошти у розмірі 10 700 доларів США,
що відповідно до курсу НБУ на момент
винесення рішення суду еквівалентно 140
277 грн., суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що цивільно-правові
відносини сторін виникли у 2003 році та
мали припинитися у 2005 році, тому суд
дійшов до висновку, що правовідносини
є триваючими, та підпадають під дію
діючого Цивільного кодексу України 2004
року.

Крім того, суд дійшов до висновку про
можливість стягнення грошової суми у
доларах США, що еквівалентно гривні,
які заявлені позивачем до суду,
оскільки це відповідає п.п.3.1. Договору
доручення та діючому цивільному
законодавству та не було заборонено
попереднім Цивільним Кодексом та
загальним засадам цивільного
законодавства до прийняття Цивільного
кодексу 2004 року.

Суд вважав, що вимоги позивача в
частині стягнення на її користь
грошових коштів у розмірі 10700 доларів
США є обґрунтованими і підлягають
задоволенню, оскільки відповідно до
довідки вих. №1 від 22.01.2014р.
заборгованість у розмірі 22350 грн.
відповідачем була сплачена, а тому слід
стягнути на користь позивача з ЖБТ
«Прогрес-3» внесену вартість об'єкту
інвестування у розмірі 10700 доларів США,
що відповідно до курсу НБУ на момент
винесення рішення еквівалентно 140 277
грн. (10700 х13,11=140277) .

Також суд першої інстанції дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення
інфляційних збитків у розмірі 118 067,10
грн. , оскільки грошове зобов'язання
виражено у іноземній валюті, в зв'язку
з чим не підлягає задоволенню, оскільки
за змістом статті 552, частини другої
статті 625 ЦК України інфляційне
нарахування на суму боргу за порушення
боржником грошового зобов'язання,
вираженого в національній валюті, та
три проценти річних від простроченої
суми полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Крім того, суд дійшов висновку про
те, що заявлені позивачем вимоги з
приводу відшкодування моральної шкоди
суду не доведені та нічим не
обґрунтовані, неможливо встановити
причино-наслідковий зв'язок між
захворюванням позивачки та діями
відповідача, недійсність договору
ніким не визнана, введення в оману
сторони також не доведено, у зв'язку з
чим не підлягають задоволенню вимоги
про відшкодування моральної шкоди.

З'ясувавши в достатньо повному
обсязі права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевіривши доводи
та давши їм належну правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Судом встановлено, що 05 листопада
2003р. між ОСОБА_2 та ЖБТ «Прогрес-3» у
особі Руденко Т.А. був укладений
договір доручення №14/56-ІІ на
інвестування будівництва за рахунок
коштів населення(а.с.32-33,107-108).

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 предметом
договору є спільна участь в
будівництві 2-х кімнатної квартири за
адресою: АДРЕСА_1, методом послідовного
вкладення коштів Забудовника в
будівництво об'єкту, з встановленою
даним договором періодичністю та
розміром платежу. Загальна площа
квартири складає 66,35 кв.м. Забудовник
передає Товариству в управління свої
грошові кошти та доручає товариству
здійснити будівництво йому
двохкімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_1, при цьому право власності на
грошові кошти товариству не
переходить.

Згідно з п.п. 3.1 вартість 1 кв.м. площі
квартири складає 290 дол. США. В п.п 3.4
договору визначено - всі розрахунки
виконувати в національній валюті
України.

Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
16.06.2007р. зобов'язано Управління
капітального будівництва виконкому
Одеської міськради укласти з ЖБТ
«Прогрес-3» інвестиційний договір на
будівництво 7-секційного, в тому числі
першої та другої секцій 10-ти
поверхового житлового будинку по
АДРЕСА_1. Зазначене судове рішення не
виконано до теперішнього часу, ні в
добровільному порядку, ні в
примусовому порядку не було укладено
інвестиційний договір на будівництво
вказаного об'єкту нерухомості між УКБ
Одеської міськради і ЖБТ
«Прогрес-3»(а.с.18-24).

Позивач виконав умови договору
щодо сплати зазначених у договорі
грошових коштів на загальну суму 71350
грн., що підтверджується копіями
квитанцій(а.с.107-108).

Згідно угоди до договору №1456 від
05 листопада 2003р. ринкова вартість
квартири №56 на 4 поверху у другої
секції складає 19 242 умовних одиниць,
щомісячний внесок складає 1389 умовних
одиниць(а.с.108-зворот).

ЖБТ «Прогрес-3» свої зобов'язання за
договором щодо будівництва квартири та
передачі її у власність ОСОБА_2 не
виконав, тому позивачка звернулася до
суду з позовом та просила стягнути на
свою користь вартість об'єкту
інвестування у розмірі 10700 доларів США
відповідно до курсу НБУ на день
ухвалення рішення, інфляційні збитки у
розмірі 118067,10 грн. та моральну шкоду у
розмірі 20 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
у визначений договором строк, а саме:
січень 2005р., житловий будинок в
експлуатацію не було введено, у
власність інвестора квартира не
передана до теперішнього часу.

Вказані обставини визнали
представники відповідача та третьої
особи, як в суді першої, так і в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог статей 526, 610 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
стягнення з ЖБТ «Прогрес-3» на користь
ОСОБА_2 внесених нею сум на
інвестування квартири, оскільки ЖБТ
«Прогрес-3» не виконав свої
зобов'язання за договором
інвестування.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, передбачені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

У п.п.4.1 Договорі доручення від 05
листопада 2003р. зазначено, що за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за договором, сторони
несуть відповідальність відповідно до
діючого законодавства.

Відповідно до вимог ст.623 ЦК України
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. За змістом ст.22 ЦК України
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку з порушенням її права та доходи,
які особа могла реально одержати за
звичайних обставин, як би її право не
було порушене.

З відповідача ЖБТ «Прогрес-3» судом
першої інстанції стягнуто внесену
вартість об'єкту інвестування у
розмірі 10700 доларів США, що відповідно
за курсом НБУ на день постановлення
рішення еквівалентно 140 277 грн. (10700
х13,11=140277) .

Щодо вимог про стягнення
інфляційних витрат, то вони
задоволенню не підлягають, оскільки
індекс інфляції - це покажчик
характеристики динаміки загального
рівня цін на товари та послуги, які
купує населення для невиробничого
споживання, а ціни в Україні
встановлені в національній валюті -
гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо
сплати боргу з урахуванням
встановленої інфляції поширюється
лише на випадки прострочення виконання
грошового зобов'язання, яке визначено
договором у гривні.

Як вбачається з позовної заяви
позивача та її пояснень у суді
апеляційної інстанції, ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом про
стягнення з відповідача вартість
об'єкту інвестування у розмірі 10700
доларів США за курсом НБУ на день
постановлення рішення, а тому,
враховуючи вищевказані обставини
доводи апелянта ОСОБА_2 щодо стягнення
інфляційних витрат у розмірі 118 067
грн.10 коп. не підлягають
задоволенню(а.с.2-5).

Також колегія суддів дійшла
висновку про те, що суд першої
інстанції правильно відмовив
позивачу у задоволенні позовних вимог
про стягнення моральної шкоди з
наступних підстав.

Позивач посилалась на те, що
моральна шкода для неї це є душевні
переживання у зв'язку з порушенням усіх
її життєвих планів і сподівань, а також
захворювання на цукровий діабет.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
(зі змінами, внесеними постановою від 25
травня 2001 року № 5) «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» зазначено, що при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди підлягає обов'язковому
з'ясуванню наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Правовідносини сторін виникли із
договору від 05 листопада 2003р., яким не
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання, сторона, яка винна у
порушенні зобов'язання повинна
відшкодувати іншій стороні моральну
шкоду.

Не передбачено відшкодування
моральної шкоди і на підставі закону,
тобто нормами ЦК України про
зобов'язання.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів, розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній
скарзі доводи правильність висновків
суду не спростовують.

Інші доводи апелянта не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
мають бути відхилені.

За таких обставин, апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209,303,307 ч.1
п.1,308,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 13 серпня 2014 року -залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

Л.Л. Троїцька

О.М.Таварткіладзе