Справа № 450/1691/13
Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/1158/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Левика Я.А.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та апелянта
ОСОБА_4, розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Львові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
04 вересня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Сокільницької
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області про визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом, -

в с т а
н о в и л а:

В травні 2013 року позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до
Сокільницької сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області про визнання права власності в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
При цьому просять визнати за ОСОБА_2
право власності на житловий будинок
позначений літерою А-2 площею 213,3 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а
за ОСОБА_3 - право власності в порядку
спадкування за заповітом на житловий
будинок за тією ж адресою, позначений
літерою А-1 площею 54,9 кв.м..

При цьому позивачі в
обґрунтування позову зазначили, що 27
березня 1990 року їхня баба ОСОБА_5
склала на них заповіт на належний їй
будинок по АДРЕСА_1 із господарськими
будівлями по половині кожній. Після
смерті баби відкрилась спадщина, яку
вони фактично прийняли. Позивачі
заперечили наявність інших
спадкоємців на обов'язкову частку.
Неможливість оформлення спадщини
через нотаріуса обґрунтували
відсутністю свідоцтва про право
власності на цей будинок та пояснили
що розподіл спадкового майна у
вказаний спосіб визначили за
домовленістю між собою.

Рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області від
04 вересня 2013 року вище зазначений позов
задоволено. Судом постановлено визнати
право власності в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 : за ОСОБА_2 - на
житловий будинок, позначений літерою
А-2 площею 213,3 кв.м., а за ОСОБА_3 - на
житловий будинок позначений літерою А-1
площею 54,9 кв.м. та гараж позначений
літерою Б, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

Вказане рішення суду першої
інстанції оскаржив ОСОБА_4. В
апеляційній скарзі посилається на
незаконність, необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
норм процесуального права та на
неправильне застосування норм
матеріального права, постановлення
цього рішення без повного і всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів. Апелянт
зазначає, що його мати, покійна ОСОБА_5,
заповіла позивачам один будинок і
господарські будівлі, а не будинки,
оскільки на момент смерті заповідачка
була власницею лише одного будинку
АДРЕСА_1. Однак на земельній ділянці
знаходиться інший будинок НОМЕР_1,
збудований апелянтом, та не зданий в
експлуатацію, який не може
передаватися спадкоємцям, що судом
належно не було встановлено та взято до
уваги при ухваленні рішення. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 задовольнити частково в частині
визнання права власності на будинок,
позначений літерою А-1 площею 54,9 кв.м.
розташований у АДРЕСА_1 (а.с. 33-35).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення апелянта ОСОБА_4 на
обґрунтування доводів апеляційної
скарги, позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
заперечення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК
України, під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; чи є
інші фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Однак, на думку колегії суддів,
дане рішення суду таким вимогам не
відповідає.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають ті обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виник спір.

Відповідно з ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд,
відповідно до положень ст.303 ЦПК
України перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи
27 березня 1990 року ОСОБА_5 склала заповіт
згідно якого заповіла своїм внукам
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по половині кожній
належного спадкодавцю на праві
особистої власності житлового будинку
з господарськими будівлями, що
знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 5, 6,7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, у
зв'язку з чим на належне їй майно
відкрилась спадщина (а.с.4).

Задовольняючи позов, суд виходив
із того, що за померлою згідно
погосподарських книг числиться
будинковолодіння по АДРЕСА_1 при
відсутності правовстановлюючих
документів на будинок. Інших
спадкоємців, які б мали право на
обов'язкову частку у спадщині немає, а
позивачі, як такі, що на час відкриття
спадщини проживали разом із бабою,
фактично вступили в управління
житловим будинком, а отже прийняли
спадщину. Виходячи з домовленостей між
спадкоємцями ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо
порядку розподілу спадкового майна,
суд погодився з позовними вимогами
позивачів.

Однак, такі висновки суду є
необґрунтованими, такими, що не
невідповідність фактичним обставинам
справи, обставини, які суд вважає
встановленими фактично не доведені, а
саме рішення постановлено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

В ході розгляд даної справи як в
суді першої інстанції так і в
апеляційному суді позивачі вказали на
відсутність будь яких
правовстановлюючих документів, окрім
по господарських книг, на
підтвердження приналежності
спадкодавцю ОСОБА_5 на праві власності
спірних будинків. Не встановлено таких
і судами.

В той же час, як вбачається з
досліджених колегією суддів наданих
Сокільницькою сільською радою копій
погосподарських книг будинковолодіння
яке знаходиться в АДРЕСА_1 з 1980 року,
дане господарство за суспільною групою
відноситься до робітничого і за ним
числиться: з 1980 по 1993 роки житловий
будинок загальною площею 97 кв.м.,
збудований 1975 року; за період з 1994 по 1995
роки записи про наявність житлового
будинку відсутні; з 1996 по 1999 роки за цим
господарством числиться лише житловий
будинок, побудований 1921 року загальною
площею 76 кв.м.(житловою -48 кв.м.).

В подальші роки облік житлових
будинків та господарських споруд за
цим господарством в погосподарських
книгах села не здійснювався і така
інформація в погосподарських книгах
відсутня.

Таким чином, ні змістом самого
заповіту ні обліковими даними
погосподарських книг не підтверджено
того, що на момент смерті спадкодавця
ОСОБА_5 в її приватній власності за
вказаною адресою числилось два
житлових будинки під літ.А-1 та А-2, як
про це стверджують позивачі та
зазначено в рішенні суду.

Окрім того, судовою колегією
встановлено, що крім позивачів ОСОБА_2
та ОСОБА_3 в будинку по АДРЕСА_1 разом із
спадкодавцем ОСОБА_5, в тому числі на
час її смерті, зареєстрований та
проживав син ОСОБА_4, що
підтверджується даними спадкової
справи №744/05, копія якої надана суду
апеляційної інстанції Пустомитівською
державною нотаріальною конторою та
долучена до матеріалів справи.

Згідно свідоцтва про право на
спадщину зареєстрованого державним
нотаріусом Пустомитівської державної
нотаріальної контори за №3390 від 25.12.2005
року, ОСОБА_4 успадкував після смерті
матері її грошові вклади.

З матеріалів справи вбачається
також, що за рішенням виконкому
Пустомитівської районної Ради
депутатів трудящих за №336 від 6 липня 1972
року "Про дозвіл будівництва
індивідуальних житлових будинків в
селах Пустомитівського району" саме
ОСОБА_4 було надано дозвіл на
перебудову індивідуального житлового
будинку в с.Сокільники на земельній
ділянці 0,11 га.. В цьому ж рішенні
зазначено, що після зведення нової хати
стару слід знести (а.с.65).

На підставі цього рішення ОСОБА_4
було надано "Свідоцтво на забудову
садиби в сільських населених пунктах
Української РСР" із зазначенням
початку будівництва житлового будинку
на 4 кімнати загальною житловою площею
60 кв.м. по АДРЕСА_2 на земельній ділянці
присадибного фонду 0,11 га. із
закінченням будівництва 6 липня 1974
року. (а.с.66).

Згідно довідки Сокільницької
сільської ради №233 від 7 лютого 2014 року,
житловий будинок АДРЕСА_2 у зв'язку зі
зміною назв вулиць села перейменовано
у житловий будинок АДРЕСА_1. (а.с.67)

Відповідно до даних
інвентаризаціної справи №6/10
Львівського обласного державного бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки щодо об'єкту
нерухомості по АДРЕСА_1 у зведеному
акті вартості будівель і споруд щодо
найменування будівель і споруд,
зазначено житловий будинок під літ.А-1,
житловий будинок під літ. А-2, гараж під
літ.Б, хвіртка №1 та огорожа №2. При
цьому будинок під літ.А-2 рахується під
НОМЕР_1. Загальна площа будинку під
літ.А-1 становить 69,91 м2.

Відповідно до експлікації
приміщень до плану житлового садибного
будинку НОМЕР_2 літ.А-2, що міститься в
матеріалах справи та була надана
позивачами, загальна площа будинку
станом на 13.03.2013 року становить 213,3 кв.м.
(а.с.9)

В той же час, згідно примітки на
поверховому плані на будинок під
літ.А-1, житловий будинок під літ.А-2
розмірами 9,92х9,75 станом на 13.03.2013 року
значиться як самовільно збудований, що
підтверджено і довідкою БТІ №2/2160-1-9 від
13.03.2013 року (інветаризаційна справа №6/10
а.с.10,21).

Згідно пояснень апелянта ОСОБА_4
збудований ним будинок під літ.А-2,
якому присвоєно НОМЕР_1 ніколи не
належав його матері ОСОБА_5, на даний
час будівництвом не завершений та не
зданий в експлуатацію і числиться як
самочинно збудований, що позивачі не
змогли спростувати.

Таким чином, жодних достовірних
даних про те, що житловий будинок під
літ.А-2 за життя належав спадкодавцю в
матеріалах справи не має, не надано
таких і позивачами, а тому відсутні
правові підстави вважати що цей об'єкт
нерухомості входив до кола спадкового
майна ОСОБА_5.

Відсутні в матеріалах справи і
дані про те, що померлій ОСОБА_5
належало право звернутися з вимогою
про визнання саме за нею права
власності на будинок під літ.А-2, як на
об'єкт самочинного будівництва, а тому
таке право і не перейшло до її
спадкоємців ОСОБА_2 та, ОСОБА_3

При цьому, колегія суддів бере до
уваги, що апелянт ОСОБА_4, як забудовник
спірного будинку під літ.А-2 та
спадкоємець після смерті ОСОБА_5 не був
залучений судом першої інстанції до
участі у даній справі, чим були
порушені його права і законні інтереси.

За даних обставин, судова колегія
вважає безпідставним визнання права
власності в порядку успадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_5 на
житловий будинок під літ.А-2 по АДРЕСА_1
за ОСОБА_2

Відсутні підстави і для визнання
права власності на весь будинок під
літ.А-1 по АДРЕСА_1 лише за ОСОБА_3,
оскільки це суперечить змісту самого
заповіту, а от же і волевиявленню
спадкодавця.

До того ж, судова колегія бере до
уваги, що визнання права власності на
спадкове майно в судовому порядку є
винятковим способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

У відповідності до ст.3 ЦПК
України та ст.16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

В той же час, за змістом положень
ст.15 ЦК України право особи на захист
свого цивільного права виникає у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Однак, як встановлено судом в ході
апеляційного розгляду справи,
спадкоємці ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за
одержанням свідоцтва про право на
спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_5 не звертались до нотаріальної
контори у встановленому законом
порядку ні в межах дії Цивільного
Кодексу УРСР 1963 року ні за правилами ЦК
України 2004 року та їм офіційно не було
відмовлено у можливості видачі
свідоцтва про право на спадщину, а отже
і не виникло цивільно-правового спору
щодо оформлення спадкового права на
спадкове майно відповідно до заповіту
ОСОБА_5 в межах діючого законодавства.

З огляду на викладене, колегія
суддів не вбачає фактичних і правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З огляду на викладене колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність скасування рішення суду
про задоволення позову ОСОБА_2 і ОСОБА_3
і ухвалення нового рішення про відмову
у задоволення цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307,
п.п. 1-4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
04 вересня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо
визнання права власності в порядку
успадкування за заповітом.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Левик Я.А.