АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4739/2014 Головуючий у 1-й
інстанції: Парамонов М.Л.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 31 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя та встановлення порядку
користування спільним майном,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на Ѕ
частину квартири, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 рокупозивач звернулася в суд
із зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просила в
порядку поділу спільного майна
подружжя стягнути з відповідача на її
користь Ѕ середньої ринкової вартості
автомобіля Nissan Qashqai номерний знак
НОМЕР_2 у розмірі 64000,00 грн. та
встановити порядок користування
приміщеннями квартири АДРЕСА_1 -
виділити у користування ОСОБА_2 дві
житлові кімнати площею 12,1 кв. м та 17,3 кв.
м, в користування ОСОБА_1 виділити
житлову кімнату площею 17,3 кв. м
(гостьова кімната).

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
зазначене майно та кошти є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
тому підлягає поділу у судовому
порядку внаслідок відсутності
домовленості у вирішенні спору у
добровільному порядку.

Зазначає ,що відповідачем було
відчужено автомобіль без її згоди.

В свою чергу, ОСОБА_1 також звернувся до
суду із зустрічним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просив
визнати за ним право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1, яка
зареєстрована на ім'я ОСОБА_2,
посилаючись на те, що квартира була
придбана за його особисті кошти, що
належали йому ще до реєстрації шлюбу з
позивачем.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року - первісний
позов задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна
подружжя: визнано право власності на Ѕ
частину автомобіля Nissan Qashqai, 2008 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний
знак НОМЕР_3, попередній номерний знак
НОМЕР_2 - за ОСОБА_2, визнано право
власності на іншу Ѕ частину автомобіля
Nissan Qashqai, 2008 року випуску, номер кузова
НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_3,
попередній номерний знак НОМЕР_2 - за
ОСОБА_1.

В задоволенні іншої частини позову -
відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 1484 грн. 62 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати його
та ухвалити нове рішення про
задоволення зустрічного позову в
повному обсязі та про відмову у
задоволенні первісного, посилаючись на
те, що суд ухвалив його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки не відповідають
обставинам справи та наявним в
матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що квартира не є об'єктом
спільної часткової власності, оскільки
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Крім того, суду були надані всі належні
докази про те, що спірна квартира та
автомобіль були придбані за власні
кошти ОСОБА_1, які він отримав від
продажу квартири АДРЕСА_2, яка була
придбана ще до шлюбу з ОСОБА_2

Зазначає, що автомобіль був придбаний
в кредит, який був достроково погашений
в грудні 2009 року за рахунок коштів,
отриманих від продажу квартири
АДРЕСА_2, що підтверджується
матеріалами справи.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримала.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Вирішуючи спір та питання про розподіл
спірного майна подружжя, суд виходив з
рівності часток на майно, що є об'єктом
спору між сторонами.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Згідно з нормою ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

При поділі майна суд виходить із того,
якщо між подружжям нe досягнуто згоди
про спосіб поділу спільного майна, то
за позовом подружжя або одного з них
суд може постановити рішення: про поділ
майна в натурі, якщо це можливо без
шкоди для його господарського
призначення; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні; про присудження майна в натурі
одному з подружжя, з покладенням на
нього обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми.

Відповідно до ст. 61 СК України
об'єктами права спільної сумісної
власності подружжя можуть бути
будь-які речі, за винятком тих, які
виключені з цивільного обороту.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 65 СК України
при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 11
від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Відповідно до абз. 1 п. 24 цієї ж
постанови до складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Статтями 70,71 СК України встановлено, що
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
01.06.2001 року по 15.08.2011 року, від якого
мають двох малолітніх дітей.

Згідно свідоцтва про право власності
від 18.01.2011 року, виданого на підставі
наказу Головного управління житлового
забезпечення Виконавчого органу
Київської міської ради - КМДА від 21.12.2010
року №1722-С/КІ, сторони по справі є
співвласниками - в рівних частинах
трикімнатної квартири АДРЕСА_1, жилою
площею 46,70 кв. м, загальною площею 93,30 кв.
м (а.с.49); право власності сторін по
квартирі №12 зареєстровано у БТІ м.
Києва 11.02.2011 року (а.с. 15 - об.).

Умовами ст.328 ЦК України визначено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Отже, відповідно до правовстановлюючих
документів квартира не є спільною
сумісною власністю сторін як подружжя,
а є об'єктом права спільної часткової
власності двох співвласників.

Тобто, суд не може вивести майно із
статусу спільної часткової власності
та перевести у площину спільної
сумісної власності подружжя, не
надавши перевагу Договору
купівлі-продажу майнових прав, який
укладався під час шлюбу з визначенням
часток у праві власності на дану
квартиру.

Крім того, Ѕ частина квартири, що
належить ОСОБА_1 не оспорюється ОСОБА_2

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Разом з тим, рішення суду в частині
відмови у задоволенні первісного
позову про усунення перешкод у
користуванні квартирою є
обґрунтованим, оскільки частка ОСОБА_1
у житловій площі буде меншою на (23,35 - 17,3)
= 6,05 кв. м., що є прямим порушенням його
прав.

Щодо вимоги ОСОБА_2 в частині поділу
автомобіля, то колегія суддів
погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про
його виділення сторонам по Ѕ з огляду
на таке.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (а.с.52) -
автомобіль Nissan Qashqai, 2008 року випуску,
номер кузова НОМЕР_1, номерний знак
НОМЕР_2 зареєстрований на ім'я ОСОБА_1 та
був придбаний на кредитні кошти згідно
кредитного договору №CL- 500/076/2008 від
16.05.2008 року у ПАТ «ОТП Банк» на ім'я
ОСОБА_1 у розмірі 37148,40 доларів США,
строк кредитування - до 16.05.2014 року.

Відповідно до облікової картки
приватного АМТ, станом на 23.10.2012 року
автомобіль, зареєстрований на ім'я
ОСОБА_1 (а.с.80).

Отже, оскільки автомобіль є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
він підлягає поділу між сторонами у
рівних частках, і підлягає залишенню у
спільному користуванні сторін, як
співвласників.

Не є переконливими доводами апелянта
щодо продажу автомобіля, оскільки у
встановленому законом порядку
відчуження автомобіля із зміною його
власника не відбувалося.

Твердження апелянта про те, що
автомобіль та квартира були придбані
за особисті кошти ОСОБА_1 є
безпідставними, такими, що не
заслуговують на увагу суду, оскільки
доказів про те, що саме кошти від
продажу квартири АДРЕСА_2 були
витрачені саме на придбання спірного
майна суду не надано.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді