Справа № 428/7885/14-ц
Номер провадження 6/428/14/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м.Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М.,

при секретарі Андрусишин Н.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Сєвєродонецьку заяву ОСОБА_1 про зміну порядку та способу виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сєвєродонецького міського суду від 28.10.2010 позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій щодо недоплати соціальної допомоги як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2009 року незаконними, зобовязання здійснити нарахування та виплату недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2009 року з урахуванням виплаченого, стягнення судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 07.08.2012 року вищезазначену постанову було залишено без змін.

До Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшла заява ОСОБА_1 про зміну порядку та способу виконання постанови Сєвєродонецького міського суду від 28.10.2010 року, а саме про зміну способу виконання рішення суду із «зобов'язання» виконати певні дії на примусове «стягнення» доплати до пенсії за період з 01.01.2009 року частини недоплачених витрат.

В обґрунтування зазначеної заяви заявник посилається на те, що вона має статус «Дитина війни» і їй повинна виплачуватись, щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

УПФУ в м.Сєвєродонецьку зобов'язано здійснити їй нарахування та виплату недоплаченої щомісячної соціальної допомоги, як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2009 року з урахуванням виплаченого. 23 грудня 2010 року вона отримала у суді першої інстанції виконавчий лист (від 28.10.2010 року за № 2-4591/2010). Того ж дня, надіслала до начальника підрозділу примусового виконання рішень Головного Управління юстиції у Луганській області. З того часу й до сьогодні рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.12.2010 року, що набрало законної сили не виконано. Це стало їй відомо з відповіді УПФУ від 04.11.2014 року за № 99/М-4, яку вона отримала на своє звернення від 29.10.2014 року. У відповіді вказано, що на виконання постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 35663703 від 03.04.2012 року, що надійшла до управління 16.01.2013 року (вх. № 39/14/3) виконано судове рішення щодо нарахування до пенсії підвищення, як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2009 року. Сума різниці між фактично виплаченим підвищенням дітям війни та нарахованим підвищенням за судовими рішеннями в розмірі 4983,00 грн.(чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят три грн. 00 копійок) включена до окремих додаткових відомостей і буде виплачена в разі надходження фінансування з Державного бюджету України. Таким чином, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 жовтня 2010 року за її позовом до УПФУ м. Сєвєродонецьк Луганської області виконано частково. Тому ОСОБА_1 з вернулась до суду з даною заявою.

У судове засідання заявник, не з'явилась, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлена, причини неявки суду невідомі.

Представник Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлена, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Сєвєродонецького міського суду від 28.10.2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у м.Сєвєродонецьку було задоволено, визнано дії незаконними та зобовязано здійснити нарахування та виплату недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни в розмірі30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2009 року.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 01.08.2012 року вищезазначену постанову було залишено без змін.

Сєвєродонецьким міським судом на виконання постанови суду 23.12.2010 року було видано виконавчий лист.

Згідно відповіді №99/М-4 від 04.11.2014 року на звернення ОСОБА_1 УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області було повідомлено, що на виконання постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 35663703 від 03.04.2012р., яка надійшла до управління 16.01.2013р. (вх. № 39/14/3) виконано судове рішення щодо нарахування до пенсії підвищення як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2009р. по 31.10.2011р. Сума різниці між фактично виплаченим підвищенням дітям війни та нарахованим підвищенням за судовими рішеннями в розмірі 4983,00грн. включена до окремих додаткових відомостей і буде виплачена в разі надходження фінансування з Державного бюджету України.

Також зазначено, що кошти Державного бюджету виділяються Пенсійному фонду України для виплати пенсій законами України про Державний бюджет на відповідний рік за відповідною бюджетною програмою.

Пенсійний фонд України та його територіальні органи не мають повноважень щодо самостійного перерозподілу коштів Державного бюджету.

На цей час (тобто в 2014 році) підвищення дітям війни виплачується у розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011р. (7% прожиткового мінімум) для осіб, які втратили працездатність) в межах асигнувань з Державного бюджету України. На виплату підвищення за судовими рішеннями фінансування з Державного бюджету відсутнє.

Таким чином, із вказаного листа вбачається, що УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області було здійснено перерахунок ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як «дитині війни» (згідно зі ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни») відповідно до резолютивної частини постанови суду.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 03.04.2012 року. Станом на 10.12.2014 року рішення суду боржником в повному обсязі не виконано.

Суд зазначає, що боржником виконана зобовязальна частина рішення про нарахування соціальних виплат в сумі 4983,00 грн.

За приписами пункту 2 частини 4 ст.105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобовязання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови Сєвєродонецького міського суду від 28.10.2010р. та синтез наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача судом, є позовними вимогами позивача обраними для захисту порушених прав, які суд задовольнив.

За таких обставин ОСОБА_1 просить змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити позовну вимогу про стягнення коштів, яка була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття постанови. Хоча в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд звертає увагу на відмінності між позовними вимогами як обраним видом захисту порушених прав позивача від способу виконання судового рішення як одного з його заходів.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду.

Суд також зазначає, що суд першої інстанції, не може змінювати спосіб виконання постанови суду, змінюючи її суть, що належить до повноважень суду апеляційної або касаційної інстанції.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає в задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання постанови - відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 263 КАС України, -

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про зміну порядку та способу виконання рішення суду - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. М. Олійник