Справа № 130/1323/13-ц Провадження №
22-ц/772/744/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Заярний А. М.Категорія: 5
Доповідач: Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 16 січня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання договору дарування
недійсним та визнання права власності
на ? частку квартири, -

в с т а н о в и л а:

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом та з
урахуванням уточнених позовних вимог
просила визнати недійсним договір
дарування від 21.01.2000 року, згідно якого
ОСОБА_4 подарував ? частку квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та визнати право
власності по ? частці квартири, що була
предметом договору дарування від 21.01.2000
року (що становить ? від загальної площі
квартири) за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
порядку, передбаченому ч.1 ст. 1267 ЦК
України.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
батькам та брату позивача на праві
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_1. Після їх смерті
позивач в установленому законом
порядку звернулася до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини. Для отримання
довідки-характеристики на вказану
квартиру у травні 2009 році позивач
звернулася до структурного підрозділу
КП «ВООБТІ», де дізналася, що квартира
належить ОСОБА_3 - відповідачу у справі
на підставі договорів дарування від
21.01.2000 року та від 21.05.2001 року, згідно
яких ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3
прийняла у дар по ? частки квартири.
Договір дарування від 21.01.2000 року є
недійсним, оскільки підписаний не
ОСОБА_2, а іншою особою, тобто
волевиявлення дарувальника на
укладення договору не було.

Рішенням Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 16 січня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 1808 грн. 10 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, з урахуванням
висновку експертизи від 26 листопада 2013
року, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, дійшла висновку, що
скаргу слід задовольнити , виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на доказами які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими, які
були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності для звернення до суду із
вищезазначеним позовом, про
застосування якого заявлено
відповідачем у справі, оскільки ще з 2009
року ОСОБА_2 дізналася про порушення
свого права, при цьому не навела
поважних причин пропуску такого
строку.

З такими висновками суду першої
інстанції погодитися неможливо.

По справі встановлено, що ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про право
власності на житло від 1993 року на праві
приватної спільної сумісної власності
належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.8).

Позивач у справі ОСОБА_2 та відповідач
ОСОБА_3 є дочками ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтв про смерть,
виданих відділом реєстрації актів
цивільного стану по місту Жмеринка
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції Вінницької області
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9); ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10); ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Часиною 1 ст. 1267 ЦК України встановлено,
що частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до договору дарування від
21.01.2000 року, посвідченого державним
нотаріусом Жмеринської міської
державної нотаріальної контори Антал
Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №І-58,
ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняла 1/2
частину квартири під АДРЕСА_1. Право
власності на 1/2 частину
вищезазначеної квартири зареєстровано
в Вінницькому обласному об'єднаному
бюро технічної інвентаризації за
ОСОБА_3 03.05.2001 року за реєстровим № 5796
(а.с.13, 57).

Згідно договору дарування від 21.05.2001
року, посвідченого державним
нотаріусом Жмеринської міської
державної нотаріальної контори Антал
Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №І-500
- ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняла
1/2 частину квартири під АДРЕСА_1. (а.с.14,
58).

Відповідно до реєстраційного
посвідчення від 07.05.2009 року право
власності на 1/2 частину
вищезазначеної квартири зареєстровано
в Вінницькому обласному об'єднаному
бюро технічної інвентаризації за
ОСОБА_3 і записано в реєстрову книгу за
№3 додаткова за реєстровим № 5796 (а.с.59).

Як вбачається з листа КП «ВООБТІ» від
21.05.2009 № 250, виготовити
довідку-характеристику для оформлення
спадщини після ОСОБА_4 на квартиру
АДРЕСА_1 неможливо, в зв'язку з тим, що
він не являється власником даної
квартири (а.с.12).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ст. 215 України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно висновку експертів
судово-почеркознавчої експертизи від
26.11.2013 №10769/10770/13-32, підпис від імені
ОСОБА_4 у графі «підписи» у рядку
«даритель ОСОБА_4» у Договорі дарування
частини квартири від 21.01.2000 (бланк серії
АВІ№380617) (а.с.57); підпис від імені ОСОБА_4
у графі «підписи» у рядку «даруватель
ОСОБА_4» у Договорі дарування частини
квартири від 21.05.2001 (бланк серії АЕА
№165756) (а.с.58) виконані рукописним
способом без попередньої технічної
підготовки чи застосування технічних
засобів.

Підпис від імені ОСОБА_4 у графі
«підписи» у рядку «даритель ОСОБА_4» у
Договорі дарування частини квартири
від 21.01.2000 (бланк серії АВІ№380617) (а.с.57),
виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з
наслідуванням його підпису.

Підпис від імені ОСОБА_4 у графі
«підписи» у рядку «даруватель ОСОБА_4»
у Договорі дарування частини квартири
від 21.05.2001 (бланк серії АЕА №165756) (а.с.58),
виконано ОСОБА_4 (а.с.75-82).

Встановивши, що спірний договір, який
за формою і змістом відповідає вимогам
закону, але експертизою підтверджено,
що одна із сторін його не підписувала,
такий договір є вчиненим. Зазначене є
підставою для визнання договору
недійсним за ст.ст. 203, 215 ЦК України,
підписання договору особою, яка не має
на це повноваження та відсутність
волевиявлення власника.

Таким чином, позивачем доведено, що
договір дарування ? частини квартири
АДРЕСА_1 є недійсним, оскільки в
порушення вимог ст. 203 ЦК України
волевиявлення власника квартири
ОСОБА_4 на укладення договору дарування
не було.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_2 як
спадкоємець першої черги після смерті
батька ОСОБА_4 має право на частку в
спадщині , а саме ? частини квартири
АДРЕСА_1, що становить ? частину від
загальної площі квартири.

Позовні вимоги ОСОБА_2 є
обґрунтованими.

Щодо висновків суду першої інстанції
про те, що позивачем пропущено строк
позовної давності звернення до суду із
зазначеними вимогами та не наведено
поважних причин пропуску строку, то
такі висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках встановлених цим
Кодексом.

Згідно копії позовної заяви 10.09.2009 року
позивач зверталась до Жмеринського
міськрайонного суду з аналогічним
позовом про визнання недійсним
договору дарування квартири АДРЕСА_1 та
визнання права власності на 1/3 частку
даної квартири (а.с.103-104).

Згідно висновку експерта від 22.12.2009
року №529-П, підписи в графі
«Даруватель» договору дарування від
21.05.2001, виконані ОСОБА_4; вирішити
питання чи виконані підписи на
договорі дарування від 21.01.2000 року
ОСОБА_4 або іншою особою, не
представляється можливим у зв'язку з
простотою виконання досліджуваного
підпису, обмеженим об'ємом
досліджуваного графічного матеріалу,
відсутнім комплексом ознак для
будь-якого висновку (а.с.106-110).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного
суду від 06.05.2010 позовна заява
ОСОБА_2 за її заявою була залишена без
розгляду (а.с.112).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась, або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України,
залишення позову без розгляду не
зупиняє перебігу позовної давності.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у справі, є
підставою у відмові у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу.

В серпні 2010 року ОСОБА_2 зверталася до
Жмеринського РВ УМВС у Вінницькій
області із заявою щодо підроблення
підпису у договорі дарування від 21.01.2000
року ОСОБА_3 (а.с. 140).

Враховуючи те, що при зверненні до суду
вперше у 2009 році із вимогами про
визнання договору дарування від 21.01.2000
року недійсним експертизою від 22.12.2009
року №529-П не надано висновку про
справжність підпису ОСОБА_4
у договорі дарування, ОСОБА_2 вчиняла
дії, спрямовані на зібрання доказів,
які обґрунтовують її вимоги та на
захист свого права.

Позов ОСОБА_2 залишено без розгляду з
підстав неможливості експертом надати
будь-який висновок із зазначеного
питання.

Таким чином, пропуск ОСОБА_2 строку
позовної давності звернення до суду
був зумовлений поважними причинами.

Суд першої інстанції взагалі не
з'ясовував причини пропуску позивачем
строку позовної давності, чим позбавив
останню права на захист свого
порушеного права.

За таких обставин, зібрані у справі
докази підтверджують наведені
ОСОБА_2 обставини, суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, а тому рішення
суду підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись, ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 16
січня 2014 року скасувати, ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати договір дарування від 21 січня
2000 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
посвідчений в.о. завідуючої
Жмеринською міською державною
нотаріальною конторою Антал Л.С.,
зареєстрований в реєстрі за №І-58 -
недійсним.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в
порядку спадкування за законом на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1435
грн. 20 коп. витрат, пов'язаних з
проведенням судово-почеркознавчої
експертизи та 345 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
Л.О. Голота

/підпис/
Ю.Б. Войтко

З оригіналом вірно: