АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/796/3384/2014
Головуючий у 1-ій інстанції - Козленко
Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

головуючого - судді: Музичко С.Г.,

суддів: Кравець В.А., Семенюк Т.А.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя та за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про поділ
спільного майна подружжя, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 28 листопада 2013 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 28 листопада 2013 року в
задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя
відмовлено. Зустрічну позовну заяву
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4
про поділ спільного майна подружжя -
задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 поділено
кошти, які знаходяться: на рахунку
НОМЕР_1 в сумі 7 грн 15 коп., що відкритий у
відділенні № ПАТ АБ «Укргазбанк»
виділивши по Ѕ частині кожному: ОСОБА_3-
3, 58 грн, ОСОБА_2 - 3, 57 грн.; на рахунку
НОМЕР_2 в сумі 49 грн. 27 коп., що відкритий
у Київському відділенні № 18 ПАТ
Універсал Банк», виділивши по Ѕ частині
кожному: ОСОБА_3- 24,63 грн, ОСОБА_2 - 24,64 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
частину від сплаченої суми судового
збору у розмірі 229,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу. Посилається на те,
що рішення суду винесене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права в частині відмови у задоволенні
позову ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
підтримав апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав. Відповідач
ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8, третя
особа ОСОБА_4 проти доводів апеляційної
скарги заперечували, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених в суді першої інстанції
вимог, колегія суддів дійшла висновку,
що вона підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову вимоги, суд першої інстанції
виходив з того, що матеріали справи не
містять належних та допустимих доказів
щодо природи коштів, які були витрачені
на придбання спірної квартири.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком з огляду на таке.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з
03.12.1987р. до 17.08.2012р. За час спільного
проживання у них народився син: ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1. Спірна квартира АДРЕСА_1
придбана ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі - продажу від 15.11.2000 року (а.с.51).

Згідно зі ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Ст. ст.70, 71 СК України встановлено, що у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до
частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

В період зареєстрованого шлюбу, 15
листопада 2000 року ОСОБА_3 придбала у
власність на підставі договору купівлі
продажу квартиру АДРЕСА_1.(а.с.51)

Згідно довідки форми № 3 у вище
зазначеній квартирі зареєстровані
ОСОБА_2, ОСОБА_3, є власником особового
рахунку (т. 1 а.с.82).

З урахуванням встановлених вище
обставин щодо реєстрації ОСОБА_2 у
спірному житлі, вимоги позову щодо
визначення порядку користування
квартири є такі що порушують права
третьої особи ОСОБА_2, тому не
ґрунтуються на законі та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.2 п. 24 зазначеної
Постанови не належить до спільної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто.

Таким чином, спірна квартира була
придбана сторонами під час перебування
у шлюбі і є спільною сумісною власністю
подружжя, оскільки доказів того, що це
майно набуте за кошти, які належали
одному із подружжя матеріали справи не
містять.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4,5 ст. 71
СК України щодо обов'язкової згоди
одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. У разі коли
жоден із подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності (ч.ч. 1,3 п.
25 Постанови).

З урахуванням положень ст. 71 СК
України, колегія суддів дійшла
висновку про необхідність проведення
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю сторін у справі, виділивши у
власність по 1/2 частини спірного майна.

Отже, рішення суду, як таке що
постановлено з порушенням норм
матеріального права підлягає
частковому скасуванню з
постановленням нового за правилами ст.
309 ЦПК України, оскільки у судовому
засіданні сторони не дійшли згоди
стосовно поділу квартири, тому майно,
яке було визначене сторонами є
спільним сумісним майном подружжя, як
наслідок доцільно провести поділ
спільного майна подружжя шляхом
визнання ідеальних часток подружжя у
спільному майні без його реального
поділу в натурі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 28 листопада 2013 року
скасувати в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_2.

В цій частині ухвалити нове рішення,
наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя задовольнити
частково.

Визнати право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Визнати право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

В іншій частині позову відмовити.

В решті рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: