Номер провадження № 22-ц/785/2801/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при
секретарі - Швец В.Ф., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Великомихайлівського районного суду
Одеської області від 23 грудня 2013року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, -

встановила:

08 лютого 2013року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальної шкоди
8432грн.42коп., моральну шкоду в сумі
10000грн., судовий збір 229грн.40коп., за
правову допомогу 1500грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав,
що у вересні 2012р. він уклав з ОСОБА_3
усний договір про надання послуг, за
яким ОСОБА_3 зобов'язався виконати
монтаж та установку опалювальної
системи в належному йому житловому
будинку АДРЕСА_1, а він зобов'язався за
свої кошти придбати необхідні для
цього матеріали та сплатити ОСОБА_3 за
роботу 3500грн.

В подальшому за наданим відповідачем
списком він придбав необхідні для
монтажу опалювальної системи
матеріали на суму 4932грн.42коп.,
відповідач виконав роботу, за яку він
сплатив йому 3500грн. Проте з початком
опалювального сезону він виявив, що
система будинок не опалює, та за його
зверненням відповідач переробив
опалювальну систему будинку, але і
після цього вона не працювала, а
відповідач відмовився повернути
сплачені йому за роботу кошти 3500грн.

Позивач вказав, що він уклав договір з
іншими працівниками, які демонтували і
по новому змонтували опалювальну
систему і раніше куплені матеріали не
могли бути повторно встановлені, але
відповідач відмовився повернути кошти
витрачені на придбання матеріалів.
Позивач вважав, що його відносини з
відповідачем є побутовим підрядом і
для підтвердження факту укладення
договору він послався на покази
свідків.

В обґрунтування позову в частині
стягнення моральної шкоди, позивач
вказав, що він та його сім'я перенесли
психічну травму, оскільки в результаті
того, що не працювало опалення у
будинку було занадто холодно і вони не
могли прийняти ванну або душ та
відпочивати вночі.

Заочним рішенням суду від 08 травня
2013року позовні вимоги ОСОБА_2 були
задоволені частково (а.с.36-37).

Ухвалою суду від 01 липня 2013року заочне
рішення суду від 08 травня 2014року було
скасовано з призначенням справи до
розгляду в загальному порядку (а.с.52-53).

При новому розгляді справи позивач
ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав і
просив задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав,
стверджував, що він фактично тільки
оглядав у позивача опалювальну систему
і надав йому поради щодо її монтажу,
проте через зайнятість іншими
замовленнями він відмовив йому у
виконані цих робіт, їх виконували
невідомі особи і будь-яких грошових
коштів від позивача він не отримував.
Відповідач ОСОБА_3 також не визнав, що
він нібито усував недоліки своєї
роботи, та вказав, що його поради
позивачу не могли мати своїм наслідком
несправність опалювальної системи,
оскільки її монтував не він, а інші
особи, проте у позовній заяві не
зазначено, якою компетентною особою та
конкретно які технічні недоліки
опалювальної системи були виявлені та
чи пов'язані вони зі змістом наданих
ним порад позивачу.

Рішенням суду від 23 грудня 2013року у
задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено
(а.с.147-149).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду, ухвалити нове
рішення про задоволення його позову, з
посиланням те, що суд необґрунтовано в
порушенні вимог закону, відмовив йому у
задоволенні позову (а.с.150-152).

Заслухавши судді-доповідача, сторони,
судова колегія приходить до висновку
про відмову у задоволені апеляційної
скарги, з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд 1 інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовивши ОСОБА_2 у задоволені позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
з урахуванням наданих сторонами
доказів та положень законодавства,
позивачем не доведено передбаченими
законом доказами, а саме: письмовими
доказами, засобами аудіо-відеозапису,
факт вчинення ним з відповідачем
договору підряду на монтаж
опалювальної системи та його умов. Суд
вказав, що допитані за клопотанням
позивача свідки також не підтвердили
цю обставину, а також не підтвердили
факт виконання відповідачем робіт з
монтажу опалювальної системи,
прийняття цієї роботи позивачем, факту
та розміру її оплати відповідачу. Щодо
недоліків монтажу опалювальної
системи позивачем також не надано
відповідних технічних експертних
висновків, а показання свідка ОСОБА_4 їх
не замінюють за відсутності
документального підтвердження рівня
його компетентності у цих питаннях.

Судова колегія, погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції, який відповідає матеріалам
справи і вимогам закону.

Статтею 865 ЦК України передбачено, що за
договором побутового підряду
підрядник, який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується виконати за завданням
фізичної особи (замовника) певну
роботу, призначену для задоволення
побутових та інших особистих потреб, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Статтею 866 цього Кодексу також
визначено, що договір побутового
підряду вважається укладеним у
належній формі, якщо підрядник видав
замовникові квитанцію або інший
документ, що підтверджує укладення
договору. Відсутність у замовника
цього документа не позбавляє його
права залучати свідків для
підтвердження факту укладення
договору або його умов.

З урахуванням вищевказаних норм
закону, суд першої інстанції
обґрунтовано не прийняв до уваги
доводи позивача проукладення ним з
відповідачем договору побутового
підряду, оскільки як було встановлено
судом першої інстанції і не
заперечується позивачем, відповідач не
є підприємцем і тому не може
здійснювати підприємницьку діяльність
та укладати договори побутового
підряду.

Суд вірно виходив із встановлених
статтею 837 ЦК України загальних
положень про договір підряду, згідно
яких за договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Пунктом 3 частини 1 статті 208 і частиною 1
статті 218 ЦК України встановлено, що у
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків.

Розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян встановлений пунктом
5 підрозділу 1 розділу XX Податкового
кодексу України у розмірі 17 гривень і
тому письмова форма правочину для
зазначених вище випадків обов'язкова,
якщо сума правочину перевищує 340грн
(17грн.х 20).

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06 листопада 2009року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» звернуто увагу
на те, що порушення вимог закону щодо
укладення правочину в письмовій формі
є підставою для визнання його
недійсним лише в разі, коли це прямо
передбачено законом, зокрема статтями
547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо, та
звернуто увагу судів, що зі змісту
абзацу другого частини першої статті 218
ЦК не може доводитися свідченням
свідків не лише заперечення факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин, а й факт його
вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.
Випадки, коли свідчення свідків
допускаються як засіб доказування
факту вчинення правочину, у ЦК
визначені прямо (частина друга статті
937, частина третя статті 949 ЦК).

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Виходячи з принципу диспозитивності,
встановленого статтею 11 цього Кодексу,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, допитані в судовому засіданні
першої інстанції свідки не надали
конкретних пояснень відносно того, що
вони бачили, як відповідач виконував у
позивача роботи, пов'язані з монтажем
опалювальної системи.

Свідок ОСОБА_5, що проживає з позивачем
по сусідству, пояснила, що вона
декілька разів бачила біля будинку
позивача автомобіль належний
відповідачу, що відповідач ходив по
подвір'ю, але що він робив у позивача,
вона не знає.

Свідок ОСОБА_6, яка працює продавцем в
магазині «Все для дому», подтвердила,
що позивач приходив разом з
відповідачем, вибирали товар для
опалювання, а позивач його оплачував.
Відповідач ОСОБА_3 не заперечував, що
він лише надав допомогу позивачу у
виборі необхідного обладнання для
монтажу опалюваної системи.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що йому лише зі
слів позивача було відомо, що
відповідач у нього монтував опалення,
яке не гріло.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції відповідач ОСОБА_3
категорично заявив, що він не виконував
ніяких робіт по монтажу опалюваної
системи у позивача, будь-які грошей від
позивача не отримував.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду
апеляційної інстанції інших доказів на
підтвердження свого позову. Судом
апеляційної інстанції позивачу ОСОБА_2
було роз'яснено право надати суду
апеляційної інстанції докази на
підтвердження своїх позовних вимог,
але позивач ОСОБА_2 пояснив, що інших
доказів на підтвердження свого позову,
крім тих, що він подав до суду першої
інстанції він не має і надати не може.

В силу положень ст.60 ЦПК України
позивач, заявляючи вимогу повинен
надати докази, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір, та
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, а доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 307, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Великоміхайловського
районного суду Одеської області від 23
грудня 2013року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяті днів з дня
її проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської
області
І.П.Сидоренко

С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова