Справа № 346/2874/13-ц
Провадження № 22-ц/779/629/2014
Головуючий у 1 інстанції Обідняк В. Д.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів
Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря
Петріва Д.Б.

з участю:
представника апелянта - Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Коломийського міськрайонного
суду від 10 червня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

В травні 2013 року представник ПАТ КБ
«ПриватБанк»» звернувся в суд з
позовними вимогами до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором №IFXRRX06830295 від 22.05.2007 року,
мотивуючи тим, що через неналежне
виконання зобов'язань відповідачем,
утворилась заборгованість в сумі 52903,02
грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 10.06.2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав
апеляційну скаргу, оскільки вважає
його незаконним, прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд дійшов помилкового
висновку щодо погашення відповідачем
заборгованості за кредитним договором.

Прийняття судового наказу
Коломийським міськрайонним судом від
26.03.2008 року не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання, не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених умовами договору та не
тягне за собою припинення договору.
Після прийняття судового наказу
кредитний договір не був розірваний та
продовжує діяти до цього часу і
відповідачу продовжують
нараховуватись відсотки, пеня, комісія
на залишок заборгованості по кредиту.
Грошові кошти, які були внесені
відповідачем в 2010-2012 роках в рахунок
погашення заборгованості лише
частково погасили заборгованість по
відсоткам, комісії, пені та за тілом
кредиту, оскільки вони були значно в
менші ніж та сума, що нарахована
відповідачу за кредитним договором, у
зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань. Розрахунок заборгованості
містить борг відповідача станом на
24.04.2013 року вже з урахуванням сум
сплачених відповідачем.

За наведених доводів просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги банку в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
апелянта, оцінивши зібрані докази,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
банк повторно безпідставно звернувся
до відповідача про стягнення
заборгованості по кредитному договору
після добровільного виконання ОСОБА_3
судового наказу про стягнення
заборгованості за даним договором.

Проте, з таким висновком колегія суддів
не погоджується.

Судом встановлено, що 22.05.2007 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» (тоді ЗАТ КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_3 укладено
кредитно-заставний договір № IFXRRX06830295,
за яким відповідач отримав кредит у
сумі 3082,80 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 22.05.2008 року.

Як вбачається з позовних вимог та
розрахунків, наданих позивачем,
внаслідок неналежного виконання
договірних зобов'язань станом на 24.04.2013
року у відповідача утворилась
заборгованість в сумі 52903,02 грн., з яких
15625,74 грн. - заборгованість по процентам,
906,36 грн. - заборгованість по комісії,
33375,54 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором, 500
грн. - штраф (фіксована частина), 2495,38
грн. - штраф (процентна складова).

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України,
зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що
судовим наказом Коломийського
міськрайонного суду від 26.03.2008 року з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
стягнуто заборгованість за кредитним
договором в розмірі 15625,74 грн.

Як вбачається з копій квитанцій
(а.с.41-44), відповідачем дана
заборгованість сплачена у 2010-2011 роках.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, винесення судового наказу
від 26.03.2008 року, виконання якого не
здійснено вчасно, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору, не звільняє боржника від
обов'язку виконання ним грошового
зобов'язання й не позбавляє кредитора
права на отримання сум, передбачених
законом та умовами кредитного
договору.

Колегія суддів вважає такими, що
підлягають до задоволення позовні
вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3
заборгованості по відсотках в сумі
15625,74 грн., оскільки розрахунок такої
заборгованості здійснений відповідно
до умов договору. Відповідачем не було
надано належних доказів, які б
підтверджували оплату відсотків за
кредитним договором, а положення ст. 534
ЦК України щодо черговості погашення
грошових зобов'язань при зарахуванні
сум сплачених відповідачем не можуть
бути застосовані, оскільки судовим
наказом визначено порядок погашення
вимог за грошовим зобов'язанням.

Колегія суддів відхиляє вимоги
позивача про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості по комісії, пені та
штрафів, оскільки, їх ставка та порядок
розрахунку не відображений в
кредитному договорі, яким слід вважати
тільки заяву позичальника, підписану
сторонами (а.с.6).

Надані банком, Умови та правила надання
банківських послуг за відсутності
жодної ідентифікуючої ознаки на
предмет їх невід'ємності від заяви
позичальника не можуть бути визнані
частиною кредитного договору та не є
допустимим доказом у справі. Дані умови
не могли бути відомі відповідачу,
оскільки були створені пізніше (після
заміни свідоцтва про державну
реєстрацію банку з ЗАТ КБ «ПриватБанк»
на ПАТ КБ «ПриватБанк»), ніж укладений
договір.

Приймаючи до уваги вище наведене,
колегія суддів вважає, що оскільки
рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права, воно не може бути
залишене в силі. По даній справі є
правові підстави для ухвалення нового
рішення.

На підставі наведенного та керуючись
ст. ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - задовольнити
частково.

Рішення Коломийського міськрайонного
суду від 10 червня 2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя

АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
на користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» 15625 грн. 74 коп.
заборгованості по процентам за
користування кредитом за кредитним
договором №IFXRRX06830295 від 22.05.2007 року та 229
грн.40 коп. сплаченого судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський