Справа №579/920/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Ольховик А. І.Номер
провадження 22-ц/788/2077/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 39
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Кролевецького районного
суду Сумської області від 01 жовтня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Кролевецької міської ради Сумської
області, ОСОБА_3, треті особи:
реєстраційна служба Кролевецького
районного управління юстиції,
Кролевецька районна державна
нотаріальна контора, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності на житловий будинок в
порядку спадкування за законом,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Кролевецького районного суду
від 01 жовтня 2014 року, в якому
виправлені описки ухвалою від 9 жовтня
2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт прийняття спадщини
ОСОБА_8 після смерті дочки ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Кролевці
Сумської області.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної
власності на житловий будинок літ. «А-1»
з господарськими будівлями: літня
кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ.
«Г», погріб літ. «пг», огорожа літ. «N»,
розташований в АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
баби ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 в
селі Реутинці Кролевецького району
(а.с. 196-199, 219).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі
(а.с.248-250).

Вказує, зокрема, що факт перебування
ОСОБА_8 у будинку дочки на момент
смерті останньої не свідчить про
прийняття нею спадщини, оскільки
жодних дій, направлених на доведення
свого права на спадщину, ОСОБА_8 не
вчинила, спадщину не прийняла. Після
смерті дочки у ОСОБА_8 не було
волевиявлення на прийняття спадщини у
вигляді будинку АДРЕСА_1.

Зазначає, що матеріалами
інвентаризаційної справи
підтверджується, що на момент смерті
його брата ОСОБА_10 і його дружини
ОСОБА_9 будинок АДРЕСА_1 не пройшов
державної реєстрації у виконкомі
місцевої ради, не був зданий у
експлуатацію, а тому, відповідно,
покійні брат і його дружина не набули
права власності на будинок, і він не
може вважатись спадковим майном.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення відповідача ОСОБА_3 та його
представника, які підтримали скаргу з
мотивів, в ній викладених, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

17 червня 2014 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
Кролевецької міської ради, мотивуючи
вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла його
баба ОСОБА_8, після смерті якої
відкрилася спадщина у вигляді
нерухомого майна - житлового будинку в
АДРЕСА_1. На час смерті баба проживала з
ним, а тому він прийняв після неї
спадщину.

Вказаний будинок був побудований і
належав на праві приватної власності
ОСОБА_10 - чоловікові ОСОБА_9, що є його
тіткою. Кошти в будівництво будинку
вкладала його, позивача, мати ОСОБА_11,
яка доводилась дружиною брата ОСОБА_9 -
його батька. Після зведення
вищезазначеного будинку між ОСОБА_3,
ОСОБА_9 (тіткою позивача) та ОСОБА_11
(матір'ю позивача) була досягнута усна
домовленість, що будинок залишиться
йому у спадок.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 помер. Після його
смерті в будинку залишились проживати
його дружина - ОСОБА_9 (тітка позивача),
яка, відповідно до ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР,
прийняла спадщину після смерті
чоловіка, та її мати - ОСОБА_8, баба
позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_5 тітка позивача ОСОБА_9
померла Після її смерті в будинку
залишилась проживати її мати, а
позивача баба - ОСОБА_8, яка прийняла
спадщину після смерті дочки відповідно
до ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР, фактично
вступивши в управління та володіння
спадковим майном.

В червні 2002 року до спадкового будинку,
в якому на той час проживала ОСОБА_8,
переїхав жити брат ОСОБА_10 - відповідач
ОСОБА_3. В січні 2004 року через погане
ставлення ОСОБА_3 до його, позивача,
баби ОСОБА_8, він змушений був забрати
останню проживати до свого дому в
с.Реутинці Кролевецького району.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 померла, на момент
смерті вона постійно проживала та була
зареєстрована разом з ним в с.Реутинці
Кролевецького району, а тому він
вважається таким, що прийняв спадщину
після її смерті. Спадщина відкрилась на
належне бабі майно, а саме: житловий
будинок по АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_8 спадкоємцями є її
онуки: він та його сестри: ОСОБА_7,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - треті особи в справі,
оскільки їх батько - син ОСОБА_8 помер
до її смерті.

Після смерті ОСОБА_8 у 2004 році він не
оформив спадкові права, оскільки
вважав, що автоматично прийняв
спадщину, а також не мав на це часу, так
як з 2004 року по 2011 рік в зв'язку з
скрутним матеріальним становищем,
відсутністю роботи та народженням
дітей був змушений періодично виїздив
до Росії на заробітки.

В подальшому він звернувся до
Кролевецької районної державної
нотаріальної контори, але у видачі
свідоцтва про право на спадщину йому
було відмовлено в зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
спірний будинок.

Просив визнати за ним право власності
на будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за законом після баби ОСОБА_8 (а.с.3-4).

Ухвалою суду від 8 липня 2014 року
залучений до участі в справі
співвідповідачем ОСОБА_3 (а.с.83-84).

30 вересня 2014 року ОСОБА_4 доповнив
позовні вимоги та просив встановити
факт, який має юридичне значення, а
саме: прийняття спадщини його бабою
ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, після
своєї дочки ОСОБА_9, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_5, а саме - нерухомого майна
у вигляді будинку по АДРЕСА_1, та
визнати вказаний факт.

Додатково посилався на те, що після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 спадщину
прийняла його дружина, а тітка позивача
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5. Після
смерті тітки спадщину прийняла її мати,
а його баба ОСОБА_8 Обидва спадкоємці
фактично вступили в управління та
володіння спадковим майном кожного з
спадкодавців, фактично проживаючи в
спірному будинку протягом шести
місяців після відкриття спадщини після
кожного спадкодавця, на підставі норм
спадкового права ЦК УРСР 1963 року.

В січні 2004 року його сестри забрали
їхню бабу ОСОБА_8 і привезли жити до
його будинку в АДРЕСА_2, де вона жила з
ним та з його матір'ю, а її невісткою
ОСОБА_11, до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.
с. 172-173).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з
доведеності вимог позивача про те, що
його баба ОСОБА_8 фактично прийняла
спадщину після смерті своєї дочки
ОСОБА_9, зокрема, будинку з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1,
відповідно до положень ст. ст. 529, 549 ЦК
УРСР, і, оскільки позивач як
спадкоємець баби за законом за правом
представлення на підставі ст.1266 ЦК
України прийняв спадщину після її
смерті відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК
України, є підстави для визнання за ним
права власності на спірне нерухоме
майно в порядку спадкування за законом.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено і з матеріалів даної
цивільної справи, інших цивільних
справ за спорами щодо спірного будинку,
розглянутих Кролевецьким районним
судом за участю вказаних сторін, та
матеріалів інвентаризаційної справи
на спірний будинок вбачається, що в
АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок
загальною площею 75,3 кв. м, житловою
площею 38,0 кв. м, з господарськими
будівлями: літня кухня, два сараї,
погріб, огорожа. Право власності на
зазначене нерухоме майно
зареєстроване на ім'я ОСОБА_10 на
підставі дублікату договору про
надання земельної ділянки під
будівництво, посвідченого
Кролевецькою державною нотаріальною
конторою 31 травня 1974 р. за реєстровим
№796. Дублікат виданий Кролевецькою
державною нотаріальною конторою 11
серпня 1978 року за реєстровим №1236 (
а.с.12, 13).

Вказаний будинок побудований ОСОБА_10
та його дружиною ОСОБА_9 - тіткою
позивача, які перебували у
зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 1980
року, що підтверджується копією витягу
з державного реєстру актів цивільного
стану громадян про державну реєстрацію
шлюбу та свідоцтвом про одруження,
показами свідків (а.с. 8, 10, 11; а.с. 18
справи №2-26/07).

За даними будинкової книги у вказаному
будинку ОСОБА_10 та його дружина ОСОБА_9
були зареєстровані з 08 липня 1975 року
(а.с.11-13 справи №2-363/11).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 помер у м.Кролевці
Сумської області (справа № 2-26/07, а.с.13).

Після його смерті, відповідно до
положень ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, єдиним
спадкоємцем за законом була його
дружина ОСОБА_9, яка проживала в їх
будинку до своєї смерті. Відповідно до
п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вона
прийняла спадщину після смерті
чоловіка, але не оформила право
власності в порядку спадкування за
законом.

Після смерті ОСОБА_3 в спірному будинку
залишились проживати, крім його
дружини, її мати ОСОБА_8, та відповідач
ОСОБА_3 - брат померлого, які
продовжували там проживати і після
смерті ОСОБА_9, що підтверджується
довідкою голови вуличного комітету,
показами свідків (а.с.82).

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7).

Після її смерті, відповідно до положень
ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, єдиним
спадкоємцем за законом була її мати -
баба позивача ОСОБА_8

Згідно інформації Кролевецької
районної державної нотаріальної
контори від 07 жовтня 2011 року, після
смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7,
і ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5,
спадкові справи не заводилась.
Заповіти від їх імені нотаріальною
конторою не посвідчувались (а.с.42-46,
справа № 2-363/11).

ОСОБА_8 в спірному будинку постійно
проживала до січня 2004 року з
відповідачем ОСОБА_3, після чого
переїхала проживати в с.Реутинці
Кролевецького району, де проживала
разом з позивачем - своїм внуком та його
матір'ю ОСОБА_11 - дружиною покійного
сина (а.с. 5).

Батьком позивача є ОСОБА_12 - син ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.51-53, 57).

Брат померлого ОСОБА_3 ОСОБА_10 ОСОБА_13
залишився проживати в спірному
будинку, де проживає і на час розгляду
справи (а.с.82).

Рішенням Кролевецького міськвиконкому
від 16 травня 2002 року № 249 за заявою
ОСОБА_3 - брата власника будинку про
прописку його в недобудованому будинку
померлого брата в зв'язку з складним
матеріальним станом з врахуванням
пропозицій архітектурно-планувального
підприємства йому дозволено, як
виняток, прописатись в не введений в
експлуатацію житловий будинок брата
ОСОБА_10 по АДРЕСА_1, оскільки житло по
АДРЕСА_3, в якому проживає ОСОБА_3, є
непридатним.

Зобов'язано ОСОБА_3 після вступу у право
на спадщину оформити державний акт
прийняття в експлуатацію житлового
будинку за вказаною адресою (а.с.27).

За даними будинкової книги ОСОБА_3,
брат померлого власника будинку,
зареєструвався у спірному будинку 12
червня 2002 року на підставі рішення
виконавчого комітету Кролевецької
міської ради (а.с. 11-13, справа №2-363/11).

З інвентаризаційної справи на спірний
будинок, зокрема, акту про закінчення
будівництва та введення в експлуатацію
індивідуального володіння від 21
листопада 2002 року, вбачається, що
будівництво будинку по АДРЕСА_1 було
розпочате в травні 1974 року і закінчене
у листопаді 2002 року.

У вказаному акті зазначено, що
житловий будинок здав в експлуатацію
ОСОБА_3.

Рішенням Кролевецької міської ради 21
листопада 2002 року була проведена
державна реєстрація спірного будинку
на ім'я померлого у 2001 році ОСОБА_10
(а.с.94, справа №2-363/11).

В будинку після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5
ОСОБА_9 і до початку 2004 року постійно
проживала її мати ОСОБА_8, яка була
єдиним спадкоємцем після смерті своєї
дочки, користувалась будинком як
житлом, володіла ним на законних
підставах, тобто в силу ст. 548, п.1 ч.1 ст.549
ЦК УРСР 1963 року, за своїм
волевиявленням прийняла і набула право
на спадщину після смерті дочки, так як
фактично вступила в управління та
володіння майном, проживаючи в
належному дочці будинку.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в
с.Реутинці Кролевецького району. Як
вбачається з довідки Реутинської
сільської ради №359 від 07 липня 2014 року,
на момент смерті вона була
зареєстрована і проживала в АДРЕСА_2. На
момент смерті ОСОБА_8 з нею проживав її
онук позивач ОСОБА_4 Довідкою
Реутинської сільської ради від 7 липня
2014 року № 360, виданою, в тому числі, на
підставі записів в погосподарській
книзі за 1996-2000 роки по Реутинській
сільській раді, голови вуличного
комітету № 46 від 4 липня 2014 року,
показами свідків також підтверджено,
що ОСОБА_8 вибула з господарства с.
Реутинці з 12 липня 1996 року, проживала з
цього часу в м. Кролевець з дочкою
ОСОБА_9, в тому числі після її смерті по
січень 2004 року (а.с.6, 80, 81).

Рішенням Кролевецького
міськвиконкому від 22 червня 2005 року №
272 на підставі заяви ОСОБА_3 про зняття з
обліку житлового будинку по АДРЕСА_3 в
м. Кролевець в зв'язку з його знесенням,
доручено КП «Кролевецьке РБТІ»
припинити право власності на вказаний
будинок відповідно до вимог
законодавства.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 за
правом представлення відповідно до ч. 1
ст. 1266 ЦК України є її онуки: позивач
ОСОБА_4 та його сестри ОСОБА_7, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, які заяву до нотаріальної
контори про прийняття спадщини після
баби не подавали, разом з нею не
проживали, на спадщину не претендують.
З ОСОБА_8 постійно проживав лише онук
позивач ОСОБА_4, а тому він є таким, що
прийняв спадщину після її смерті у
відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України
(а.с.51, 52, 80).

З матеріалів спадкової справи №515/2011
після смерті ОСОБА_8 вбачається, що
ОСОБА_4 21 грудня 2011 року подав до
Кролевецької районної державної
контори заяву про прийняття спадщини
за реєстровим №1008. Інформація про
заповіт ОСОБА_8 у Спадковому реєстрі
відсутня

Нотаріус відмовив позивачеві у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
спірне нерухоме майно, оскільки не
було встановлено факт прийняття
спадщини ОСОБА_8 після смерті її дочки
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, а
також послався на підпункт 4.15 пункту 4
глави 10 розділу II Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року
№296/5, згідно якого видача свідоцтва про
право на спадщину на майно, яке
підлягає реєстрації, проводиться
нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві.
Нотаріус зазначив, що такий
правовстановлюючий документ - дублікат
договору про надання земельної ділянки
під будівництво, посвідчений
Кролевецькою державною нотаріальною
конторою 31 травня 1974 року за №796, у
позивача відсутній; відповідно до
даного дублікату, право власності на
спадковий будинок зареєстроване за
померлим ОСОБА_3, а тому за зазначеним
дублікатом неможливо оформити
спадкові права позивача (а.с. 9, 133, 227-242).

За таких обставин суд прийшов до
вірного висновку, що у позивача
відсутня можливість вирішити питання
спадкування щодо нерухомого майна
після смерті баби ОСОБА_8 в
позасудовому порядку.

Рішенням Кролевецького районного суду
від 5 жовтня 2006 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Кролевецької міської
ради про одержання права на
спадкування разом з спадкодавцем
першої черги ОСОБА_9 було відмовлено у
задоволенні вказаного позову.
Зазначене рішення скасоване ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
15 листопада 2006 року, справа повернута
на новий розгляд. 14 лютого 2007 року
позовна заява ОСОБА_3 на підставі його
заяви ухвалою суду залишена без
розгляду (а.с.86-88, 114-115, 121, справа №2-26/07).

Рішенням Кролевецького районного суду
від 25 листопада 2011 року, залишеним
без зміни ухвалою апеляційного суду
Сумської області від 29 грудня 2011 року, у
справі за позовом ОСОБА_3 до
Кролевецької міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно - спірний будинок за набувальною
давністю відмовлено у задоволенні
позову, у тому числі з підстав
встановлення недобросовісності
володіння позивачем нерухомим майном,
починаючи з 2001 року. При цьому судовими
рішеннями встановлено, що спірний
будинок як спадщину після смерті
ОСОБА_9 прийняла її мати ОСОБА_8

Крім того, суд зазначив в рішенні, що не
пройшли передбачені законом 10 років
для такого набуття права власності в 2011
році, коли ОСОБА_3 вперше звернувся з
таким позовом до суду (а.с.56-61; а.с. 186-188,
218-219, справа №2-363/11).

Рішенням Кролевецького районного суду
від 3 червня 2014 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду
Сумської області від 7 липня 2014 року, у
справі за аналогічним позовом ОСОБА_3
до Кролевецької міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю
відмовлено у задоволенні позову. Суди
послались на факт встановлення
недобросовісності володіння позивачем
нерухомим майном - спірним
домоволодінням, починаючи з 2001 року, та
з підстав наявності осіб, які
претендують на спадкове майно, зокрема,
з огляду на те, що сам позивач ОСОБА_3
підтвердив проживання ОСОБА_8 з дочкою
ОСОБА_9 на час смерті останньої,
зазначивши, що він доглядав за ними
обома (а.с. 62-64, 68-70; а.с.177-179, 232-233 справи
№759/460/14-ц 2/579/113/14).

Рішенням Кролевецького районного суду
від 13 серпня 2014 року у справі за заявою
ОСОБА_4 про встановлення факту родинних
відносин встановлено, що його батько
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Реутинці
Кролевецькогго району, та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в
м. Кролевець, є рідними сином та дочкою
ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.
Реутинці Кролевецького району (а. с. 10,
112, 114; а.с.89-90, справа №579/1032/14-ц 2-0/579/40/14).

Заперечуючи проти позову, відповідач
ОСОБА_3 підтвердив, що спірний будинок
його покійний брат будував разом з
дружиною, станом на 2001 рік будинок був
недобудований і не зданий в
експлуатацію, в 2001 році він за згодою
брата і дружини вселився в їх будинок і
проживав в ньому, оскільки будинок
його батьків, в якому він проживав,
прийшов до непридатності. Він доглядав
в лікарні за хворим братом, після
смерті якого спадщину прийняла його
дружина ОСОБА_9, яка проживала і була
зареєстрована у спірному будинку з
своїм чоловіком на момент його смерті.
Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5
спадкоємцем стала її мати ОСОБА_8, яка
на момент смерті дочки перебувала в
спірному будинку, проте заяви до
нотаріальної контори не подавала,
проживала у дочки періодично (а.с.24-26).

Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року
при спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти (у тому числі усиновлені),
дружина і батьки (усиновителі)
померлого. До числа спадкоємців
першої черги належить також дитина
померлого, яка народилася після його
смерті.

Ст. 548 ЦК УРСР 1963 року передбачала, що
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженням.

Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління
або володіння спадковим майном; 2) якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства
виникає лише у випадку неприйняття
спадщини іншими спадкоємцями, можуть
заявити про свою згоду прийняти
спадщину протягом строку, що
залишився для прийняття спадщини.
Якщо строк, що залишився, менше трьох
місяців, він продовжується до трьох
місяців.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд прийшов до вірного висновку про
доведеність позову ОСОБА_4

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно встановлено, що після
смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5,
відкрилась спадщина на належне їй
майно, а саме: будинок по АДРЕСА_1, яке
вона як спадкоємець першої черги
фактично прийняла як спадщину після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 чоловіка
ОСОБА_10, і цей факт сторонами не
оспорюється.

Встановивши факт прийняття ОСОБА_8
спадщини після смерті дочки ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_5, суд обгрунтовано
визнав за позивачем право власності на
будинок по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом, оскільки після
смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на
вказане належне їй майно, на яке вона
також набула право власності на
підставі вищезазначених норм ЦК УРСР
1963 року.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що
будинок не мав власника на час смерті
брата та його дружини, померлі не
набули права власності на спірний
будинок на час своєї смерті, оскільки
будинок не був зареєстрований, а право
власності виникло у померлого брата
після його смерті, тобто після
реєстрації ним, відповідачем, спірного
будинку, не ґрунтуються на положеннях
закону.

Сторонами в справі не спростовується
та обставина, що брат відповідача
ОСОБА_10 в 1974 році отримав ділянку для
будівництва, зареєструвавши шлюб з
ОСОБА_9 в 1980 році, звів будинок, який був
побудований на час його смерті, а тому
вказана обставина не є предметом спору
в даній справі. Жодна з сторін не
заперечує, в тому числі і сам
відповідач, що будинок будував саме
його брат з дружиною.

Доводи відповідача про те, що баба
позивача ОСОБА_8 на момент смерті її
дочки ОСОБА_9 постійно не проживала в
спірному будинку, проживала там
періодично, спростовуються доказами в
справі, зокрема, показами свідків,
поясненнями його самого, даними при
розгляді інших справ, в яких він
посилався на те, що після смерті брата
30 травня 2001 році він доглядав за його
дружиною ОСОБА_9, яка померла в серпні
2001 року, та за її престарілою матір'ю
ОСОБА_8, яка тривалий час проживала
разом з дочкою ОСОБА_9 та її чоловіком,
проживала в цьому будинку ще два-три
роки після смерті дочки, після чого
онук ОСОБА_4 забрав її до себе в с.
Реутинці; про час її смерті йому не було
відомо (а.с.59, 68-69).

Пояснення позивача і третіх осіб про
проживання ОСОБА_8 з дочкою ОСОБА_9 в
спірному будинку на час її смерті і
після смерті дочки до 2004 року
підтверджується, крім пояснень
свідків, довідками голови вуличного
комітету, сільради, які спростовують
зміст довідки голови вуличного
комітету в іншій справі, на яку
посилається відповідач, про те, що
ОСОБА_8 проживала з дочкою періодично
(а.с. 80, 81, 93-95, 102-104, 147).

Докази в справі підтверджують доводи
позивача про те, що, хоча ОСОБА_8 і була
знову зареєстрована з 1999 року в
АДРЕСА_2, проте там не проживала,
оскільки в невеликому будинку за
вказаною адресою проживали його мати
ОСОБА_11 з чотирма дітьми, і бабу ОСОБА_8
забрала до себе в м. Кролевець тітка
ОСОБА_9 - сестра їх батька, яка не мала
дітей, проживала лише з чоловіком
ОСОБА_3

Померла ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.
Реутинці, куди її забрав позивач -
спадкоємець, який і на момент її смерті
проживав з нею.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_8 не
прийняла спадщину після дочки,
оскільки не зверталась до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, висновків суду не
спростовують, оскільки вона прийняла
спадщину відповідно до положень п. 1 ч. 1
ст. 549 ЦК УРСР 1963 року.

Рішення у вказаній частині не
суперечить роз'ясненням, на які
посилається відповідач, наданим в п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 травня 2013 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування», згідно яких,
якщо постійне проживання особи зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини не підтверджено відповідними
документами, у зв'язку з чим нотаріус
відмовив особі в оформленні спадщини,
спадкоємець має право звернутися в суд
із заявою про встановлення факту
постійного проживання зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини, а не про
встановлення факту прийняття спадщини,
оскільки в даному випадку іде спір про
встановлення факту прийняття спадщини
ОСОБА_8 після смерті дочки ОСОБА_9
відповідно до норм спадкового права ЦК
УРСР 1963 року, а не про застосування до
цієї частини спору ч. 3 ст. 1268 нині
діючого ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України,
який діяв на час відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6,
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи або день, з якого вона
оголошується померлою.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України, у
разі відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст.1266 ЦК України внуки,
правнуки спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Постійне проживання ОСОБА_8 в будинку,
належному ОСОБА_9, підтверджує, що вона
фактично вступила в управління та
володіння спадковим майном, що
доведено позивачем належними доказами
в справі, яким суд дав обгрунтовану
оцінку.

Посилання відповідача на те, що
судовими рішеннями в попередніх
справах не встановлювався факт
прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті
її дочки ОСОБА_9, оскільки це не
відображене в резолютивній частині
рішень, є безпідставними.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України,
рішення суду складається, в тому числі,
з мотивувальної частини і з
зазначенням, зокрема, встановлених
судом обставин і визначених відповідно
до них правовідносин.

Ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачає, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судові рішення, якими встановлено, що
ОСОБА_8 фактично прийняла спадщину
після смерті своєї дочки ОСОБА_9,
оскільки постійно проживала з померлою
на час її смерті в належному дочці
будинку і протягом встановленого
законом строку для прийняття спадщини
після її смерті, в цій частині
відповідач не оскаржив.

Отже, ОСОБА_8 фактично вступила в
управління та володіння спадковим
майном дочки, і є такою, що прийняла
спадщину відповідно до норм
спадкового права ЦК УРСР 1963 року, а
позивач є таким, що прийняв після неї
спадщину в зв'язку з постійним
проживанням з нею на момент її смерті
за часу дії нинішнього ЦК України, і
не відмовився від прийняття спадщини.

Доводи відповідача про те, що він
допомагав будувати спірний будинок,
доглядав за будинком після смерті
брата та його дружини в 2001 році,
витрачав кошти на його утримання, також
не спростовують висновків суду,
оскільки за доведеності вказаних
обставин в цій частині його право може
бути захищене іншим шляхом.

Обставини, на які посилається позивач,
були предметом дослідження суду першої
інстанції і отримали об'єктивну оцінку.
Відповідач не навів у апеляційній
скарзі фактів, які б підтвердили
необґрунтованість рішення суду,
свідчили б про наявність підстав для
задоволення скарги.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кролевецького районного суду
Сумської області від 01 жовтня 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -