Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
№ 22-ц/778/1119/14р.
Головуючий у 1 інстанції Наумова І.Й.
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.

суддів: Воробйової І.А.

Маловічко С.В.

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 15 січня 2014 року у
справі за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування збитків внаслідок
невиконання умов договору
купівлі-продажу та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи підприємця ОСОБА_3 про порушення
прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа підприємця ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, який в процесі розгляду
справи уточнила, до ОСОБА_4
відшкодування збитків внаслідок
невиконання умов договору
купівлі-продажу .

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначала, що 23 квітня 2013 року між
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 було укладено Договір
купівлі-продажу № 1-230413-2, згідно
розділів 1-2 Договору, продавець ОСОБА_3
зобов'язана передати у власність
покупця ОСОБА_4 товар - диван 78321 (Монако)
коричневого кольору (1 шт.), крісло 7832
(Монако) коричневого кольору (2 шт.).

У відповідності до п. 3.1 Договору
«Продавець» доставляє «Товар» на свій
склад протягом десяти робочих днів з
моменту внесення «Покупцем» авансу в
розмірі 100% в сумі 25728 гривень.

23 квітня 2013 року ОСОБА_4 в рахунок
оплати вартості товару сплачений аванс
в сумі 100 гривень, а 24 квітня 2013 р.
сплачений залишок вартості у сумі 25628
грн.

25 квітня 2013 року товар доставлений на
склад продавця, про що покупець ОСОБА_4,
згідно умов Договору, був сповіщений за
допомогою телефонного зв'язку. При
цьому, в ході телефонної розмови,
ОСОБА_4 відмовився прийняти товар, не
пояснюючи причин та зажадав повернення
раніш сплачених коштів у повному
розмірі у сумі 25728 грн. ОСОБА_4
категорично відмовився приймати товар,
відшкодовувати завдані ОСОБА_3 збитки
та наполіг на поверненні сплачених
коштів у повному обсязі.

30 квітня 2013 року позивач повернула
відповідачеві грошові кошти у сумі 25728
грн., що підтверджено розпискою.
Позивач зазначає, що в результаті
невиконання відповідачем ОСОБА_4
зобов'язань та умов за Договором, їй
завдані збитки у розмірі 6432 гривень,
які згідно відповідно до п. 6.5 Договору
являються штрафом у розмірі 25 % від
вартості товару (25 728 грн. * 25% = 6432 грн.).

На підставі викладеного, позивач
просив суд, стягнути з відповідача
грошові кошти у вигляді штрафу за
невиконання договірних зобов'язань у
розмірі 6431 грн. та судові витрати.

Не погоджуючись з зазначеним позовом
ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічною
позовною заявою до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи підприємця ОСОБА_3 про порушення
прав споживачів, в якому зазначав, що 24
квітня 2013 року, після сплати повної
суми за товар, від своїх знайомих
дізнався, що меблі, які він вирішив
купити, мають негативні відгуки від
покупців. Після розмірковувань, він
вирішив відмовитися від купівлі
товару, про що наступного дня - 25 квітня
2013 року, сповістив про це відповідача,
приїхавши до салону і попросив
повернути гроші. На це відповідач надав
згоду, однак гроші не повернув,
посилаючись на те, що такої суми зараз в
нього немає і пообіцяв подзвонити. Не
дочекавшись дзвінка, був вимушений
знову 27 квітня 2013 року подзвонити до
відповідача і знову отримав від нього
відмову повернути кошти з того самого
приводу.

30 квітня 2013 року він звернувся за
консультацією до Запорізького
Управління по захисту прав споживачів.
Після дзвінка з Управління до
відповідача, щодо його протиправних
дій, йому повернули всю суму грошей, яку
він сплатив за товар.

Оскільки на вимогу продавця йому
довелося шукати кошти для внесення
повної суми за товар, який ще не
надійшов на склад покупця, що не
передбачено п.4.4 Договору, а також
подачею до нього позову про
відшкодування збитків внаслідок
невиконання умов договору
купівлі-продажу, вважає, що
відповідачем завдано моральну шкоду у
зв'язку з тим, що він нервував та
витрачав час на пошук грошей.

Дії ОСОБА_3, пов'язані з подачею до нього
необґрунтованого і неочікуваного
позову (майже через пів року після
повернення коштів за Договором),
потребувало від нього значних зусиль
для відновлення колишніх життєвих
зв'язків, тому що він і його жінка
пережили нервовий стрес, що потяг за
собою безсоння і нервозність, пов'язані
з порушенням звичного способу життя;
був змушений витрачати свій час на
звертання за консультаціями до
фахівців з права, з приводу подачі до
нього позову, готувати зустрічний
позов, що змушувало його постійно
знаходиться у стані нервової напруги.

На підставі викладеного, позивач
просив суд, відмовити суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичної
особи підприємцю ОСОБА_3 про
відшкодування збитків внаслідок
невиконання умов договору
купівлі-продажу у розмірі 6 432,0 грн.;
визнати недійсними пункти 5.2.5., 6.1., 6.2.,
6.5. договору купівлі-продажу № 1-230413-2
від 23 квітня 2013 року, як несправедливі
та порушуючи права споживача, стягнути
з ОСОБА_3 на його користь заподіяну
моральну шкоду у сумі 2 000 грн.; стягнути
з ОСОБА_3 на його користь витрати на
одержання правової допомоги від
адвоката ОСОБА_7 у сумі 2 800 грн.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 15 січня 2014 року в
задоволенні позовних вимог суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи підприємця ОСОБА_3 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Стягнуто з суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну
шкоду в розмірі 1000 грн.

Стягнуто з суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката у розмірі 1920 грн.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_8 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги, а також стягнути з
відповідача судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Договором є домовленість сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків (ст.626 ЦК).

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до цивільного
законодавства.

За змістом ст.627 ЦК сторони є вільними в
укладенні договору та визначенні умов
договору, з урахуванням розумності та
справедливості.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або необхідні для
договорів даного виду (ст.638 ч.2 ЦК).

Згідно із положеннями статей 4, 10 та 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити вказаному
кодексу, іншим законам України, які
приймаються відповідно до Конституції
України та Цивільного кодексу України,
міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства.

За загальним правилом частини третьої
статті 215 Цивільного кодексу України
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Положення статті 18 Закону України "Про
захист прав споживачів" містять
перелік підстав для визнання
недійсними умов договорів, що
обмежують права споживача. Так,
вказаною нормою встановлено, що
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Перелік прикладів несправедливих умов
договору наведений у частині 3 статті 18
Закону України "Про захист прав
споживачів". Вказаний перелік не є
вичерпним.

Судом першої інстанції встановлено, що
23.04.2013 року між суб'єктом
підприємницької діяльності -фізичною
особою підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено Договір купівлі-продажу
№ 1-230413-2 (а.с.7).

Згідно розділів 1-2 Договору, продавець
ОСОБА_3 зобов'язана передати у
власність покупця ОСОБА_4 товар - диван
78321 (Монако) коричневого кольору (1 шт.),
крісло 7832 (Монако) коричневого кольору
(2 шт.).

У відповідності до п. 3.1 Договору
«Продавець» доставляє «Товар» на свій
склад протягом десяти робочих днів з
моменту внесення «Покупцем» авансу в
розмірі 100% в сумі 25728 гривень.

У відповідності до п. 3.2 Договору,
протягом 3 (трьох) робочих днів від дня
надходження «Товару» на власний склад
«Продавець» сповіщає про це «Покупця»
за допомогою телефонного зв'язку.

Згідно п. 5.2.2 Договору, «Покупець»
зобов'язаний оглянути «Товар» при
одержанні й прийняти його по
видатковій накладній або акту
прийому-передачі «Товару» (накладній,
товарному чеку або бланку замовлення).

Згідно п. 5.2.5 Договору, «Покупець»
зобов'язується відшкодувати
«Продавцеві» видатки, пов'язані з
виконанням ним дій по виконанню
договору (доставка на свій склад,
підготовка, комплектація, сортування),
у відпадку відмови «Покупця», до
передачі йому «Товару», від умов
«Договору», у розмірі 25% від вартості
товару.

Відповідно до пункту 6.1. Договору, за
невиконання та/або неналежне виконання
умов цього Договору винна Сторона несе
відповідальність в порядку,
визначеному чинним законодавством
України та цим Договором.

Відповідно до пункту 6.2. Договору, за
невиконання та/або неналежне виконання
умов цього Договору винна Сторона
зобов'язання відшкодувати іншій
стороні заподіяні таким невиконанням
та/або неналежним виконанням збитки.

Згідно п. 6.5 Договору, за відмову від
прийому товарів від «Продавця», коли це
не пов'язано з їхньою якістю,
комплектністю, станом упаковки чи
маркування, «Покупець» сплачує
продавцю штраф у розмірі 25% від
вартості товару.

Згідно прибуткового касового ордеру №
1-230413-2 від 23.04.2013 року, ФОП ОСОБА_3
прийняла від ОСОБА_4 100 грн. (а.с.8).

За прибутковим касовим ордером № 1-230413-2
від 24.04.2013 року, ФОП ОСОБА_3 прийняла від
ОСОБА_4 25628 грн. (а.с.9).

Судом встановлено та не заперечувалось
сторонами, що після звернення
відповідача до Запорізького
управління захисту прав споживачів,
ФОП ОСОБА_3 повернула ОСОБА_4 сплачені
кошти у розмірі 25728 грн., що
підтверджується розпискою від 30.04.2013
року (а.с.Ю).

Суд першої інстанції відмовляючи
ОСОБА_3 в задоволені позову, дійшов
правильного висновку що умови договору
щодо штрафних санкцій є
несправедливими та повернувши гроші
позивач відмовився від виконання
договору.

Проте, згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України
"Про захист прав споживачів", який
поширюється на спірні правовідносини,
передбачено право споживача на
відшкодування моральної шкоди лише у
випадках, коли така заподіяна
небезпечною для життя і здоров'я людей
продукцією.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону
України "Про захист прав споживачів" та
п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів"
при задоволенні вимог споживача суд
одночасно вирішує питання щодо
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

У відповідності до п. 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 "Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" спори про
відшкодування завданої фізичній чи
юридичній особі моральної шкоди
розглядаються, зокрема: коли право на
її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України або випливає з її положень; у
випадках, передбачених законодавством,
яке встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди; при
порушенні зобов'язань, які підпадають
під дію Закону України "Про захист прав
споживачів" чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
шкоди.

При частковому задоволенні позовних
вимог зустрічного позову ОСОБА_4про
відшкодування моральної шкоди, суд
взагалі не вмотивував свого висновку
про наявність правових підстав для
такого відшкодування та розміру
стягнення й не звернув уваги на
положення ст. ст. 4, 22 Закону України "Про
захист прав споживачів" (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) згідно яких споживачі
мають право на відшкодування моральної
шкоди, заподіяної небезпечною для
життя і здоров'я людей продукцією у
випадках, передбачених законодавством.

В обґрунтування вимог про
відшкодування моральної шкоди позивач
не наводив зазначених обставин, за
наявності яких виникає право на
відшкодування такої шкоди, і такі в
рішенні суду першої інстанції не
зазначені.

За цих обставин, судова колегія дійшла
висновку про скасування рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
моральної шкоди та ухвалення в цій
частині нового рішення про відмову у
стягненні моральної шкоди.

Інші доводи скарги, що вказують на
обставини справи, які були предметом
дослідження судом першої інстанції, та
про незгоду з висновками суду щодо
оцінки наданих доказів, не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, які являються безумовною
підставою для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст.307, 309,313,314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 15 січня 2014 року у цій
справі в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_4 до суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи підприємця ОСОБА_3 та стягнення
судових витрат скасувати й ухвалити
нове рішення, яким у задоволені позову
ОСОБА_4 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: