ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Семенченко Я.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які діють в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, -

встановив:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5
і ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

В своїх позовних вимогах просили
стягнути солідарно з відповідачів
завдану майнову шкоду по 5 000,00 грн. на
кожного з позивачів, стягнути
солідарно з відповідачів по 6 000,00 грн.
на кожного із позивачів доходів від
використання майна, що є у спільній
частковій власності - квартири АДРЕСА_1,
стягнути солідарно з відповідачів
відшкодування моральної шкоди в
розмірі: на користь ОСОБА_2 - 70 000,00 грн.;
на користь ОСОБА_4 - 30 000,00 грн.; на
користь ОСОБА_3 - 17 000,00 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
позовні вимоги підтримала та просила
їх задовольнити у повному обсязі.

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явились, повідомлені
належним чином, наддали заяви про
розгляд справи у їх відсутність (а.с.
121-124).

Представник відповідача ОСОБА_5, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в
судовому засіданні проти позову
заперечувала та просила у задоволені
позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_6, який
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_9
судовому засіданні проти позову
заперечувала. Пояснивши, що позовні
вимоги є безпідставні та надумані,
просила у задоволені позову відмовити.

Відповідно до ст. 213 Цивільного
процесуального кодексу України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Заслухавши пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що у
задоволені позову слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного
кодексу України, майнова шкода, завдана
майну або майновим правам фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. За
приписами цієї норми, майнова шкода
повинна бути завдана неправомірними
діями чи бездіяльністю такої особи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилдається як
на підставу своїх вимог і заперчень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Однак, позивачі в порушення вимог
ст.ст. 58-60 ЦПК України не наддали докази
на підтвердження наявності
неправомірних дій чи бездіяльності
відповідачів по відношенню до майнових
прав або майна позивачів, докази про
неправомірне отримання доходів від
спільного майна - квартири АДРЕСА_1 з
боку відповідачів.

Відповідно до приписів ст. 1167
Цивільного кодексу України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Як в самому позові, так і в поясненнях в
судовому засіданні позивачі не
обгрунтували вимоги щодо стягнення
моральної шкоди ні в аспекті заявлених
сум, ні в аспекті наявності винних дій
або винної бездіяльності відповідачів,
якими спричинено цю шкоду.

Судом встановлено, що в квартирі
АДРЕСА_1 проживає відповідачка ОСОБА_5
та її син ОСОБА_7.

Щодо обставин про оплату вартості
зазначеної квартири, на які
посилаються позивачі, то вони
спростовуються доказами, які містяться
в матеріалах справи, а саме рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
10 травня 2012 року, яким в задоволені
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2
про визнання права власності на 4/5
частини квартири, що є об'єктом права
спільної сумісної власності у
задоволені позову відмовлено (а.с. 143
-145).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Відповідно Свідоцтва про право
власності від 06 березня 2007 року,
виданого на підставі Наказу Головного
управління житлового забезпечення від
28 лютого 2007 року № 368-С/КІ, квартира
АДРЕСА_1 належить в рівних частинах
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7

Згідно п. 1 ст. 358 Цивільного кодексу
України, право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою.

Відповідно до п. 4 ст. 319 Цивільного
кодексу України, власність зобов'язує.
Як зазначено в ст. 322 Цивільного кодексу
України, власник несе тягар утримання
майна.

З огляду на ці норми, позивачі несуть
обов'язок оплачувати послуги по
утриманню будинку, прибудинкової
території, послуги по опаленню
загальної площі квартири тощо. При
цьому, такі обов'язки виникають у
власників в незалежності від
користування власністю, оскільки
забезпечують утримання квартири і
будинку в належному стані. Таким чином,
витрати на утримання власності не
являються матеріальною шкодою.

Та позивачі квартплату за спірну
квартиру не сплачують, даний факт
позивачем ОСОБА_3 в судовому засіданні
не заперечувався.

Посилання позивачів в позові на те, що
після вселення відповідачка ОСОБА_5
самовільно змінила замки і не пускає
позивачів до квартири не знайшли свого
підтвердження. Так, самі ж позивачі
заявляють, що в червні 2010 року ними було
зроблено ремонт в спірній квартирі, в
той час відповідачка ОСОБА_5 разом з
сином перебувала в Криму. Отже, вони
мали ключі і безперешкодно могли
потрапляти в спірну квартиру.

Відомості, які наводяться в позовній
заяві, щодо захаращення квартири,
перебування помешкання в неналежному
санітарному стані, тощо в судовому
засіданні не знайшли свого
підтвердження.

Так, відповідачка ОСОБА_5 є інвалідом
першої групи з 01.01.2005 року. Інвалідність
встановлена безстроково (а.с. 137). 20.12.2010
року Рішенням Подільської МСЕК
рекомендована робота на дому, що
підтверджується довідкою до акту
огляду МСЕК № 006750 (а.с. 137). ОСОБА_5
періодично проходить стаціонарне
лікування у зв'язку із хворобами,
пов'язаними з порушеннями функцій ходи,
самообслуговування, сиінального
кровообігу тощо, що підтверджується
виписками з історії хвороби: № 604 -
Міська клінічна лікарня № 18; № 767 -
Київської міської клінічної лікарні №
18; Сакського центрального клінічного
військового санаторію (а.с. 138-141).

Діагнози, які поставлені відповідачці
та її інвалідність свідчать про те, що
остання не тільки не могла завдавати
позивачам тілесних ушкоджень, але й
неспроможна спричиняти будь-які
пошкодження квартири, наведені у
позові.

Судом також встановлено, що відповідач
ОСОБА_6 взагалі не користується
приміщенням квартири, не проживає там,
оскільки розлучився з ОСОБА_5 та
проживає в іншому місці.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що відповідачі не мали ніякої
можливості перешкоджати позивачам
користуватись квартирою.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення позивача,
заперечення представників
відповідачів, оцінивши докази,
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивачів є не доведеними та
спростовуються доказами, які містяться
в матеріалах справи та підстави для
задоволення позову відсутні.

Окрім того, відповідно до ст. 79 ЦПК
України, судові витрати складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи. До витрат, пов'язаних
з розглядом справи, належать витрати на
правову допомогу. За нормами ст. 84 ЦПК
України, витрати пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги; граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно п. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати; якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволені
яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що між
відповідачем ОСОБА_6 та ОСОБА_9 укладено
Договір про надання правової допомоги
від 09 грудня 2013 року (а.с. 110-111).

Відповідно до ст. 56 ЦПК України, ухвалою
Дарницького районного суду м. Києва від
17 лютого 2014 року (протокольна) ОСОБА_9
допущено до участі у справі в якості
особи, яка надає правову допомогу (а.с.
215).

Згідно до п. 2.1. Договору про надання
правової допомоги, Адвокат
зобов'язаний застосувати всі,
передбачені законами України, заходи
до покладення сум судових витрат, що
підлягають оплаті за послуги адвоката,
на особу, яка порушила права Клієнта.

Виконуючи умови договору, відповідач
ОСОБА_6 сплатив за надання правової
допомоги 4 000,00 грн., що підтверджується
квитанціями (а.с. 223-226).

Мінімальні розміри заробітної плати: з
01.12.2013 р. по 31.12.2013 р. складає 1 218,00 грн. на
місяць; з 01.01.2014 р. по 30.06.2014 р. - 1218,00 грн. 40
% від мінімальної заробітної плати - 487,20
грн. 1 хвилина роботи становить 8,20 грн.

Відповідно до журналів судових
засідань (а.с. 215-217, 227), ОСОБА_9 приймала
участь в судових засіданнях 257 хвилин,
та витрати на правову допомогу
становлять 2 086,84 грн. (257 х 8,20).

Враховуючи, що ОСОБА_2 має другу групу
інвалідності, а отже судові витрати на
правову допомогу в розмірі 2 086,84 грн. на
користь ОСОБА_6 слід стягнути солідарно
з ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Виходячи з вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 651, 901, 907 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 79, 88,
212- 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які
діють в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_7 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
паспорт НОМЕР_2 виданий Шевченківським
РУ ГУ МВС України в м. Києві 27.01.1998 р.)
судові витрати на правову допомогу в
розмірі 2 086,84 (дві тисячі вісімдесят
шість) гривень 84 копійок.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: