Провадження № 2/344/443/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Ковалюк
І.П.

секретаря Гречун Т.Б..

за участі представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства "Банк "Київська Русь", ОСОБА_4
про визнання договору поруки
припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом до
відповідача про визнання договору
поруки №117-00-07-2/П-1 від 31 липня 2007року,
укладений між ОСОБА_3 та АТ "Банк
"Київська Русь".

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просить позов
задоволити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, просить в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази, надані сторонами на
підтвердження своїх вимог та
заперечень, об'єктивно та всебічно
з'ясувавши таким чином обставини
справи, суд приходить до висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31 липня 2007 року
між ОСОБА_4 та АТ «Банк «Київська Русь»,
було укладено Кредитний договір
№117-00-07-2 (додаток №5 до позовної заяви).

Згідно п.1.1. даного Договору банк
зобов'язується надати Позичальнику
кредитні кошти в іноземній валюті в
сумі 100 000,00 доларів США строком на 60
місяців з 31 липня 2007 року по 30 липня
2012року.

Пунктом 2.2 передбачено, що Позичальник
зобов'язаний повернути кредит
отриманий з цим договором та сплатити
відсотки за його користування шляхом
внесення готівки в касу Кредитодавця,
або безготівковим перерахуванням з
власного рахунку, відповідно до
графіку погашення кредиту, вказаного в
п.п. 1.2. цього договору, а остаточне
погашення кредиту здійснити не пізніше
31 липня 2012 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за Договором між ОСОБА_3. та
АТ «Банк «Київська Русь» було укладено
Договір поруки №117-00-07-2/П-1 від 31.07.2007
року (додаток №6 до позовної заяви).

Відповідно до п. 3.1. договору поруки, у
разі невиконання Боржником зобов'язань
за Кредитним договором у встановлені
ним строки, Поручитель зобов'язується
оплатити заборгованість Боржника не
пізніше 2 робочих днів з моменту
отримання вимоги Кредитора. До вимоги
Кредитора додається розрахунок суми
заборгованості із зазначенням терміну
оплати.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Як зазначено у п.24 Постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Аналогічна позиція з даного питання
була викладена Судовою палатою у
цивільних та господарських справах
Верховного Суду України у прийнятих
постановах від 18 липня 2012 року по
справі 6-78цс1 та по справі №6-33цс12 від 23
травня 2012 року, прийнятій останнім у
зв'язку із неоднаковим застосуванням
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права -
статей 251, 252 та частини четвертої
статті 559 ЦК України.

Так. у вказаній постанові судом
звертається увага на те, що згідно із
частиною четвертою статті 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (частина -
перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має настати
(частина друга статті 251 та частина
друга статті 252 ЦК України). Статтею 360-7
ЦПК України визначено, що рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

Так, пунктом 4.2 Договору поруки
№117-00-07-2/П-1 від 31.07.2007 р. передбачено, що
дія договору припиняється з моменту
погашення в повному обсязі Боржником
або Поручителем зобов'язань за
Кредитним договором.

Отже, як вбачається з підписаного
ОСОБА_3. 31 липня 2007 року Договору поруки
в ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова про
припинення поруки із моментом
погашення в повному обсязі Боржником
або Поручителем зобов'язань за
Кредитним договором не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки, оскільки це суперечить
вимогам ст. 252 ЦК України, тому в цьому
разі підлягають застосуванню норми
частини четвертої статті 559 ЦК України
про те, що порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Як уже зазначалося, у Кредитному
договорі строк виконання основного
зобов'язання чітко визначений - строк
остаточного погашення кредиту є 31
липня 2012 року (пункт 2.1.)

Разом з тим, як вбачається з наданих
банком розрахунків заборгованості
(додаток №7 до позовної заяви), строк
виконання основного зобов'язання
настав ще в квітня 2009 року, так як саме з
цього часу боржник ОСОБА_4 за якого
поручався ОСОБА_3., перестав виконувати
свої зобов'язання перед АТ «Банк
«Київська Русь».

За таких обставин у АТ «Банк «Київська
Русь» виникло право пред'явити вимогу
до поручителя ОСОБА_3. про виконання
порушеного зобов'язання боржника
ОСОБА_4 щодо повернення кредиту,
починаючи з 30 липня 2012 року, протягом
наступних 6 місяців.

Проте незважаючи на дане, та той факт,
що Боржник не виконав основного
зобов'язання покладеного на нього
умовами Кредитного договору ще в
квітня 2009 року, станом на даний час
ОСОБА_3. не отримував від Позивача
жодних вимог про повернення коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує із другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, відповідно до
ст.124 Конституції України, ст.6, 11, 546, 553,
559, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 60 88, 179,
212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства "Банк
"Київська Русь", ОСОБА_4 про визнання
договору поруки припиненим -
задоволити.

Визнати договір поруки №117-00-07-2/П-1 від 31
липня 2007року, укладений між ОСОБА_3. Та
АТ "Банк "Київська Русь".

Стягнути із Публічного акціонерного
товариства "Банк "Київськи Русь" на
користь ОСОБА_3 114,70 грн. сплаченого
судового збору) 107,30 грн сплаченого
судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя:
І.П. Ковалюк