справа № 462/6849/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
м. Львів

Залізничний районний
суду м. Львова в складі:

головуючої - судді Галайко Н.М.

при секретарі Фрейдун А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на
дії державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Франківського відділу ДВС Львівського
міського управління юстиції Шпунт
Роксоляни Богданівни

в с т а н о в и в:

Скаржник - ОСОБА_1 подала до суду скаргу
на дії державного виконавця, в якій
просить визнати неправомірною
бездіяльність державного виконавця
Франківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції Шпунт
Роксоляни Богданівни щодо не
направлення постанови про відкриття
виконавчого провадження № 44352181 від
11.08.2014 року боржнику ОСОБА_1
рекомендованим листом та зобов'язати
державного виконавця усунути вказані
порушення; скасувати постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 12.08.2014
року та постанову про відкриття
виконавчого провадження від 11.08.2014 року
у ВП № 44352181.

В обґрунтування скарги зазначає, що
на виконанні у Франкуівському ВДВС
ЛМУЮ знаходиться виконавчий лист №
462/6849/13-ц виданий 23.04.2014 року Залізничним
районним судом м. Львова про виконання
рішення Залізничного районного суду м.
Львова у справі № 462/6849/13-ц за позовом
ОСОБА_4 до скаржника про стягнення 11 859,93
грн. 12.08.2014 року постановою
Франківського ВДВС ЛМУЮ відкрито
виконавче провадження щодо боржника.
Проте, у виконавчому листі не зазначено
ідентифікаційний код стягувача
боржника ОСОБА_1. Крім цього у постанові
про арешт майна та оголошення заборони
про його відчуження зазначено, що
боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1»,
яка не належить до території
Франківського ВДВС ЛМУЮ. Крім цього,
надаючи строк для добровільного
виконання рішення суду державний
виконавець не дочекавшись його спливу
через день передчасно виніс постанову
про арешт майна боржника, вказавши, що
рішення суду добровільно не виконано.
Крім цього, в силу вимог ст. 20 ЗУ «Про
виконавче провадження» виконавчі дії
проводяться державним виконавцем за
місцем проживання, перебування, роботи
боржника або за місцезнаходженням його
майна.

На підставі наведеного скаржник
просить суд його скаргу задоволити.

У судовому засіданні скаржник не
з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про час ті місце слухання
справи.

Представник Франківського ВДВС ГУЮ у
Львівській області у судове засідання
не з'явився, однак подав до суду
письмові заперечення, в яких вказав, що
вважає скаргу необґрунтованою та
такою, що не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного. На виконанні у
Франківському ВДВС ЛМУЮ перебуває
зведене виконавче провадження ВП 36525926,
яке включає у себе 4 виконавчі
провадження про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_5 заборгованості на
загальну суму 586435,22 грн. у тому числі
виконавче провадження ВП 4435181 з
примусового виконання виконавчого
листа № 462/6849/13-ц виданого 23.04.2014 року
Залізничним районним судом м. Львова
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 11 859, 93 грн. По мірі надходження
виконавчих документів у зведеному
виконавчому провадженню виносяться
постанови про відкриття виконавчого
провадження. Твердження скаржника про
відсутність у постанові
ідентифікаційного коду не відповідає
дійсності. Крім цього, стягував не є
громадянином України, а тому для
здійснення виконавчих дій
ідентифікаційний номер стягувача не
потрібен. Зважаючи на те, що на
виконанні перебуває зведене виконавче
провадження державним виконавцем не
порушено вимог щодо провадження
виконавчих дій.

Суд, заслухавши пояснення представника
скаржника, вивчивши матеріали скарги,
вважає, що скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону
України "Про виконавче провадження",
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

У відповідності до ст. 11 ЗУ "Про
виконавче провадження" передбачено, що
державний виконавець повинен
здійснити заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України при
набранні рішенням законної сили, воно є
обов'язковим до виконання на всій
території України, а державна
виконавча служба, як єдиний орган
примусового виконання, зобов'язана
прийняти всі необхідні заходи для його
виконання.

Встановлено, що на виконанні в
Франківському ВДВС ЛМУЮ перебуває
зведене виконавче провадження ВП 36525926,
яке включає в себе 4 виконавчі
провадження по стягненню з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_4 заборгованості на
загальну суму 586435,22, у тому числі
виконавче провадження ВП 44352181 з
примусового виконання виконавчого
листа № 462/6849/13-ц виданого 23.04.2014 року
Залізничним районним судом м. Львова
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 11 859,93 грн.

Як вбачається із виконавчого листа №
462/6849/13-ц виданого 23.04.2014 року
Залізничним районним судом м. Львова в
ньому містяться ідентифікаційні
номери Боржника та стягувача, а тому
твердження скаржника про порушення
державним виконавцем ст. 18 ЗУ «Про
виконавче провадження» не знаходить
свого підтвердження.

Відповідно до п. 3.8.6. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень: «Якщо виконавче провадження
щодо одного й того самого боржника
виявлено в іншому органі ДВС в межах
регіону, начальник відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, звертається до
керівника органу ДВС вищого рівня щодо
прийняття рішення стосовно об'єднання
виконавчих проваджень у зведене чи
приєднання виконавчого документа до
зведеного та визначення органу ДВС,
який буде здійснювати виконання
зведеного виконавчого провадження».
Таким чином, виконання зведеного
виконавчого провадження повинно
здійснюватися лише одним відділом
Державної виконавчої служби.

Згідно ст.20 ЗУ «Про виконавче
провадження» виконавчі дії
проводяться за місцем проживання
боржник.

Суд критично оцінює покликання
скаржника на те, що виконавчі дії
проводяться із порушенням
підвідомчості, оскільки, як вбачається
із матеріалів справи місцем реєстрації
боржника є адреса - м. Львів, вул. Кн.
Ольги, 5а/30.

Згідно ч. 1 ст.31 ЗУ «Про виконавче
провадження» боржник вважається
повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Із поданого до суду реєстру вихідної
кореспонденції вбачається, що
державним виконавцем було скеровано
постанову про відкриття виконавчого
провадження на дві адреси боржника, в
тому числі на адресу вказану у
виконавчому документа: м. Львів, вул. Кн.
Святослава. 6/4а, а тому боржник
вважається таким, що повідомлений
належним чином про відкриття
виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про виконавче
провадження» у разі якщо в органі
державної виконавчої служби відкрито
кілька виконавчих проваджень про
стягнення коштів з одного боржника,
вони об'єднуються у зведене виконавче
провадження і на майно боржника
накладається арешт у межах загальної
суми стягнення, виконавчого збору і
можливих витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України
"Про виконавче провадження" звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Згідно ч. 1 ст.57 вказаного Закону арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення».

В силу вимог ч. 2 ст.25 даного Закону,
строк для добровільного виконання
виконавчого документа даної категорії
становить до семи днів.

Беручи до уваги те, що скаржник
зазначає, що про оскаржувану постанову
про відкриття виконавчого провадження
вона дізналась 14.10.2014 р., з нього час
пройшло уже більше 7 днів, однак станом
на даний час виконавчий документ
боржником не виконано, жодних дій
спрямованих на його виконання
боржником не вчинено.

Таким чином винесення державним
виконавче оскаржуваної постанови про
арешт майна боржника від 12.08.2014 р.
жодним чином не порушило та не може
порушувати права чи свободи скаржника,
оскільки, на час її винесення у відділі
перебувало зведене виконавче
провадження по якому уже було
накладено арешти та боржником не
виконано виконавчий документ, а тому
наявні усі підстави для накладення
арешту на його майно.

Згідно ч.2 ст.387 ЦПК України: «Якщо
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги».

Таким чином, суд приходить до висновку,
що заявлена скарга не є підставною та
не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 67, 292-295, 383-387 ЦПК
України, ст.ст., 6, 11, 12, 20, 32, 52, 82 Закону
України "Про виконавче провадження",
суд -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Франківського відділу ДВС Львівського
міського управління юстиції Шпунт
Роксоляни Богданівни - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
(підпис)

З оригіналом згідно

Суддя
Галайко Н.М.