АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4000/2014
Головуючий у 1 - й інстанції:
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Семенюк Т.А.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду міста Києва від 28.01.2014
року в цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Енергобанк» до ОСОБА_3, третя особа:
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л
а:

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 28.01.2014 року позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Енергобанк» до ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Енергобанк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 1 116 021,03
грн. та судові витрати в розмірі 3441 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
відповідач ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Печерського районного суду
міста Києва від 28.01.2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
про стягнення з нього заборгованості
за кредитним договором .

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
судом першої інстанції було неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи. Вказує на те, що в
матеріалах справи відсутній належний
розрахунок суми заборгованості за
кредитним договором. З наданої
позивачем виписки по особовому рахунку
ОСОБА_5 не можливо об'єктивно
встановити рух грошових коштів по
рахунку. Крім того, дана виписка не
завірена печаткою банку, а тому не є
офіційним документом, який підтверджує
розрахунок платежів. Суд 1-ї інстанції
не звернув уваги на даний факт і не
витребував у позивача первинних
платіжних документів для перевірки
розрахунку боргу, чим порушив принцип
повного та всебічного вивчення
доказів. За наведених обставин вважає,
що оскільки в матеріалах справи
відсутні докази щодо розміру
заборгованості за кредитним договором,
то і позовні вимоги про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 1 116 021,03 грн. є недоведеними.

В судовому засіданні представник
позивача Публічного акціонерного
товариства «Енергобанк» Корабецька
МаріяОлександрівна проти доводів
апеляційної скарги заперечувала,
посилаючись на те, що вони є
безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась,
про день та час слухання справи судом
повідомлені у встановленому законом
порядку. 19 березня 2014 року на адресу
Апеляційного суду міста Києва від
ОСОБА_3 надійшла телеграма, в якій він
просив відкласти розгляд справи на
іншу дату у зв'язку з його хворобою,
проте доказів на підтвердження
вказаної обставини апелянтом суду не
надано, а тому підстав вважати причину
неявки відповідача в судове засідання
поважною немає і колегія судів вважає
можливим слухати справу за його
відсутності.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась,
про день та час слухання справи судом
повідомлена у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомила, а тому, колегія судів
вважає можливим слухати справу за її
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова,
установа зобов'язується надати грошові
кошти /кредит/ позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 15 квітня 2008 року
між Акціонерним банком «Енергобанк» та
ОСОБА_5 було укладено договір про
іпотечний кредит №15-Д, відповідно до
умов якого, банк зобов'язується надати
позичальнику грошові кошти в сумі 700 000
грн., а позичальник зобов'язується
прийняти, належним чином використати і
повернути банку кредит в сумі 700 000 грн.,
а також сплатити відсотки за
користування кредитом в розмірі 14%
річних. Кредит надається строком
погашення не пізніше 05 квітня 2038 року.

Пунктом 3.1 даного договору встановлено,
що виконання позичальником зобов'язань
за цим договором забезпечується
іпотекою нерухомого майна житлового
призначення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, договором поруки з ОСОБА_7 та
договором поруки з ОСОБА_8.

Правонаступником Акціонерного банку
«Енергобанк» є Публічне акціонерне
товариство «Енергобанк».

01.02.2013 року між Публічним акціонерним
товариством «Енергобанк» та ОСОБА_5
було укладено додаткову угоду №1 до
договору про іпотечний кредит №15-Д від
15 квітня 2008 року, якою встановлено, що
виконання позичальником зобов'язань за
договором про іпотечний кредит №15-Д
від 15 квітня 2008 року забезпечується
іпотекою нерухомого майна житлового
призначення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, договором поруки з ОСОБА_7,
договором поруки з ОСОБА_8, договором
поруки з ОСОБА_3.

Цього ж дня, 01.02.2013 року між Публічним
акціонерним товариством «Енергобанк»
та ОСОБА_3 було укладено договір поруки
№15-Д/3, відповідно до умов якого,
останній зобов'язується відповідати
перед банком по зобов'язанням ОСОБА_5,
що випливають з договору про іпотечний
кредит №15-Д від 15 квітня 2008 року.
Поручитель відповідає перед банком
всім своїм майном та грошовими коштами
як солідарний боржник.

05.04.2013 року Публічним акціонерним
товариством «Енергобанк» на адресу
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було надіслано
повідомлення-вимогу про повернення
повної суми заборгованості за
договором про іпотечний кредит №15-Д
від 15 квітня 2008 року.

ОСОБА_5 свої обов'язки за договором не
виконує, що призвело до виникнення
заборгованості, а тому позивач
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
як поручителя, про дострокове
стягнення заборгованості по договору в
судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Енергобанк» заборгованість за
кредитним договором на загальну суму 1
116 021,03 грн., суд 1-ї інстанції посилався
на те, що з досліджених судом доказів
достовірно встановлено, що відповідач,
як поручитель, свої зобов'язання за
договором про іпотечний кредит №15-Д
від 15 квітня 2008 рокуне виконує, а тому
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
на в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 2.4 договору про іпотечний
кредит №15-Д від 15 квітня 2008 року
встановлено, що позичальник
зобов'язується щомісячно до 05 числа
кожного місяця, починаючи з наступного
після укладення даного договору,
здійснювати погашення кредиту рівними
частинами в сумі не менше 1944,44 грн. та
сплачувати відсотки нараховані
кредитором на залишок заборгованості
за кредитом, відповідно до графіку
погашення кредиту шляхом внесення
готівки до каси кредитора або шляхом
безготівкових перерахувань. Останню
оплату чергового платежу здійснити не
пізніше 05 квітня 2038 року.

Відповідно до п.2.5 даного договору
нарахування відсотків починається з
дати списання коштів із позичкового
рахунку, до дати повного погашення
кредиту. Відсотки нараховуються на
фактичний залишок заборгованості,
виходячи з фактичної кількості днів у
місяці й фактичної кількості днів у
році. Відсотки нараховуються щомісяця,
за період з першої дати поточного
періоду сплати по останню дату
поточного періоду сплати включно.

Проте, ОСОБА_5 свої обов'язки за
кредитним договором про іпотечний
кредит №15-Д від 15 квітня 2008 року
належним чином не виконувала, що
призвело до виникнення заборгованості.

Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, в
разі невиконання зобов'язання боржник
і поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Поручитель відповідає в тому ж обсязі,
як і боржник, зокрема, відповідає за
сплату основного боргу і процентів, за
відшкодування збитків, за сплату
неустойки, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Станом на 06.12.2013 року заборгованість за
договором про іпотечний кредит №15-Д
від 15 квітня 2008 року складає: за
кредитом - 680 555,60 грн.; за відсотками - 349
647,65 грн.; пеня за прострочення сплати
чергового платежу - 25 397,39 грн., пеня за
період з 02.02.2012 р. по 01.02.2013 р. - 60 420,39 грн.

Згідно ст.543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Оскільки факт не виконання ОСОБА_5
взятих на себе зобов'язань по договору
про іпотечний кредит №15-Д від 15 квітня
2008 року достовірно встановлений, то суд
першої інстанції обґрунтовано стягнув
з відповідача, як поручителя, на
користь позивача заборгованість на
загальну суму 1 116 021,03 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
розрахунки заборгованості є неповними
та не відповідають умовам кредитного
договору та додаткам до нього, колегія
суддів вважає необґрунтованими, з
огляду на таке.

У силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Розпорядившись своїми правами на
власний розсуд, відповідач не надав ні
суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної
інстанції жодного доказу на
підтвердження неправильності наданого
банком розрахунку заборгованості, або
ж власного розрахунку з його
обґрунтуванням, зазначивши лише, що
наданий розрахунок є неправильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд 1-ї інстанції не витребував у
позивача первинних платіжних
документів для перевірки розрахунку
боргу, чим порушив принцип повного та
всебічного вивчення доказів, колегія
суддів вважає безпідставними, з огляду
на таке.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

З систематичного аналізу даної норми
процесуального закону, а також поняття
принципів диспозитивності та
змагальності процесу вбачається, що
суд не зобов'язаний за своєю
ініціативою вживати всіх передбачених
законом заходів для «всебічного,
повного та об'єктивного з'ясування
обставин справи», а виходячи з
конституційних засад змагальності має
створити необхідні умови для такого
дослідження. Обов'язок доказування
фактичних обставин, що мають значення
для справи, повною мірою покладається
на сторони та інших осіб, які беруть
участь у справі, а суд лише може за їх
клопотанням сприяти у витребуванні
доказів у разі виникнення при їх
поданні певних труднощів.

З матеріалів справи не вбачається, що
під час розгляду справи в суді 1-ї
інстанції відповідачем заявлялось
клопотання про витребування доказів
та/або клопотання про забезпечення
доказів шляхом витребування у позивача
первинних платіжних документів для
перевірки розрахунку боргу.

Доводи апеляційної скарги апелянта про
те, що висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи та вимогам
закону, колегія суддів вважає
безпідставними, так як суд повно та
об'єктивно встановив дійсні обставини
справи, дослідив надані сторонами
докази, дав їм правильну правову оцінку
та ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального
права, а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3
відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Печерського районного суду
міста Києва від 28.01.2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: