АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Головачова Я.В.

при секретарі: Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21.12.2011 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_2, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Тетяна Герасимівна, Національний банк України про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ Надра», треті особи - ОСОБА_2, приватний нотаріус ОМНО Скопелідіс Т.Г. та НБУ про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що 12.02.2007 між ним та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, було укладено кредитний договір № 05/02/2007/840-К/62, відповідно до умов якого відповідач надав йому кредит в розмірі 94500 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 12,49 % річних на строк 360 місяців.

В забезпечення виконання зобов'язань позивача за кредитним договором, 12.02.2007 між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено договір поруки № 05/02/2007/840-П/62.

Також в забезпечення виконання зобов'язань позивача за кредитним договором, 12.02.2007 між ним та відповідачем було укладено договір іпотеки за умовами якого він передав відповідачу в іпотеку трьохкімнатну квартиру № 39 в будинку № 305, по Миколаївській дорозі у м. Одеса.

Справа 2-3402/11
№ апеляційного провадження:22-ц-796/10826/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Сеніна В.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Уточнивши в подальшому позов та посилаючись на те, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства, оскільки кредит було видано в іноземній валюті без наявності на те індивідуальної ліцензії, а умови кредитного договору є несправедливими, оскільки курс іноземної валюти підвищився, а отже значно зросла і сума боргу, а також на те, що договір іпотеки було укладено з порушенням його прав, прав його дружини - ОСОБА_2 та їх малолітніх дітей, які мають право користування зазначеною вище квартирою, а при його укладанні йому не було надано необхідної, доступної та достовірної інформації щодо виконання його умов та передбачуваних наслідків, просить визнати недійсними кредитний договір, договір поруки, як похідний від кредитного, договір іпотеки, припинити взаємні права та обов'язки сторін за іпотечним договором, а також зобов'язати органи нотаріату зняти заборону відчуження об'єктів нерухомого майна, яка накладена приватним нотаріусом ОМНО Скопелідіс Т.Г. 12.02.2007 за реєстровим № 22 у зв'язку із посвідченням іпотечного договору, зобов'язати органи нотаріату внести до єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відомості про

зняття заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна шляхом вилучення запису № 211, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 12.02.2007 за № 1909404 та зобов'язати органи нотаріату виключити запис з реєстру іпотек № 4482196 з контрольною сумою БА 456035Е про обтяження нерухомого майна іпотекою.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21.12.2011 позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_2, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Тетяна Герасимівна, Національний банк України про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними та зобов'язання вчинити дії - задоволено частково.

Визнано недійсним іпотечний договір від 12.02.2007, укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», в особі заступника директора Дирекції по управлінню ефективністю рітейлу по роботі з фізичними особами філії ВАТ КБ «Надра» Одеське РУ ОСОБА_6, та ОСОБА_1.

Припинено взаємні права та обов'язки сторін - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 за іпотечним договором від 12.02. 2007, укладеного між ними.

Зобов'язано органи нотаріату зняти заборону відчуження об'єктів нерухомого майна, яка накладена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Тетяною Герасимівною 12.02.2007 за реєстровим № 22 в'язку із посвідченням іпотечного договору від 12.02.2007 (реєстровий 214).

Зобов'язано органи нотаріату внести до єдиного реєстру заборон відчуження рухомого майна відомості про зняття заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна шляхом вилучення запису № 211, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 12.02.2007 за № 1909404.

Зобов'язано органи нотаріату виключити запис з реєстру іпотек № 4482196 з контрольною сумою БА 456035Е про обтяження нерухомого майна іпотекою.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в дохід держави 8 грн. 50 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, представником відповідача подано апеляційну скаргу зазначивши, що судом першої інстанції при ухваленні рішення застосовано закон, який не поширюється на правовідносини, які виникли між Банком та ОСОБА_1. Крім того, апелянт вважає, що посилання суду на ті обставини, що ОСОБА_1 не мав права укладати договір іпотеки без органу опіки та піклування є безпідставними, оскільки договір не зачіпає прав та інтересів дітей, а тому є таким, що укладений відповідно до вимог чинного законодавства і підстав для визнання його недійсним немає.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Представник ПАТ «АКБ «Надра» підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених ній, вважає рішення суду першої інстанції незаконним, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями /а.с.234-238/. Причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

В силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідачем наводяться доводи, які зводяться до непогодження з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору, відповідно в іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а отже перегляду не підлягає, так як виходить за межі доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним іпотечного договору, суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні договору іпотеки було порушено вимоги ч. 6 ст. 203 ЦК України, а саме: правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Тобто, ОСОБА_1, будучи батьком двох, на той час, малолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.114), та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.115), що проживали разом з ним, уклав договір іпотеки, який суперечить житловим правам та інтересам малолітніх дітей. Договір було укладено без згоди органу опіки та піклування.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати зобов`язання.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Отже, одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням.

Враховуючи ці положення, суд повинен виходити із того, чи мала дитина право власності чи право користування на предмет іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Судом встановлено, що 12.02.2007 між ОСОБА_1 та АТ «КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, був укладений кредитний договір № 05/02/2007/840-К/62, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 94500 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 12,49% річних на строк 360 місяців. Цільове використання кредиту визначено - придбання нерухомого майна - квартири № 39, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, б. 305 (а.с.18-21).

12.02.2007 ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу набув право власності на квартиру № 39 в буд. № 305 по Миколаївській дорозі в м. Одеса (а.с.24-25,16).

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 12.02.2007 між ОСОБА_1 та АТ «КБ «Надра» було укладено та нотаріально посвідчений іпотечний договір за умовами якого ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов'язань, що витікають з кредитного договору, передав в іпотеку банку квартиру № 39 в буд. № 305 по Миколаївській дорозі в м. Одеса (а.с.12-15).

З наведеного вбачається, що договір іпотеки був укладений одночасно з кредитним договором та договором купівлі-продажу квартири, що передбачено ст. 18 Закону України «Про іпотеку». Тому у вищенаведеній квартирі на момент укладання договору іпотеки не були зареєстровані позивач та члени його родини.

Виходячи з положень ст. 173 СК України батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками. При вирішенні спору між батьками та малолітніми, неповнолітніми дітьми, які спільно проживають, щодо належності їм майна вважається, що воно є власністю батьків, якщо інше не встановлено судом.

А отже факт придбання позивачем майна не свідчить про наявність майнових прав на нього його малолітніх дітей. Тому посилання позивача на те, що при укладанні даного договору малолітні діти перебували на його утриманні, не може бути підставою для визнання договору недійсним.

В матеріалах справи відсутні дані і про реєстрацію дітей позивача в спірній квартирі на час розгляду справи, натомість міститься довідка про фактичне місце проживання позивача в гуртожитку № 19 за адресою м. Київ, вул. Васильківська, 94 (а.с.23).

Таким чином, на момент укладання спірного договору, квартира була передана у власність позивача, а його малолітні діти за даною адресою в установленому законом порядку, на час укладення договору, зареєстровані не були, майнових прав, в тому числі і права користування не мали.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, зокрема, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації.

Враховуючи відсутність у дітей права власності та/або права користування квартирою, що є предметом іпотеки, згода органу опіки та піклування на вчинення оспорюваного правочину не передбачається.

Посилання суду першої інстанції на те, що даним договором порушуються права дітей на користування майном, так як вони проживають у квартирі, не може бути підставою для визнання договору недійсним, так як такі підстави не передбачені діючими нормами матеріального права, а позивачем не надано належних доказів проживання малолітніх дітей у спірній квартирі на момент укладення договору.

За наведених обставини, колегія суддів вважає, що законних підстав для висновку про наявність порушення вимог чинного законодавства при вчинення оспорюваного правочину не має, а отже судом допущено порушення норм матеріального права, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині визнання іпотечного договору недійсним з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Оскільки відсутні підстави для визнання недійсним іпотечного договору, то і вимоги про припинення взаємних прав та обов'язків сторін іпотечного договору та зобов'язання органів нотаріату вчинити певні дії, які є похідними задоволенню не підлягають.

Також слід погодитись з доводами апеляційної скарги щодо невірного застосування положень Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні кредити», оскільки вказаний Закон має вкрай вузьку сферу застосування. Тому він не може застосовуватись до відносин щодо надання кредиту, забезпеченого іпотекою, якщо ці відносини не передбачають перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами та застосування механізму управління майном.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 цього Кодексу порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21.12.2011 - скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_2, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс ТетянаГерасимівна, Національний банк України про визнання договору іпотеки недійсним та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: