АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2589/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Тананайська Ю. А. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця»

на рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 13 січня
2014 року

у цивільній справі за позовом
прокурора м. Марганеця в інтересах
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Придніпровська залізниця», ОСОБА_3,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова група «ТАС» про
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 Прокурор м. Марганця, в
інтересах ОСОБА_2, звернувся до
Марганецького міського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця», ОСОБА_3,
Страхової групи «ТАС» про стягнення
моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що в результаті
аварії, що сталася 12 жовтня 2010 року на
залізничному переїзді в с. Городище, в
районі м. Марганець загинула його
дружина ОСОБА_4, внаслідок чого йому
завдано моральну шкоду. Просить суд
стягнути солідарно з ДП
«Придніпровська залізниця», ОСОБА_3
моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень,
оскільки вони є власниками джерел
підвищеної небезпеки, внаслідок
взаємодії яких йому завдано шкоду, а зі
Страхової групи «ТАС» - 2550 гривень,
оскільки страхова компанія зобов'язана
нести відповідальність в силу вимог
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів». Від сплати
судового збору звільнений згідно
чинного законодавства.

Рішенням Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 13
січня 2014 року позов було задоволено
частково.

Стягнуто з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
група «ТАС» на ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 2550
гривень.

Стягнуто з Державного підприємства
«Придніпровська залізниця», ОСОБА_3,
солідарно, на користь ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 97450
гривень.

Стягнуто з Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця», ОСОБА_3, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
група «ТАС» судовий збір на користь
держави у розмірі 81 гривня 20 коп. з
кожного.

В апеляційній скарзі ДП
«Придніпровська залізниця» просить
рішення суду скасувати в частині
задоволених позовних вимог до ДП
«Придніпровська залізниця» та
постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
в цій частині, оскільки рішення суду
першої інстанції ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 12
жовтня 2010 року на залізничному
переїзді перегону 115 км + 566 м.
Нікополь-Марганець Криворізької
дирекції залізничних перевезень
Придніпровської залізниці, в районі м.
Марганець, с. Городище сталася ДТП, що
підтверджується Актом розслідування
причин та обставин
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 12 жовтня 2010 року на
залізничному переїзді 115 км+566 м
перегону Нікополь-Марганець
Криворізької дирекції залізничних
перевезень Придніпровської залізниці
від 12-13 жовтня 2010 року, відповідно до
якого, в результаті зіткнення, загинуло
45 осіб та 8 осіб травмовано.

В результаті аварії, що сталася на
залізничному переїзді в с. Городище, в
районі м. Марганець загинула дружина
позивача - ОСОБА_4, що підтверджується
копією свідоцтва про одруження та
копією свідоцтва про смерть (ар.с.7-8).

Відповідно до Акту розслідування
причин та обставин
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 12 жовтня 2010 року на
залізничному переїзді 115 км+566 м
перегону Нікополь-Марганець
Криворізької дирекції залізничних
перевезень Придніпровської залізниці
від 12-13 жовтня 2010 року, автобус БАЗ-А079
«Еталон», реєстраційний номер НОМЕР_1,
належить ОСОБА_5, тимчасовий
реєстраційний талон НОМЕР_2, виданий 28
квітня 2010 року Нікопольським ВРАР УДАІ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області на ім*я ОСОБА_3 ліцензія на
перевезення НОМЕР_3, дійсна до 29.11.2014
року, видана на фізичну особу ОСОБА_3,
який мешкає за адресою АДРЕСА_1.
Автобус здійснював рейс за маршрутом
«Б» у місті Марганець.

Електровоз ВЛ-8 №1583 приписаний до
Криворізького локомотивного депо
Придніпровської залізниці.
Побудований 10.01.1967 року на Тбіліському
електровозобудівному заводі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК
України, джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із частиною 2 статті і 1188 ЦК
України, якщо внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки було
завдано шкоди іншим особам, особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Відповідно до частини 1 статті 1190 ЦК
України, особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим.

Крім того, пунктом 8 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» судам
роз'яснено, що особи, які спільно
завдали шкоди, тобто завдали
неподільної шкоди взаємопов'язаними,
сукупними діями, або діями з єдністю
наміру, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілими
(статті 543, 1190 ЦК). У такому самому
порядку відповідають особи, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.
Спір про відшкодування шкоди, завданої
при цьому самим джерелам підвищеної
небезпеки кожним із їх володільців
перед іншим із них, вирішується за
правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода,
завдана одному з володільців із вини
іншого, відшкодовується винним; не
відшкодовується шкода, завдана
володільцю лише з його вини; за
наявності вини всіх володільців розмір
відшкодування визначається судом у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення
(тобто залежно від ступеня вини
кожного); у разі відсутності вини
володільців у взаємному завданні шкоди
жоден із них не має права на
відшкодування.

Суди мають розрізняти випадки, коли
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки шкоди завдано
самим володільцям цих джерел, від
випадків, коли шкоди завдано іншим
особам (наприклад пасажирам,
пішоходам). У цьому випадку особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої вини
(частина 2 ст. 1188 ЦК). При цьому
солідарний боржник, який відшкодував
спільно завдану шкоду, має право
вимагати з кожного з інших завдавачів
шкоди частку виплаченого потерпілому
відшкодування. Оскільки боржник, який
виконав солідарне зобов*язання, має
право зворотної вимоги, тобто стає
кредитором за регресним зобов'язанням
до інших боржників, розподіл
відповідальності солідарних боржників
один перед одним (визначення часток) за
регресним зобов*язанням здійснюється
на загальних підставах за правилами
статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що
відповідає ступеню вини кожного з
боржників.

Отже, оскільки внаслідок зіткнення
двох транспортних засобів - джерел
підвищеної небезпеки (автобуса та
поїзда) загинула дружина позивача, яка
була пасажиром автобуса, то володільці
цих джерел підвищеної небезпеки несуть
солідарну відповідальність перед
позивачем.

Виходячи із встановлених фактів, суд
першої інстанції, керуючись ст.ст. 1167,
1187, 1188, 1190 ЦК України, з урахуванням
вимог розумності та справедливості,
обґрунтовано частково задовольнив
позовні вимоги позивача та стягнув у
солідарному порядку з Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 100000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
між діями водія автобусу БАЗ-А079 ОСОБА_6
(володільцем якого є ОСОБА_3) та
локомотивної бригади, яка керувала
електровозом ВЛ-8 № 1583 відсутні сукупні
дії у заподіянні шкоди, що виключає
солідарне зобов'язання щодо
відшкодування шкоди, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки зводяться
тільки до особистого тлумачення
апелянтом норм права, без
обґрунтування незаконності рішення
суду щодо встановлених ним обставин у
справі.

Також, необґрунтованим є посилання в
апеляційній скарзі на відсутність
підстав для відшкодування позивачу
моральної шкоди, оскільки про
спричинення їй такої шкоди свідчить
сам факт смерті його дружини в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, через що він зазнав душевних
переживань. Щодо розміру моральної
шкоди, то вона визначена судом з
врахуванням вимог розумності та
справедливості.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ДП «Придніпровська залізниця» про те,
що суд не дав оцінки наданих ними
доказів не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки, вони зводяться до
переоцінки доказів та незгоди з
висновками суду по їх оцінці, та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Інші доводи скарги не є суттєвими і не
дають підстав для скасування чи зміни
рішення суду.

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, апеляційний суд вважає, що згідно
ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» - відхилити.

Рішення Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 13
січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді