Справа № 0503/8925/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2014

14 березня 2014 року
Артемівський міськрайонный суд
Донецької області

у складі: головуючого судді
Харченко О.П.,

при секретарі
Карабута Ю.В.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Артемівську цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя,
визначення розміру часток та поділ
спільного майна подружжя -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 26.12.2011 р.
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, визначення розміру
часток та поділ спільного майна
подружжя, в якій просила суд
постановити рішення, яким визнати
спільною сумісною власністю
колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3
наступне майно: транспортний засіб Toyota
Avensis 2007 SD TECHNICAL 1,8 MT (C2) 1G3, який був
придбаний згідно договору
купівлі-продажу від 31.12.2007 року № 3592 -
вартістю 150 000, 00 грн.; гараж АДРЕСА_1;
житловий будинок АДРЕСА_2 та визначити
рівними частки у їх спільній сумісній
власності, розділити між колишнім
подружжям позивачкою та відповідачем,
виділивши: ОСОБА_3 наступне майно:
транспортний засіб Toyota Avensis 2007 SD TECHNICAL 1,8
MT (C2) 1G3, який був придбаний згідно
договору купівлі-продажу від 31.12.2007
року № 3592 - вартістю 150 000, 00 грн.; гараж
АДРЕСА_1 вартістю 1 500,00 доларів США за
курсом (11 941,65 грн.), а ОСОБА_1 житловий
будинок АДРЕСА_2.

28.01.2013 року від представника
позивача надійшла уточнена позовна
заява, в якій вона просила визнати
спільною сумісною власністю
колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3
наступне майно: транспортний засіб Toyota
Avensis 2007 SD TECHNICAL 1,8 MT (C2) 1G3, який був
придбаний згідно договору
купівлі-продажу від 31.12.2007 року № 3592 -
вартістю 150 000, 00 грн., житловий будинок
АДРЕСА_2 з господарськими спорудами
вартістю 406 839,00 грн.. гараж вартістю 69
406,00 грн., усього у розмірі 476 245,00 грн.,
гараж АДРЕСА_1 вартістю 12 000,00 грн. та
визначити частки у їх спільній
сумісній власності, розділити між
колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3
житловий будинок з господарськими
спорудами та гараж, які знаходяться по
АДРЕСА_2, виділивши ОСОБА_1 і ОСОБА_3 по ?
частині цієї нерухомості, транспортний
засіб Toyota Avensis 2007 SD TECHNICAL 1,8 MT (C2) 1G3, який
був придбаний згідно договору
купівлі-продажу від 31.12.2007 року № 3592 -
вартістю 150 000, 00 грн. залишити
відповідачу ОСОБА_3, гараж АДРЕСА_1
вартістю 12 000,00 грн. залишити позивачці
ОСОБА_1

У судовому засіданні позивачка
заявлені уточнені вимоги підтримала за
вказаними у позові мотивами та суду
пояснила, що бажає щоб гараж у
гаражному кооперативі «Лісний», яким
вона наразі користується був залишений
їй на праві власності , а відповідачеві
суд залишив автомобіль Тойота ,кредит
за який сплачує відповідач та яким
користується відповідач без сплати
компенсацій. Що стосується житлового
будинку ,то позивачка наполягала,щоб
будинок був поділений між сторонами по
? частині .

Представник позивача заявлені вимоги
підтримала та суду пояснила, що як їй
повідомила позивачка, відповідач зняв
обладнання по опаленню у спірному
будинку ,який фактично був добудований
і тому будинок тепер значиться як
незавершений будівництвом.

Відповідач спочатку позов не визнавав ,
потім позов визнав частково
,погодившись на те,щоб спірний
автомобіль був залишений у його
власності,а відповідачці був виділений
гараж у гаражному кооперативі «Лісний»
без сплати компенсацій,про що надав
суду заяву. Він суду пояснив, що
позивачка без його відома оформила на
себе право власності на спірний
житловий будинок, а тепер ще й на
земельну ділянку під домоволодінням.

Представник відповідача підтримала
його доводи.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників та експерта, вивчивши
матеріали даної справи та цивільної
справи № 2-15243-2010 суд вважає ,що заявлені
вимоги підлягають частковому
задоволенню .

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи
та заперечення, експерта , дослідивши
матеріали даної справи та цивільної
справи № 2-15243-2010 у їх сукупності,
всебічно та повно з»ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об»єктивно оцінивши докази, які мають
істотне значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про те, що позов підлягає
частковому задоволенню із наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони є
колишнім подружжям. В шлюбі перебували
з 04 квітня 2000 року (т.1 а.с.10), який згідно
свідоцтва про розірвання шлюбу був
розірваний 13 вересня 2010 року (т.1 а.с.14).
Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.11).

У період шлюбу сторонами набуто:
транспортний засіб Toyota Avensis 2007 SD TECHNICAL 1,8
MT (C2) 1G3, який був придбаний згідно
договору купівлі-продажу від 31.12.2007
року № 3592 - вартістю 150 000грн.,який був
придбаний за спільні кошти у кредит;
гараж АДРЕСА_1 .

Оскільки вказане майно набуте
сторонами в період шлюбу, тому є
об»єктом спільної сумісної власності
подружжя.

Позивачка також просить суд поділити
самочинний недобудований житловий
будинок АДРЕСА_2 готовністю 92 % вартістю
586 090 грн., що встановлено висновком
судової будівельно-технічної
експертизи,який сторони вважають
спільним майном (т.2 а.с.30).

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60 СК України,
ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до
частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім»я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартира, жилі й садові будинки,
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі,
грошові кошти та майно, належне
подружжю та іншими зобов»язальними
правовідносинами, тощо, відповідно до
п.23 Постанови № 11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділу спільного майна
подружжя».

Згідно частини 1 статті 70 СК України у
разі поділу майна, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом (частина 3 статті 368 ЦК України).

Судом встановлено, що домовленості чи
шлюбного договору у сторін немає.

Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України
майно, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускаються лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному із подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. При
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок відповідної
грошової суми.

У тому разі, коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток без
застосування грошової компенсації і
припинення права власності одного з
подружжя на його частку в такому майні,
суд визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Судом надана правова оцінка заперечень
відповідача проти поділу вказаного
майна- а саме незавершеного
самочинного домоволодління ,які
полягають у тому, що він та його
представник суду поясняли , що слід
було б поділити і земельну ділянку , на
якій збудоване самочинно незавершене
домоволодіння. Разом з тим ні позивачка
ні відповідач не побажали подати до
суду позов відносно земельної ділянки
,яка була виділена для будівництва
житлового будинку за вказаною
адресою,а сам не може вийти за межі
заявлених позовних вимог.

В той же час судом враховано, що як
пояснила позивачка, саме на її ім»я
була виділена земельна ділянка для
будівництва спірного домоволодіння і
цю ділянку вона у 2014 році вже
приватизувала , але подавати позов щодо
поділу вказаної земельної ділянки вона
не бажає ,бо вважає, що це її власніть.

Як видно із рішення Апеляційного суду
Донецької області від 08 листопада 2011
року (цивільна справа № 2-15243-2010 ,а.с.63-64)
спірний житловий будинок був визнаний
самочинним будівництвом ,але
позивачкою на момент розгляду спору не
було вирішене земельне питання, яке є
обов'язковою передумовою для визнання
права власності на самочинне
будівництво ,що і стало однією із
підстав для відмови у позові .

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил. Під наданням
земельної ділянки слід розуміти
рішення компетентного органу влади чи
органу місцевого самоврядування про
передачу земельної ділянки у власність
або надання у користування, або
передачу права користування земельною
ділянкою на підставі цивільно-правових
договорів із фізичною чи юридичною
особою.

До прийняття об'єкта новоствореного
нерухомого майна до експлуатації та
його державної реєстрації право
власності на цей об'єкт не виникає та в
судовому порядку не передбачена
можливість згідно чинного
законодавства визнання права
власності на недобудоване нерухоме
майно. Спірний будинок не належить
сторонам на праві спільної сумісної
власності, не є спільно набутим майном
подружжя і не підлягає поділу між ними.

Отже, житлове приміщення, збудоване по
АДРЕСА_2 , є незавершеним самочинним
будівництвом, право власності на яке
жодна із сторін не набула відповідно до
ч. 2 ст. 376 ЦК України.

З метою визначення вартості
будівельних матеріалів та обладнання,
які були використані для створення
об»єкта вказаного самочинного
незавершеного будівництва, ухвалою
Артемівського міськрайонного суду
призначалась судова
будівельно-технічна експертиза.

До завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення цього майна)
(ч.3 ст. 331 ЦК України).

Як пояснила у суді експерт, будівельні
матеріали та обладнання, які були
використані для створення об»єкта
самочинного незавершеного будівництва
не можливо виділити та поділити на
теперішній час,без шкоди для них .За
таких обставин поділ будівельних
матеріалів між сторонами також є
неможливим.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійним та поділ
спільного майна подружжя" передбачено,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
вартості на час розгляду справи.

Сторони дійшли згоди , що вартість
спірного автомобіля ,придбаного під
час сумісного життя у кредит складає 150
000 грн.,а вартість спірного гаража у
гаражному кооперативі «Лісний»
складає 12 000 грн.,а всього спільного
майна на 162 000 грн.

Ідеальна доля в спільному майні
кожного із подружжя становить (150 000 грн.
+ 12000 грн. ):2= 81 000 грн.

У судовому засіданні сторони також
просили суд компенсацію в рахунок
врівноваження часток подружжя не
стягувати ,про що подали відповідні
письмові заяви. За таких обставин суд
приходить до висновку про можливість
задовольнити позов у цій частині та
виділити позивачці у власність гараж у
гаражному кооперативі «Лісний»,яким
вона фактично користується без
стягнення компенсації, а відповідачеві
виділити на праві власності спірний
автомобіль Тойота.

Звертаючись до суду з позовом
позивачка просила суд поділити майно
на загальну суму 748 090 грн. (586 090 грн.
самочинне домоволодіння = 150 000
автомобіль Тойота + 12000 гараж). За таких
обставин вона була повинна сплатити
судовий збір у розмірі 3654 грн. ,що
складає максимальний розмір ,оскільки
претендувала на ? частку від вартості
вказаного майна 748 090 грн :2= 374045 грн.
Враховуючи ,що позивачкою сплачено при
поданні до суду позову 2500 грн. з неї
слід стягнути в дохід держави 3654 грн.-
2500 грн.= 1154 грн.00 коп..

З відповідача, який не сплачував
судовий збір слід стягнути у дохід
держави судовий збір від вартості ?
частини спірного майна у розмірі 3654
грн.

Позивачка просила також стягнути на її
користь судові витрати, які
складаються із послуг адвоката по
наданню правової допомоги та складанню
позову у розмірі 2000 грн.,що
підтверджуються договором про надання
юридичних послуг, а також з половини
вартості витрат на проведення судової
будівельно-технічної експертизи
,вартістю 2056 грн.,32 коп.(т.1,а.с.250).

Суд вважає,що заявлені вимоги слід
задовольнити ,оскільки вони
обґрунтовані.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64,
83, 88, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 293, 294 ЦПК
України, ст.ст. 68-71 СК України, ч.3 ст. 331,
325, 365,368ЦК України, Постановою № 11 від 21
грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та
поділу спільного майна подружжя»,
Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», суд -

в и р
і ш и в :

Позовні вимоги за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
визначення розміру часток та поділ
спільного майна подружжя -
задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 транспортний засіб:
автомобіль Toyota, модель Avensis, рік випуску
2008, колір сірий, об'єм двигуна 1794, шасі
(кузов, рама) НОМЕР_4 НОМЕР_5, тип
транспортного засобу - легковий седан,
державний номерний знак НОМЕР_1 та
гараж АДРЕСА_1

Поділити вказане майно, виділивши
ОСОБА_1 гараж АДРЕСА_1, визнавши за нею
право власності на вказаний гараж.

Виділити ОСОБА_3 транспортний засіб
автомобіль Toyota, модель Avensis, рік випуску
2008, колір сірий, об'єм двигуна 1794, шасі
(кузов, рама) НОМЕР_4 НОМЕР_5, тип
транспортного засобу - легковий седан,
державний номерний знак НОМЕР_1,
визнавши за ним право власності на
вказаний автомобіль.

Компенсацію в рахунок розміру
ідеальних часток за вказаний
автомобіль та гараж не стягувати.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІН НОМЕР_2 на користь
держави судовий збір у розмірі 3 654 (три
тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00
коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІН НОМЕР_2 на користь
ОСОБА_1, ІН НОМЕР_3 витрати за надання
правової допомоги у розмірі 2 000 (дві
тисячі) грн. 00 коп., а також витрати за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи 1028
(одна тисяча двадцять вісім) грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІН НОМЕР_3 на користь
держави судовий збір у розмірі 1 154 (одна
тисяча сто п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Артемівський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий суддя
О.П.Харченко