Справа № 216/763/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Філатова К.Б.

при секретарі : Малиця С.О.

за участю :

представника позивачів ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_5 цивільну справу за позовом ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради, про надання можливості спілкування та піклування про родича,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому вказали, що їхня бабуся ОСОБА_8 рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10.07.2008 року визнана недієздатною, її опікуном призначена відповідачка по цієї справі.

Відповідач забрала бабусю до себе і, зловживаючи правами опікуна, не дає можливості їм спілкуватися з бабусею, чого вони бажають. Крім іншого вони підозрюють, що бабуся утримується в неналежних умовах, потребує піклування та допомоги.

Просять зобовязати відповідача надавати їм можливість один раз на тиждень протягом трьох годин спілкуватися з бабусею.

Відповідачка позов не визнала, суду пояснила, що до жовтня 2006 року її, відповідачки, мати ОСОБА_8 жила спільно з позивачами та їхньою матірю, її, позивачки, сестрою, ОСОБА_9, яка померла 12.06.2012 року, в квартирі, належній на праві власності ОСОБА_8 В жовтні вона, відповідачка, зібрала мати до себе, оскільки, проживаючі з позивачами, мати не отримувала нормального догляду, якого потребувала за станом свого здоровя. В похилому віці мати стала страждати атеросклеротичним слабоумством, та потребувала постійного стороннього догляду та турботи. Користуючись станом її здоровя, позивачі переоформили право власності на належну матері квартиру на себе. В 2008 році рішенням суду мати була визнана недієздатною, і її, відповідачку, призначили опікуном матері. В 2013 році рішенням суду договори дарування квартири були визнані недійсними, і право власності на неї було повернуто ОСОБА_8 ОСОБА_3 час, що ОСОБА_8 жила в неї, відповідачці, позивачі ніяким чином не турбувалися про неї, не цікавилися станом її здоровя, не питалися будь-чим допомогти їй, зустрітися з нею. Проживаючі в належній ОСОБА_8 квартирі, позивачі не сплачують комунальні платежі, внаслідок чого борг по комунальних платежах на 27 березня 2014 року склав 16562, 89 гривень. Вона, відповідачка, за 8 років, що мати живе з нею більш, ніж 13 разів клала мати в лікарню, де ту лікували, а позивачі майже не знали про це, оскільки не цікавилися нею. В той же час за їхньою участю в суді розглядалися справи, де ОСОБА_8 була протилежною стороною по справі. Після того, як рішеннями судів всіх інстанцій право власності на квартиру було визнано за ОСОБА_8, вона, відповідачка, направила позивачам листа з проханням звільнити квартиру. Не звільнивши квартиру, позивачі направили їй листа, в якому вказали, що бажають спілкуватися з бабусею та надавати їй допомогу, вона ж, зловживаючи правами опікуна, не дає їм можливості робити цього. Вважає, що цей лист, а також цей позов направлені в суд з одною метою зробити видимість турботи про бабусю для подальшого отримання спадщини. Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради суду пояснила, що ОСОБА_8 отримує від опікуна відповідачки по справі належний догляд. На цей час спілкування з ОСОБА_8 практично неможливо із-за стану її здоровя, але відповідачка робить все, щоб належно підтримувати її.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Підставами позову в заяві вказані ст. ст. 257, 264 СК України.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь в їх вихованні.

Відповідно до ст. 264 СК України внуки, правнуки зобовязані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда.

Як вбачається із позовної заяви, пояснень в судовому засіданні учасників процесу та матеріалів справи бажання спілкуватися зі своєю бабусею виникло у її повнолітніх внуків після кількох років цивільних процесів, в яких бабуся та онуки судилися між собою. На час виникнення цього бажання позивачі по цієї справі програли всі процеси, в яких представником бабусі була її опікун відповідачка по цієї справі. Бабуся, спілкуватися з якою виразили бажання позивачі, на час виникнення цього бажання рішенням суду була визнана недієздатною, тобто такою, що не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними. Суду надані виписки із історії хвороби і виписні епікризи ОСОБА_8, із яких вбачається, що опікун ОСОБА_8 відповідачка по цієї справі іноді по кілька разів на рік клала ОСОБА_8 до лікарні, де та отримувала необхідне лікування, тобто піклувалася про неї. Про належне піклування про ОСОБА_8 казала в суді також представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради, тому вважати, що відповідачка не виконує, або неналежно виконує свої обовязки як піклувальника немає підстав.

Та обставина, що відповідно до ст. 264 СК України внуки, правнуки зобовязані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда, не означає, що призначений відповідно до закону опікун недієздатної баби зобовязаний пускати до себе додому, де недієздатна баба знаходиться, її онуків, з якими багато разів прийшлося судитися із-за належного бабі, але переписаного на онуків майна. Суд вважає, що не бажаючи пускати позивачів до себе додому, відповідачка діє в інтересах ОСОБА_8 Таким чином жодних правових підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 131, 179, 212-215 ЦПК України, ст. 3 ЦК України, 257, 264 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста ОСОБА_5 протягом 10 днів.

Головуючий суддя Філатов К.Б.