Справа № 2-4884/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 14.07.2014 року звернулася з позовною заявою, в якій просила скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.11.2013 року, скасувати запис про право власності №3334270 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, визнати за нею право власності земельну ділянку площею 0,0649 га, яка розташована у Солом'янському районі м. Києва по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_1, та зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві видати їй свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,0649 г., яка розташована у Солом'янському районі м. Києва по АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_1.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких звертається до суду відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, в змісті позовної заяви є не викладеними обставини щодо порушення відповідачем прав позивачки, які підлягають відновленню, як особи, яка має право на визнання за нею права власності на земельну ділянку, оскільки не зазначено, в чому саме полягає дане порушення і всупереч яким нормативним актам, внаслідок чиїх та яких саме дій відповідача, та з якими правовими наслідками, а зі змісту позовної заяви не випливає обов'язок відповідача на визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку в установленому законом порядку та відсутнє зазначення жодних доказів на підтвердження викладеному.

Як зазначає сама позивачка, на підставі рішення Київської міської ради №591-2/1647 від 28.05.2009 року їй та ОСОБА_2 було передано у спільну часткову власність земельну ділянку, пл. 0,0649 га, по ? кожному, після цього вони розпочали розробку технічної документації щодо оформлення земельної ділянки для її подальшої реєстрації та реєстрації права власності.

Разом з тим, 05.10.2013 року після укладення між ними договору міни ? частини квартири на ? частину будинку, останній на законних підставах втратив інтерес до своєї ? частини земельної ділянки та подальшу її реєстрацію, а позивачка 05.11.2013 року отримала витяг з Державного земельного кадастру №НВ-013, на підставі якого відповідачем було видано позивачу свідоцтво про право власності на ? частину спірної земельної ділянки, з чим позивач і не погоджується.

Однак позивачка не виклала обставин того, в чому ж полягає неправомірність дій реєстраційної служби, яка зареєструвала право власності на ту частину земельної ділянки, на яку позивачкою було розроблено технічну документацію, оскільки на іншу ? частина ОСОБА_2 технічна документація так і не була розроблена. Крім того, кадастровий номер на цю частину не присвоювався, а витяг з Державного земельного кадастру №НВ-013, який був отриманий позивачкою, є лише технічним документом на землю, а не правовстановлюючим.

При цьому позивачка не виклала обставин, в чому позивачка за викладених нею же обставин вбачає порушення її прав з боку відповідача, які б створювали перешкоди для неї щодо здійснення свого права на належне оформлення та визнання права власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку у відповідності до вимог ст. 118 Земельного кодексу України, враховуючи, що на даний час вона є власником цілого будинку АДРЕСА_1, а тому на підставі ст. 120 Земельного кодексу України до неї перейшло право власності на всю земельну ділянку, пл. 0,0649 га, якій знаходиться під вказаним будинком, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, вбачається, що позивачкою не викладені обставини щодо обґрунтування предмету та підстав позову, характеру правовідносин сторін, які склались з приводу спору, тобто, які саме права позивачки порушені, за яких обставин як правових підстав, чим саме передбачений такий спосіб захисту прав та інтересів позивачки, оскільки позовна заява не містить жодних посилань на матеріально-правові підстави позову, які б передбачали порядок відновлення її прав.

Також позивачка, звертаючись з даним позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, не викладає обставин з приводу його повноважень щодо визнання права власності, а саме: якими конкретними діями і всупереч яким нормативним актам та з якими правовими наслідками та як вони між собою взаємопов'язані та стосуються даного спору.

Таким чином, в поданій позовній заяві не викладені обставини, якими позивачка обґрунтовує своє право вимоги відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто, які саме права позивачки порушені, який характер мають правовідносини, що виникли між позивачкою та відповідачем з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях визнання права власності, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачкою не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивачки є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачці необхідно викласти обставини в обґрунтування пред'явлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які її права, свободи чи інтереси були порушені та ким, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який вона просить застосувати, з посиланням на обставини як правові підстави, а також зазначення доказів в підтвердження обставин на обґрунтування заявлених вимог.

За таких обставин в силу ч.1 ст. 121 ЦПК України вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачці строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності на майно залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачкою ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: