№ 201/504/14 ц
провадження 2/201/519/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором і судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Надра» 14 січня 2014 року
звернулося до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором і судових витрат. Позивач в
своєму позові, а його представник в
ході судового засідання посилаються на
те, що 15 березня 2006 року між ними та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір (на споживчі потреби
- придбання автомобіля) і встановлено
відсотки за користуванням цим
кредитом, кредитні кошти відповідачу
було надано, договір почав
виконуватися. Відповідач ОСОБА_2
зобов'язався погашати борг
кредитонабувача. Але в порушення умов
цього договору і закону відповідач
перестав виплачувати відсотки по
договору, утворилася заборгованість, в
добровільному порядку погашення
заборгованості не відбулося. Вважають
вказане незаконним і просили стягнути
солідарно з відповідачів на користь
позивача заборгованість по кредитному
договору з урахуванням всіх штрафних
санкцій та витрат на судовий збір,
задовольнивши позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив. Суд вважає можливим розгляд
справи за відсутності вказаного
відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК
України.

Відповідач ОСОБА_2 зі своїм
представником в ході судового
засідання позовні вимоги не визнав,
пояснивши, що дійсно з позивачем було
укладено договори кредиту і поруки,
вони виконувалися і строк їх дії
закінчився. Позивач не заявляв свої
вимоги до них про стягнення
заборгованості після закінчення
строку дії вказаних договорів на
протязі встановленого законом строку
позовної давності, цей строк пройшов ще
в 2012 році, будь-яких причин пропуску
цього строку позовної давності позивач
не назвав. Тому відповідач вважає, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду з цим позовом, просив
застосувати строк позовної давності і
відмовити в задоволенні позову з цих
підстав в повному обсязі.

Вислухавши пояснення
представника позивача, відповідача і
його представника, з'ясувавши думку
сторін, оцінивши надані і добуті
докази, перевіривши матеріали справи,
суд вважає позовні вимоги не
обґрунтованими і не підлягаючими
задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено,
що відповідно до укладеного між
позивачем ПАТ КБ «Надра» та
відповідачем ОСОБА_1 кредитного
договору № 8/2006/840-К/753-Н від 15 березня 2006
року цей відповідач отримав у позивача
для користування суму кредитування у
розмірі 62540 доларів США грн. зі сплатою
обумовлених 09% річних за користування
кредитом на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення кредиту - до 15
березня 2009 року (на 36 місяців). В
забезпечення виконання зобов'язань по
вказаним кредитним договором між
банком та відповідачем ОСОБА_2 15
березня 2006 року було укладено договір
поруки, згідно умов якого цей
відповідач взяв на себе зобов'язання
відповідати по кредитним зобов'язанням
ОСОБА_1 (у вказаних в договорі межах) та
разом з ним нести солідарну
відповідальність перед відповідачем -
банком - у повному обсязі цих
зобов'язань, включаючи сплату
основного боргу за кредитним
договором, нарахованих відсотків за
користування кредитом та неустойки
(штрафу, пені). Банк виконав умови
кредитного договору та на підставі
заяви відповідача надав йому кредитні
кошти у розмірі 62540 доларів США, що
підтверджується меморіальним ордером
і не заперечується сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок , а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту (ст. 527
Цивільного кодексу України). Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України). Якщо кожна із сторін у
зобов'язанні має одночасно і права і
обов'язки, вона вважається боржником у
тому, що вона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони, і одночасно
кредитором у тому, що вона має право
вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного
кодексу України). Позичальник
зобов'язується повернути (погасити)
кредитодавцеві кредит, сплатити
проценти згідно умов договору.

Відповідно до умов договору відповідач
зобов'язаний повернути кредит позивачу
у відповідності до графіку, що
наведений у додатку до цього договору,
який є його невід'ємною частиною. В разі
порушення позичальником обов'язку
повернути кредитодавцеві кредиту
відповідності до умов цього договору,
позичальник зобов'язаний сплатити
кредитодавцеві пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період прострочення сплати, від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. У випадку
прострочення повернення сум наданого
кредиту (в тому числі часткового
повернення), та прострочення сплати
процентів за користування кредитом
відповідно до цього договору,
позичальник сплачує кредитодавцю
штраф незалежно від строку
прострочення. Штраф сплачується в
національній валюті України за
офіційним курсом НБУ на день
сплати/стягнення.

Позивач, кредитодавець, відповідно до
умов договору відправив на ім'я
відповідача, позичальника, претензію
про припинення своїх обов'язків через
невиконання відповідачем умов
договору не погашення заборгованості.
Претензія відповідачем була отримана.

В порушення зазначених норм
закону та умов укладеного кредитного
договору і договору поруки відповідачі
свої зобов'язання за вказаними
договорами належним чином не виконали,
перестали своєчасно сплачувати сам
кредит і відсотки по кредиту,
утворилася заборгованість. В
добровільному порядку питання не
вирішене і позивач вимушений був
звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву не
підлягаючою задоволенню з наступних
підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України). ЦК України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Судом встановлено, що дійсно
відповідно до укладеного між позивачем
ПАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_1
кредитного договору № 8/2006/840-К/753-Н від 15
березня 2006 року цей відповідач отримав
у позивача для користування суму
кредитування у розмірі 62540 доларів США
грн. зі сплатою обумовлених 09% річних за
користування кредитом на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення кредиту - до 15
березня 2009 року (на 36 місяців). В
забезпечення виконання зобов'язань по
вказаним кредитним договором між
банком та відповідачем ОСОБА_2 15
березня 2006 року було укладено договір
поруки, згідно умов якого цей
відповідач взяв на себе зобов'язання
відповідати по кредитним зобов'язанням
ОСОБА_1 (у вказаних в договорі межах) та
разом з ним нести солідарну
відповідальність перед відповідачем -
банком - у повному обсязі цих
зобов'язань,

Отже строк позовної давності сплинув
в березні 2012 року, ПАТ КБ «Надра»
звернулося з позовом про стягнення
заборгованості за вказаним договором
лише 14 січня 2014 року, будь-яких причин
пропуску цього строку позовної
давності позивач не назвав, питання про
поновлення вказаного строку перед
судом у встановленому законом порядку
не поставив.

Згідно із частиною четвертою статті
559 ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (частина перша
статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в
ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки про його дію до повного
виконання боржником своїх зобов'язань
перед банком за кредитним договором не
є встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить частині першій статті 251 та
частині першій статті 252 ЦК України,
тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми частини четвертої
статті 559 ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Крім того, у кредитному договорі строк
виконання основного зобов'язання чітко
визначений - строк повного погашення
кредиту є 15 березня 2009 року. За таких
обставин у ПАТ КБ «Надра» виникло право
пред'явити вимогу до поручителя про
виконання порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту,
починаючи з 15 березня 2009 року, протягом
наступних шести місяців. Таку вимогу до
поручителя банк пред'явив лише 14 січня
2014 року, тобто вже після спливу
встановленого частиною четвертою
статті 559 ЦК України шестимісячного
строку.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на якi
вона посилається як на пiдставу своїх
вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної
статтi передбачено, що доказуванню
пiдлягають обставини, якi мають
значення для ухвалення рiшення у справi
i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi
беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, позивач повинен довести, що його
дiями не було порушено його права або
права відповідачів. Однак, жодних
доказiв представником позивача до суду
не надано.

Порука також припиняється у зв'язку
із закінченням строку, який надається
кредитору для пред'явлення вимоги
поручителю. Вказаний строк може бути
передбачений в договорі (договірний
строк) або визначений в законі
(законний строк). Чинний ЦК України
виходить з того, що в першу чергу
сторони мають право самостійно в
договорі поруки визначати строк для
заявлення вимог до поручителя. За
відсутності відповідної договірної
умови слід застосовувати строки,
передбачені у ч. 4 ст. 559 ЦК України.
Законний строк може бути різної
тривалості: 6 місяців - для зобов'язань з
визначеним строком виконання та 1 рік -
для зобов'язань, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

З акцесорного характеру поруки
випливає також те, що законодавець під
основним зобов'язанням в цивільному
законодавстві (зокрема для ст. 559 ЦК
України) в кредитних правовідносинах
розуміє саме зобов'язання, які
забезпечує порука - тобто зобов'язання
позичальника. В кредитному договорі
чітко визначені зобов'язання
позичальника та строк їх виконання.

Відповідно до частини четвертої
статті 559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково. Таким строком не може бути
лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Положення
ст. 627 ЦК України встановлюють, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору. Частиною 1 ст.
628 ЦК України визначено, що зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Відповідно до змісту ч. 1
ст. 638 ЦК України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК
України, договір укладений сторонами,
має умови, які повинні виконуватися.
Позивач і відповідачі, зі свого боку
погодилися з такими умовами договору,
підписавши кредитний договір особисто.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Відповідач заперечує
будь-якi (крім договірних) домовленості
i зобов'язання стосовно позивача
відносно кредиту, предмета спору,
строку позовної давності та його
пропуску без поважних причин, позивач
не довів незаконність дій відповідачів
з цього питання. Твердження
представника позивача про наявнiсть
будь-яких iнших зобов'язань стосовно
позовних вимог - є припущенням.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи
та прийняття відповідного
обґрунтованого по ній рішення
неможливе без встановлення фактичних
обставин, вибору норми права та
висновку про права та обов'язки сторін.
Всі ці складові могли бути з'ясовані
лише в ході доказової діяльності, метою
якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне
і повне з'ясування всіх обставин
справи, встановлення дійсних прав та
обов'язків учасників спірних
правовідносин.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Слід також зазначити, що
сторони в разі наявності труднощів
щодо витребування доказів по справі,
відповідно до статті 137 ЦПК, сторони
могли б в передбаченому законом
порядку скористатися своїм
процесуальним правом та звернутися до
суду з відповідним клопотанням про
витребування доказів. Але в даному разі
представником позивача цього зроблено
не було.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов не підлягає
задоволенню повністю через пропуск
позивачем строку позовної давності.

Не може суд прийняти до уваги
наполягання представника позивача на
позові, оскільки вони спростовуються
вищенаведеним та нічим об'єктивно не
підтверджується.

При таких обставинах суд вважає
можливим Публічному акціонерному
товариству комерційний банк «Надра» в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором і судових витрат
відмовити.

Таким чином позовні вимоги про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та витрат не знайшли своє
підтвердження в ході судового
засідання і не підлягають задоволенню
в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.
ст. 15, 16, 509, 510, 526, 527, 530, 532, 533, 534, 536, 545, 546,
549, 550, 551, 559, 610, 611, 612, 629, 1048-1050 ЦК України,
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Публічному акціонерному
товариству комерційний банк «Надра» в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором і судових витрат
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя -