АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/2004/2014
інстанції: Корецький Д.Б.
Доповідач: Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року липня місяця 03 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Бездрабко
В.О.Суддів:Кузнєцової О.А. Борка А.Л.при
секретарі:Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на рішення Суворовського
районного суду м.Херсона від 16 травня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
орган опіки та піклування виконавчого
комітету Суворовської районної у м.
Херсоні ради про поділ спільного майна
подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_5 про реальний поділ квартири,
встановлення порядку користування
квартирою та позовом третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_5
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7,
посилаючись на те, що перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі з
1988 року. За час спільного проживання
ними була придбана кооперативна
квартира АДРЕСА_1, автомобіль марки
Альфа Ромео, 1982 року випуску, р/н НОМЕР_1,
автомобільний причеп марки «Асканія»,
2000 року випуску, р/н НОМЕР_2 та інші
предмети домашньої обстановки та
вжитку.

Просила суд поділити майно подружжя,
виділивши їй у власність зазначену
трьох- кімнатну квартиру, загальною
площею 85,8 кв м, а відповідачу ОСОБА_7
комп'ютер, автомобіль марки Альфа
Ромео, 1982 р.в., автомобільний причеп
«Асканія», 2000 р.в., та побутові речі
(меблі, телевізор, холодильник), а також
витребувати у відповідача
правовстановлюючі документи на спірну
квартиру.

Відповідач ОСОБА_7 звернувся до суду із
зустрічним позовом, в якому просив
провести поділ майна подружжя,
визнавши за ним та ОСОБА_5 право
власності на 1/2 частину спірної
квартири за кожним та встановити
порядок користування квартирою.

У березні 2014 року з позовною заявою до
суду звернулася третя особа, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору ОСОБА_6, в якому, посилаючись на
те, що вона є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_5,
просила суд визнати за нею право
власності на 1/3 частину квартири. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що квартира була отримана на
підставі ордеру на житлове приміщення
у будинку житлово-будівельного
кооперативу. Ордер був виписаний, у
тому числі, і на неї, як особу, що має
право на користування спірною
квартирою й на теперішній час вона несе
витрати по утриманню цього житла.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Херсона від 16 травня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволений.

Визнано спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 квартиру
АДРЕСА_1 Поділено спільне сумісне майно
подружжя в рівних частках та визнано за
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 право спільної
часткової власності за кожним на 1/2
частину.

Встановлений порядок користування
спірною квартирою відповідно до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 18 від 11 березня 2014 року,
згідно варіанту №1.

В індивідуальне користування ОСОБА_5
виділено приміщення: № 2 - житлова
кімната, площею 17,2 кв. м., № 1 - житлова
кімната, площею 12,6 кв. м., № І частина
прибудови, площею 5,4 кв. м. Всього 35,2 кв.
м., в тому числі житлова - 29,8 кв. м.

Площа приміщень, що виділена ОСОБА_5 у
користування, більше належної площі на
7,5 кв. м.

В індивідуальне користування ОСОБА_7
виділено приміщення: № 3 - житлова
кімната, площею 12,4 кв. м., № І - частина
прибудови, площею 7,8 кв. м. Всього 20,2 кв.
м., в тому числі житлова 12,4 кв. м.

Площа приміщень, що виділена ОСОБА_7 у
користування, менш належної площі на 7,5
кв. м.

В спільному користуванні
співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_5
залишено приміщення: № 1 - коридор,
площею 11,5 кв. м., № 4 - кухня, площею 8,7 кв.
м., № 5 - туалет, площею 1,0 кв. м., № 6 -
ванна, площею 2,6 кв. м., № І - частина
прибудови, площею 6,6 кв. м., всього 30,4 кв.
м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
про задоволення заявленого нею
первісного позову. Зокрема зазначила,
що суд при вирішенні справи не врахував
перебування на її утриманні
неповнолітнього сина ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, наявність у ОСОБА_7
заборгованості по сплаті аліментів на
утримання сина та наявність у
відповідача іншого житла.

Також апеляційну скаргу на рішення
суду подала ОСОБА_6, яка посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить судове
рішення скасувати та задовольнити її
позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжя за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Судом встановлено та не
заперечується сторонами, що з 09 січня
1988 року вони перебували у
зареєстрованому шлюбі та мають двох
дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

На підставі рішення загальних зборів
членів житлово-будівельного
кооперативу №40 м.Херсона, ОСОБА_7 у
складі сім'ї з 3-х осіб був виданий ордер
від 23.04.1993року на заняття жилого
приміщення квартири АДРЕСА_1.

У період сумісного проживання
подружжя, за рахунок їх спільних коштів
повністю був сплачений пайовий внесок
за придбання вказаної квартири, що
сторонами також не заперечується. У
зв'язку з тривалою відмовою ОСОБА_7 щодо
оформлення права власності на
квартиру, свідоцтво про право
власності на нерухоме майно було
видане на ім'я останнього 21.11.2012 року.

З огляду на наведене та ураховуючи
вимоги ст.60 СК України, суд першої
інстанції обґрунтовано визнав набуту
під час шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_5 квартиру
спільною сумісною власністю подружжя,
з приводу чого доводи апеляційної
скарги ОСОБА_6 про визнання за нею права
власності на 1/3 частину квартири
нарівні з батьками, виходячи з того, що
вона в ній проживає та сплачує
комунальні послуги, не відповідають
положенням глави 24 ЦК України, що
передбачає підстави набуття права
власності, а відтак підлягають
відхиленню.

Згідно ч.1, 3 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

За рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

В ході розгляду справи не було
встановлено об'єктивних обставин, з
якими закон пов'язує можливість при
вирішенні спору про поділ майна
відступити від засади рівності часток
подружжя, а посилання ОСОБА_5 в
обґрунтування таких вимог на те, що
судом не врахований обсяг спільно
нажитого майна, стан спірної квартири,
який є непридатним до проживання,
наявність у ОСОБА_7 іншого житла,
передачу останнім без її згоди
спільного автомобілю та причепу третім
особам, колегія суддів визнає
неприйнятними.

На час розгляду справи судом
апеляційної інстанції ОСОБА_9 досяг
повноліття, а апелянтом ОСОБА_5 не
доведено, що стягнутий раніше з ОСОБА_7
розмір аліментів на утримання
неповнолітнього сина був недостатнім
для забезпечення його фізичного та
духовного розвитку.

В силу положень ст.41 Конституції
України, ст.316,319,321ЦК України всі
громадяни є рівними у своїх правах,
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення цих прав щодо
володіння, користування та
розпорядження майном.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Вирішуючи питання щодо визначення
порядку користування спірною
квартирою між співвласниками, суд
першої інстанції обґрунтовано
врахував висновок судової
будівельно-технічної експертизи №18
від 11 березня 2014року, що реальний поділ
нерухомого майна є неможливий та
прийняв до уваги 1 варіант експертизи,
який є максимально наближеним до
існуючого між сторонами порядку
користування квартирою.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що доводи апеляційних скарг не
ґрунтуються на законі, висновки суду не
спростовують і не містять посилання на
нові факти чи засоби доказування, які б
вказували на незаконність ухваленого у
справі рішення., а тому підлягають
відхиленню.

Висновки суду підтверджені належними,
дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким суд дав оцінку
відповідно до норм
цивільно-процесуального законодавства
та відповідають нормам матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини.

Керуючись ст. 303,307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду м.Херсона від 16 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :