Справа № 175/227/14-ц
Провадження № 2/175/87/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

при секретарі Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у сел. Ювілейному цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

В січні 2014 року позивачка звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
коштів, в якому просила постановити
рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 грошові
кошти в сумі 4645,50 доларів США
(еквівалент 38093 грн. 10 коп.), кошти за
ремонт в сумі 10000,00 грн. та три відсотки
річних у розмірі 4328 грн. 38 коп., а всього
стягнути 52421 грн. 48 коп.

В обґрунтування позову позивачка
вказала, що у березні 2003 року вона
познайомилась з ОСОБА_2, з яким у червні
2003 року вони прийняли спільне рішення
одружитися. Проживати хотіли окремо
від батьків, власного житла не мали, а
тому вирішили придбати квартиру в
кредит для спільного проживання їх
сім'ї. 04 жовтня 2003 року вони з
відповідачем передали завдаток
колишнім власникам квартири АДРЕСА_1 в
сумі 500 доларів США, що еквівалент
складає 4000,00 грн. за придбання в
майбутньому вищевказаної квартири. 07
жовтня 2003 року подали заяву про
реєстрацію шлюбу до державного органу
реєстрації актів цивільного стану. 11
листопада 2003 року в ЗАТ КБ «ПриватБанк»
було укладено кредитний договір
(договір про відкриття картрахунку і
встановлення кредитного ліміту) та
одночасно оформлений договір застави
на квартиру від 11 листопада 2003 року для
придбання вищезазначеної квартири. 12
листопада 2003 року був укладений
договір купівлі-продажу
вищезазначеної квартири у т.ч. і за
кошти у сумі 4800,00 доларів США, отримані
від ЗАТ КБ «ПриватБанк» в кредит її
чоловіком ОСОБА_2 Починаючи з цього дня
їх сім'я переїхала в квартиру, тобто
стала володіти та користуватися нею,
сплачувати отриману в кредит суму та
проценти за користування кредитом.
Вказує, що за сумісні кошти вони
сплачували кредит за квартиру та
відсотки, відповідач ніколи не
заперечував проти цього та одночасно
проводили ремонт в квартирі. Кредит був
наданий у доларах США, щомісячний
платіж складав 103 долари США. Із
сумісних коштів на погашення кредиту
було сплачено 2381 долар США (еквівалент
складає 19524,20 грн.). Починаючи з жовтня
2005 року їх сімейні взаємовідносини
погіршилися, у зв'язку тим, що на той час
відповідач вже не брав участь в
утриманні майна (квартири) та не ніс
ніяких грошових затрат на сім'ю,
квартира знаходилась в заставі у ЗАТ КБ
«ПриватБанку». В липні, серпні та
вересні 2005 року вона особисто сплатила
ЗАТ КБ «ПриватБанк» платіж за
користування кредитом в сумі
відповідно 55, 150, 50 доларів США. За ці три
місяці було сплачено нею всього 255
доларів США (еквівалент складає 1402,00
грн.). У зв'язку з відсутністю в неї
іноземної валюти, ці кошти вона
отримала за договорами позики під
зобов'язання повернути відповідні суми
займаної іноземної валюти в січні 2007
року. 28 жовтня 2005 року її мати ОСОБА_3 по
договору дарування, подарувала їй
особисто 3200,00 доларів США (еквівалент
на теперішній час складає 26240,00 грн.). В
цей же день 28 жовтня 2005 року, вона
особисто сплатила в ЗАТ КБ
«ПриватБанк» в рахунок погашення
вищенаведеного кредиту отриманого для
придбання вищезазначеної квартири 3200,00
доларів США. В квартирі був проведений
ремонт, в який вона вкладала свою
особисту працю та свої зберігання.
Враховуючи зазначене, у зв'язку з тим,
що її особисті грошові кошти ОСОБА_2
повертати їй взагалі не збирається,
вона змушена звертатись з даним
позовом з метою їх стягнення.

Представник позивачки за довіреністю
ОСОБА_4 у судовому засіданні позов
підтримала та просила його
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позов не визнав та просив відмовити у
його задоволенні.

Суд, вислухавши у судовому засіданні
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи, приходить до наступного.

Встановлено, що 11 листопада 2003 року між
ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було
укладено Договір про відкриття
картрахунку і встановлення кредитного
ліміту № DNG0G3 (а.с.15-18) та одночасно
оформлений договір застави на квартиру
від 11 листопада 2003 року для придбання
вищезазначеної квартири АДРЕСА_1
(а.с.13-14). У якості поручителя виступив
батько відповідача - ОСОБА_5, що
підтверджується Договором поруки №
DNG0G3 від 11 листопада 2003 року (а.с.91).

Так, 12 листопада 2003 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка
була зареєстрована тільки за ОСОБА_2
(а.с.22).

15 листопада 2003 року між сторонами було
зареєстровано шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1
від 15 листопада 2003 року (а.с.12).

Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України в пп. 23, 24 Постанови від 21 грудня
2007 року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вбачається,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Позивач у цій справі не ставить питання
щодо поділу майна, придбаного в кредит ,
а матеріально-правові вимоги позивача
полягають у стягненні з ОСОБА_2, як
іншого з подружжя частини коштів, які
виплачені позивачем банку по
кредитному договору, тобто за
кредитними зобов'язаннями відповідача
.

Також слід виходити з того, що між
сторонами відсутні зобов'язальні
(договірні) правовідносини, що виключає
виникнення регресних зобов'язань та
позивачка не є стороною за кредитним
договором.

Внесення в рахунок погашення боргу за
кредитним договором особистих коштів
ОСОБА_1 було вчинено з її власної
ініціативи, заборгованість за
кредитним договором була відсутня ,
платежі здійснювалися вчасно, а тому на
підставі ч.2,ст.1160 ЦК України такі кошти
не підлягають стягненню з відповідача.

Позивачка в своєму позові вказує, що у
квартирі її силами був проведений
ремонт, вартість якого склала 10000 грн.
Однак з наданих суду чеків не
вбачається, що матеріали були
використані для проведення ремонтних
робіт саме у квартирі АДРЕСА_1, і не
підтверджують факт, що ремонтні роботи
були проведені.

На підставі викладеного, суд вважає за
необхідне у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю .

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим у
відповідності до норм ЦПК в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін. Згідно ст. 60 цього
Кодексу кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. За ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. У зв'язку з відмовою
позивачу у задоволенні його вимог,
судові витрати (судовий збір) не
підлягають стягненню з відповідача і
підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 57, 88, 214, 215, 223 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя :
Озерянська Ж.М.