УХВАЛА

іменем україни

19 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства
«Коростенський завод хімічного
машинобудування», треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про стягнення моральної шкоди
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства
«Коростенський завод хімічного
машинобудування» на рішення
Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області від 25 вересня 2013
року та рішення апеляційного суду
Житомирської області від 25 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 21 серпня 1992 року по 1 лютого 2011
року він працював у відкритому
акціонерному товаристві
«Коростенський завод Хіммаш ( нині -
публічне акціонерне товариство
«Коростенський завод хімічного
машинобудування»), (далі - ПАТ
«Коростенський завод хімічного
машинобудування») столяром третього
розряду. Під час виконання трудових
обов'язків 19 грудня 2007 року з ним стався
нещасний випадок, внаслідок якого він
був травмований, про зо було складено
акт за формою Н-1. Висновками МСЕК від 22
квітня 2008 року, 20 квітня 2011 року та
29 березня 2013 року йому було
встановлено 3 групу інвалідності та 35 %
втрати працездатності. Зазначав, що
внаслідок трудового каліцтва йому було
завдано моральну шкоду, яку він оцінив
у 200 тис. грн та просив стягнути на його
користь з відповідача.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 вересня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Коростенський
завод хімічного машинобудування» на
користь ОСОБА_3 20 тис. грн на
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 25 листопада
2013 року рішення суду першої
інстанції змінено, збільшено розмір
стягнення з 20 тис. грн до 50 тис.
грн. У решті рішення суду залишено без
змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Коростенський
завод хімічного машинобудування»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та отриманні травми
позивачу завдано моральної шкоди,
розмір якої визначено з урахуванням
характеру, обсягу страждань, тяжкості
вимушених змін у життєвих стосунках
позивача.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Змінюючи рішення районного суду та
збільшуючи розмір відшкодування
моральної шкоди, апеляційний суд
виходив з того, що при наявності тяжкої
травми, отриманої при виконанні
трудових обов'язків, яка потягла за
собою втрату працездатності на 35 %
встановлення 3 групи інвалідності,
відсутність правого робочого органу
(руки), що має суттєве значення для
людини - правши, відшкодування
моральної шкоди у розмірі 20 тис. грн не
відповідає глибині фізичних та
душевних страждань, принципу
справедливості та розумності.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що позивач з 21
серпня 1992 року по 1 лютого 2011
року працював у ВАТ «Коростенський
завод Хіммаш».

Внаслідок нещасного випадку на
виробництві ОСОБА_3 отримав відкритий
перелом середньої фаланги І і ІІ
пальців правої китиці, йому було
ампутовано ІІІ, ІV пальці на рвіні
основних проксимальних фаланг. Пізніше
йому було ампутовано ІІ палець.

Висновками МСЕК від 22 квітня 2008 року, 7
травня 2009 року, 2 червня 2010 року,
20 квітня 2011 року, 29 березня 2013 року
позивачу була встановлена 3
група інвалідності та визначено 35 %
втрати працездатності.

Згідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 цього Кодексу передбачено
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом
працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коди порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Суди наведене врахували та вірно
вважали, що професійне захворювання
позивача сталося з вини відповідача,
який зобов'язаний відшкодувати
заподіяну позивачу моральну шкоду.

При цьому, стягуючи на користь позивача
моральну шкоду у розмірі 20
тис. грн, суд першої інстанції
правильно врахував, що внаслідок
професійного захворювання позивач
змушений тривалий час знаходитись на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, він став інвалідом 3 групи,
втратив 35 % професійної працездатності.
У зв'язку з наведеним були порушені
його нормальні життєві зв'язки,
оскільки він змушений був перевестись
на іншу роботу, йому потрібно було
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя.

Також районний суд, навівши мотиви для
відшкодування моральної шкоди,
врахував характер та обсяг моральних і
фізичних страждань, врахував ступінь
вини відповідача, істотність вимушених
змін у життєвих стосунках позивачки, що
відповідає п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (із відповідними
змінами).

Проте апеляційний суд, змінюючи
правильне по суті рішення та значно
збільшуючи розмір моральної шкоди на
підставі тих самих доказів, що і суд
першої інстанції, не обґрунтував
визначений розмір шкоди, не врахував
вимог розумності та справедливості, не
зазначив норми ЦПК України, які порушив
суд першої інстанції при їх
дослідженні та оцінці поданих йому
доказів.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Коростенський завод хімічного
машинобудування» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 25 листопада
2013 року скасувати, залишити в
силі рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 вересня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко