У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,
Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1, третя
особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення
на предмет іпотеки, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 в особі представника
ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 13
квітня 2011 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 12 лютого 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ПАТ АБ «Укргазбанк»
звернулося до суду із вказаним позовом,
в якому просило стягнути з ОСОБА_1 штраф
за невиконання умов договорів іпотеки
№1 та №2 та звернути стягнення на
предмет іпотеки: земельну ділянку
АДРЕСА_1 та на жилий будинок,
розташований по АДРЕСА_1, в рахунок
погашення заборгованості в розмірі 16 691
116 грн 04 коп., що виникла за кредитним
договором №53-ф07 від 01 березня 2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01
березня 2007 року між банком та ОСОБА_2
укладено кредитний договір №53-ф/07,
відповідно до умов якого банк відкрив
ОСОБА_2 відновлювану кредитну лінію на
споживчі потреби з лімітом 2 млн. дол.
США на строк з 01 березня 2007 року до 18
лютого 2009 року.

19 лютого 2009 року банк встановив ОСОБА_2
мультивалютну відновлювану відкличну
кредитну лінію з лімітом 2 927 300 дол. США,
а 20 лютого 2009 року - не відновлювану
відкличну кредитну лінію з лімітом 11 760
210 грн на строк з 20 лютого 2009 року до 28
лютого 2010 року зі сплатою16 % річних за
користування кредитними коштами в
доларах США та зі сплатою 18 % річних за
користування кредитними коштами в
гривнях.

У забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором, 16
березня 2007 року між банком та ОСОБА_1,
який виступає майновим поручителем
ОСОБА_2, укладено договори іпотеки №1 та
№2, а 19 лютого 2009 року до договорів
іпотеки №1 та №2 внесено зміни та
доповнення.

Відповідно до договору іпотеки №1
предметом іпотеки є нерухоме майно -
земельна ділянка, розташована за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1009
га.

Відповідно до договору іпотеки №2
предметом іпотеки є нерухоме майно -
жилий будинок АДРЕСА_1, загальною
площею 819,7 кв м.

Уклавши договір іпотеки на
забезпечення виконання умов
кредитного договору, відповідач не
виконав взяті на себе зобов'язання та
порушив умови договору, а саме не надав
банку доказів укладення договору
страхування предметів іпотеки, що
спричинило позивачу значну шкоду.

ОСОБА_2 не виконує вимоги кредитного
договору, у зв'язку з чим станом на 25
листопада 2010 року банком нараховано
пеню за несвоєчасне повернення кредиту
та пеню за несвоєчасне повернення
процентів.

Заочним рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 13 квітня 2011
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 12
лютого 2013 року, задоволено позовні
вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк». Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк»
штраф за невиконання договорів іпотеки
№1 та №2 від 16 березня 2007 року у розмірі
151 127 грн 77 коп. У рахунок погашення
заборгованості в розмірі 16 691 116
грн 04 коп. за кредитним договором №53-ф/07
від 01 березня 2007 року звернуто
стягнення на предмети іпотеки №1 та №2,
а саме: земельну ділянку, розташовану
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
0,1009 га, кадастровий №82185026, з початковою
ціною не нижчою 90% від вартості
предмета іпотеки, визначеної суб'єктом
оціночної діяльності відповідно до
законодавства України та житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 819,7
кв м. з початковою ціною не нижчою 90 %
від вартості предмета іпотеки,
визначеної суб'єктом оціночної
діяльності відповідно до
законодавства України, які належать на
праві власності ОСОБА_1 Вирішено
питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_3, посилаючись
на порушення судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ПАТ АБ «Укргазбанк» у
задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України перевіряє правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
в межах касаційної скарги.

За вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову. При
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

Однак, вказані вимоги ні судом першої
інстанції, ні апеляційним судом
дотримані не були.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 01 березня 2007 року ВАТ
АБ «Укргазбанк», правонаступником
якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2
уклали кредитний договір №53-ф07
відповідно до умов якого банк відкрив
ОСОБА_2 відновлювану кредитну лінію на
споживчі потреби з лімітом 2 млн. дол.
США на строк з 01 березня 2007 року до
18 лютого 2009 року.

19 лютого 2009 року банк встановив ОСОБА_2
мультивалютну відновлювану відкличну
кредитну лінію з лімітом 2 927 300 дол. США,
а 20 лютого 2009 року - невідновлювану
відкличну кредитну лінію з лімітом 11 760
210 грн на строк з 20 лютого 2009 року до 28
лютого 2010 року зі сплатою 16 % річних за
користування кредитними коштами в
доларах США та 18 % річних за
користування кредитними коштами в
гривнях.

На забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за кредитним договором, 16
березня 2007 року між банком та ОСОБА_1,
який виступає майновим поручителем
ОСОБА_2, укладено договори іпотеки №1 та
№2, а 19 лютого 2009 року до договорів
іпотеки №1 та №2 внесено зміни та
доповнення. Відповідно до договору
іпотеки №1 предметом іпотеки є
нерухоме майно - земельна ділянка,
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 0,1009 га. Відповідно до
договору іпотеки №2 предметом іпотеки
є нерухоме майно - жилий будинок
АДРЕСА_1, загальною площею 819,7 кв м.

Суди першої та апеляційної інстанції,
задовольняючи позовні вимоги ПАТ АБ
«Укргазбанк», виходили з того, що
позичальник та іпотекодавець порушили
свої зобов'язання за кредитним
договором та договором іпотеки, а тому
банк має право задовольнити свої
вимоги за рахунок звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За правилами ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
передбачені Законом України «Про
іпотеку».

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

За змістом ч.1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

При цьому, у резолютивній частині
рішення суду, яким вирішено спір про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, відповідно до ст. 39 Закону
України «Про іпотеку», має бути
зазначено: загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; опис нерухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; пріоритет та розмір вимог
інших кредиторів, які підлягають
задоволенню з вартості предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Звертаючись до суду, у позовній заяві
ПАТ АБ «Укргазбанк» не визначив у який
саме спосіб повинно бути звернено
стягнення на предмет іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу з
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки, не уточнював і
у подальшому своїх вимог у цій частині.

Зазначене залишилося поза увагою, як
суду першої, так і апеляційної
інстанції, які при розгляді справи не
з'ясували у який спосіб позивач бажав
звернути стягнення на предмет іпотеки,
за рахунок якого іпотекодержатель
вправі задовольнити свої вимоги.

При ухваленні судового рішення, суд
першої інстанції, з висновками якого
необґрунтовано погодився апеляційний
суд, у порушення вимог ст. 215 ЦПК
України та ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», не визначив і не вказав
загальний розмір вимог з зазначенням
усіх його складових, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки, спосіб реалізації
предмета іпотеки - шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки.

Доводи про неправильне застосування
судами ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» є необґрунтованим, оскільки
як роз'яснено у п. 37 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
невиконання вимог частини першої
статті 35 Закону України «Про іпотеку»
про надіслання іпотекодавцю та
боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушення зобов'язання не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду (на відміну від
інших способів звернення стягнення
(частина третя статті 33 цього Закону),
оскільки іпотекодавець у судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами, як першої, так і
апеляційної інстанцій, фактичних
обставин, які мають істотне значення
для справи, отже порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст. 338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 13 квітня 2011 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 12 лютого
2013 року скасувати, справу передати до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

В.П.
Гончар

С.О.
Карпенко

В.О. Савченко.