Справа № 466/8128/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/6193/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 10 липня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості, звернення
стягнення на предмет іпотеки,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) в
користь Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» (р/р
2458, , МФО 322001)
заборгованість за кредитним договором
№ 11-1/613к-07 від 04 вересня 2007 року в
розмірі 206274 доларів США, 19 центів, що
еквівалентно 1633526 грн. 57 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) в
користь Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» сплачений
судовий збір у сумі 1700 грн. та 120 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

В решті вимог відмовлено за
безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник
позивача ПАТ «Універсал Банк», вважає,
що оскаржуване рішення є
необґрунтованим у зв'язку з
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» встановлює мораторій на
примусове звернення стягнення на
стадії примусового виконання рішень
ДВС, а не на стадії судового
провадження, відтак не є підставою для
залишення без задоволення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Крім цього, згідно із ст. 3 вказаного
Закону такий набирає чинності з дня
його опублікування та втрачає чинність
з дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, при цьому просить врахувати, що
ЗУ «Про реструктуризацію кредитних
зобов»язань з іноземної валюти в
гривню» прийнятий в першому читанні
03.07.2014 року.

Просить скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 10 липня 2014 року та ухвалити
нове рішення, яким задоволити позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник позивача ПАТ "Універсал
Банк", відповідача ОСОБА_2 і ОСОБА_3
будучи повідомленими належним чином
про день та час розгляду справи, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення їм поштових відправлень
(а.с. 214,215), в судове засідання
апеляційної інстанції не прибули, не
повідомили суд про причину неявки.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5 викликалися в судове засідання
однак не з»явилися, повідомлення про
вручення їм поштового відправлення
повернулось в суд за закінченням
терміну зберігання (а.с. 216,217).

На переконання колегії суддів,
матеріалів справи достатньо для
розгляду справи по суті, а тому вважає
за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305
ЦПК України, розглядати справу за
відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до
ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування
судового процесу технічними засобами
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення виходячи із
наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням осіб, в межах заявлених
ними вимог, кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
прострочив погашення поточних
платежів кредиту та нарахованих
відсотків, не повернув отриманий
кредит, не виконав взятих на себе
зобов"язань, у зв"язку з чим наслідками
порушення відповідачем зобов'язання
щодо повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

При цьому, суд першої інстанції
відмовив у задоволенні позовної вимоги
про стягнення з відповідача ОСОБА_6
пені в розмірі 2640,12 доларів США у
зв"язку із пропуском строку позовної
давності, не знайшовши підстав для
поновлення такого.

Крім цього, суд першої інстанції
відмовив у задоволенні позовної вимоги
про звернення стягнення на предмет
іпотеки на підставі ЗУ "Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" від 03.06.2014 року.

Виходячи з наявних в матеріалах справи
та досліджених в судовому засіданні
доказів, колегія суддів погоджується з
даним висновком суду першої інстанції.

Оскільки представник ПАТ "Універсал
Банк" не погоджується з оскаржуваним
рішенням суду першої інстанції лише в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки з підстав, на думку
апелянта, неправильного застосування
судом першої інстанції вимог Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», який на переконання апелянта,
може бути застосовано на стадії
примусового виконання рішень ДВС, а не
на стадії судового провадження,
апеляційним судом за правилами ст. 303
ЦПК України оскаржуване рішення в
іншій частині та з інших підстав, не
перевіряється.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції 04
вересня 2007 року між ВАТ "Банк
Універсальний" (правонаступником якого
є ПАТ «Універсал Банк») та відповідачем
ОСОБА_2 укладено кредитний договір №
11-1/613к-07, за умовами якого позивач
надавав відповідачу кредит в розмірі 205
000,00 доларів США, із сплатою 13% річних та
кінцевим терміном повернення кредиту
до 03 вересня 2022 року (а.с. 10-13).

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав, надавши відповідачу ОСОБА_2
кредит у розмірі 205000 дол. США, на
підтвердження чого подано заяву на
видачу готівки № 865 від 05 вересня 2007
року (а.с. 41).

09 січня 2009 року між ВАТ "Універсал Банк"
та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 1
до кредитного договору № 11-1/613к-07 від 04
вересня 2007 року, відповідно до якої
визначено Додаток № 1 до Договору
(Графік погашення заборгованості по
кредиту) в новій редакції (а.с. 14-15).

Вимоги за кредитним договором
відповідачем належним чином не
виконувались, внаслідок чого згідно
розрахунку заборгованості за
кредитним договором станом на 20.09.2010 р.
у відповідача наявна заборгованість
перед банком в розмірі 208914,31 доларів
США, що еквівалентно 1654434,20 грн., з яких
187117,88 доларів США - заборгованість по
сумі кредиту, в тому числі 10935,45 доларів
США - прострочена заборгованість по
сумі кредиту, 19156,31 доларів США -
відсотки, 2640,12 доларів США пеня (а.с. 6).

В рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
позивачем та відповідачами ОСОБА_6 і
ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від
05.09.2007 р., згідно умов якого відповідач
ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно,
а саме житловий будинок АДРЕСА_2 в м.
Львові, загальною площею 140,2 кв.м., що
належить їй на праві власності (а.с. 32-34).

Також, в рахунок забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, між позивачем та
відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_7 укладено
договір іпотеки від 05.09.2007 р., згідно
умов якого ОСОБА_7 надала в іпотеку
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 87,3 кв.м., що
належить їй на праві власності (а.с. 29-31,
64).

Судом першої інстанції встановлено, що
іпотекодавець ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 р., при цьому єдиним
спадкоємцем після її смерті є ОСОБА_4,
яка 24.03.2009 року подала в четверту
Львівську державну нотаріальну
контору заяву про прийняття спадщини
та видачу свідоцтва про право на
спадщину (спадкова справа № 193).

Згідно із ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право у разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання, одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки у встановленому
законом порядку на підставі рішення
суду при цьому є підстави для виселення
всіх мешканців квартири..

Статтею 32 вказаного Закону
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Іпотекодержатель ПАТ "Ініверсал Банк"
в передбаченому законом порядку
надіслав письмові вимоги від 09.08.2010
року ОСОБА_2, від 16.08.2010 року ОСОБА_7 та
ОСОБА_3 про виконання зобов"язань за
кредитним договором та попередження
про стягнення на предмет іпотеки у разі
невиконання цієї вимоги, проте вимога
іпотекодержателя була залишена без
задоволення (а.с. 23-26).

Відповідно до пп. 2.1.4. договорів іпотеки
іпотекодержатель має право у випадку
невиконання позичальником та/або
іпотекодавцем - майновим поручителем
зобов'язань за даним договором та/або
кредитним договором, звернути
стягнення на предмет іпотеки в порядку
та на умовах, передбачених договором.

Порядок звернення стягнення та
реалізація майна, переданого в іпотеку,
передбачена у розділі 4 Договорів
іпотеки.

В свою чергу, 07 червня 2014 року набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», згідно з яким
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці та за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

З дослідженого Кредитного договору №
11- 1/61 Зк-07 від 04.07.2007 р. встановлено, що
кредит відповідачу ОСОБА_2 надавався в
іноземній валюті - долар США, кредит
надавався для споживчих цілей (а.с. 10-23).

Окрім цього, предметом іпотеки є
житловий будинок АДРЕСА_2 в м. Львові,
загальною площею 140,2 кв.м., який
використовується як місце постійного
проживання майнового поручителя
ОСОБА_3, а також квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 87,3 кв.м., яка
використовується як постійне місце
проживання спадкоємцем іпотекодавця
ОСОБА_7 - ОСОБА_4

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду про неможливість задоволення
вимоги позивача про звернення
стягнення на нерухоме майно за
встановленими правилами, з врахуванням
вимог Закону України № 1304-VII від 03
червня 2014 «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», який був чинним на момент
розгляду справи в суді першої
інстанції, норми якого повинні
застосовуватися судами України
відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України.

Відмова з цих підстав у задоволенні
позову не позбавляє іпотекодержателя
права на повторне звернення до суду в
майбутньому після зняття мораторію на
задоволення вимог кредитора за
валютними кредитами.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 305, п. 1 ч. 1
ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універсал
банк» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 10 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин