справа № 619/2292/14-ц
провадження 2/619/1061/14
РІШЕННЯ

іменем України

20 червня 2014 року
м. Дергачі

Дергачівський районний суд
Харківської областіУ
складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.за
участюсекретаря судового
засіданняМолотко А.В.

розглянувши у відкритому судому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є
спільною сумісною власністю подружжя, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, в якому просив визнати за ним
право власності на 1/2 частину жилого
будинку з надвірними будівлями,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спільної сумісної власності
подружжя. В обґрунтування позову
позивач, зазначив, що з відповідачем по
даній справі вони перебували в
зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано
згідно рішення Ленінського районного
суду м. Харкова від 17 липня 2013 року. Під
час зареєстрованого шлюбу був
придбаний жилий будинок з надвірними
будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4
не з'явилася, подала до суду заяву, в
якій вказала, що з вимогами позовної
заяви згодна, заперечень проти
задоволення позову не має, справу
просить розглядати у її відсутність.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не
з'явився, подав до суду заяву, в якій
позов підтримав повністю, просив його
задовольнити, справу просив розглядати
у його відсутність.

Судом встановлені обставини і
визначені відповідно до них
правовідносини.

Згідно договору купівлі-продажу від
15.06.2006 року ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_4
набула у власність житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно №10443413 від 19.04.2006 року
за ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу від 15.06.2006 року
зареєстровано право приватної
власності на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Суд вважає встановленою наявність
фактів, якими обґрунтовувалися вимоги
позивача про поділ майна, що є об'єктом
сумісної власності подружжя, з
наступних мотивів.

Пленум Верховного Суду України в п.23
своєї постанови №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», роз'яснив
судам, що вирішуючи спори між подружжям
про майно, необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна, наявного
на час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу). Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як вбачається з матеріалів справи
житловий будинок,що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, був приданий в період
зареєстрованого між сторонами шлюбу та
зареєстрований на ім'я відповідача.

Таким чином, вищезазначений житловий
будинок,є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Таким чином, позов підлягає
задоволенню та за сторонами суд визнає
право власності за кожним на 1/2 частину
спірного житлового будинку.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку в судову палату
по цивільних справах апеляційного суду
Харківської області через
Дергачівський районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Є.А. Болибок