Справа № 404/2897/13-ц
Номер провадження 2/404/2/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Кіровський районний
суд м.Кіровограда в складі:

Головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
зобов'язання не чинити перешкод у
здійсненні права користування майном
та виселення -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права користування своїм
майном. Просить зобов'язати
відповідача, ОСОБА_2, не чинити їй
перешкоди у користуванні ? частиною
належного їй житлового будинку з
відповідною частиною
господарсько-побутових будівель
АДРЕСА_1 та виселити її з нього.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що
11.05.2011 р. на підставі договору
дарування, отримала від ОСОБА_3
безоплатно у власність ? частину
житлового будинку з відповідною
частиною господарсько-побутових
будівель, яка розташована в АДРЕСА_1. В
п.1.9 вказаного договору ОСОБА_3 вказала,
що належна їй частина житлового
будинку не є спільною сумісною
власністю, а є її особистою приватною
власністю, в зв'язку з тим, що вона
набута нею особисто на підставі
договору дарування від 20.04.2011 р. і що
даний договір не порушує прав інших
людей. Відповідно до п. 25.1 цього
договору право власності на вказану
частину житлового будинку з
відповідною частиною
господарсько-побутових будівель у
обдарованого, виникає з моменту його
прийняття. Прийняттям дарунка
вважається отримання обдарованим,
примірника договору дарування після
його нотаріального посвідчення.
Оскільки цього дня правочин був
посвідчений приватним нотаріусом
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, то він
набрав законної сили. З 11.05.2011 р. і по
сьогоднішній день вона не має
можливості користуватися належною їй
частиною житлового будинку, оскільки з
боку відповідача по справі, яка мешкає
в будинку, чиняться перешкоди.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі. Посилається на
обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася. Надала письмові заперечення,
згідно яких просить відмовити позивачу
у задоволенні позову. Зазначила, що ?
частина будинку по АДРЕСА_1 була
придбана родиною ОСОБА_2 в період
проживання у зареєстрованому шлюбі.
Дана обставина встановлена рішенням
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 27.11.2013 р., яким була
задоволена позовна заява ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, а саме, визнано ? частку
житлового будинку по АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5.
Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 13.02.2014 р.
було скасоване рішення Кіровського
районного суду від 27.11.2013 р. Скасовуючи
дане рішення суд апеляційної інстанції
погодився з висновком суду першої
інстанції про те, що спірна ? частина
житлового будинку є спільним майном
подружжя, проте, підставою для
скасування рішення стало те, що ОСОБА_2,
звернувшись до суду з позовом про
визнання даного майна спільною
сумісною власністю подружжя обрала не
належний спосіб захисту. Крім того,
після ухвалення апеляційним судом
рішення від 13.02.2014 р., ОСОБА_2 звернулась
до Кіровського районного суду м.
Кіровограда з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору дарування та витребування
майна. Враховуючи викладене, жодних
підстав для задоволення позову ОСОБА_1
не має.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явилась. Надала заяву
про розгляд справи без її участі.

Суд, в межах наданих доказів,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого або
майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
суд розглядає справу не інакше як за
заявою осіб, в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів,
тобто кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві
приватної спільної часткової
власності належить ? частина будинку по
АДРЕСА_1 (а.с.6).

В позовній заяві позивач
посилається на те, що ОСОБА_2
безпідставно проживає в спірній
частині будинку, оскільки не має до
нього ніякого юридичного відношення.

Проте такі твердження позивача
спростовуються наступним.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідно до договору дарування
від 11.05.2011 р., посвідченого приватним
нотаріусом Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстровано в реєстрі за № 1067, ?
частину житлового будинку з
відповідною частиною
господарсько-побутових будівель, яка
розташована в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 отримала
в дар від ОСОБА_3 (а.с.3-4).

ОСОБА_3 в свою чергу отримала ? частину
житлового будинку з відповідною
частиною господарсько-побутових
будівель, яка розташована в АДРЕСА_1 в
дар від ОСОБА_5.

Відповідач, ОСОБА_2, та ОСОБА_5 з 1989 р.
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 22.02.1996 р.
розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу
частини житлового будинку від 30.09.2003 р.,
посвідченого Другою Кіровоградською
державною нотаріальною конторою,
реєстр № 3-856, ОСОБА_5 придбано ? ч.
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель, що
знаходиться АДРЕСА_1 (а.с. 54).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 27.11.2013 р. по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
визнання майна спільною сумісною
власністю визнано ? частку житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, придбаної на підставі
договору купівлі-продажу від 13 вересня
2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №
3-856 спільною сумісною власністю ОСОБА_2
та ОСОБА_5.

Судом встановлено, що спірний будинок
був придбаний сторонами під час
спільного проживання та перебування у
шлюбі, а тому є майном, нажитим
подружжям за час шлюбу, є спільною
сумісною власністю подружжя та кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 13.02.2014 р.
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 27.11.2013 р. скасовано і
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_5
про визнання майна спільною сумісною
власністю, в зв'язку з невірно
визначеним характером спірних
правовідносин та способом захисту
майнових прав позивача.

Проте, рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 13.02.2014 р.
була надана оцінка виниклим
правовідносинам та підтверджена
правильність висновку суду першої
інстанції, що спірне майно було
придбано сторонами у період шлюбу, а
тому мало статус спільного сумісного
майна подружжя.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Таким чином, суд вважає доведеним, що
ОСОБА_2 є співвласником ? частки
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель
розташованого за адресою АДРЕСА_1 та в
силу ст. 63 СК України має рівні права з
позивачем на володіння, користування
та розпорядження майном.

Вищезазначене закріплено наступними
нормами права.

Так, згідно зі ст. 60 СК України (чинного
з 1 січня 2004 року) майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності, а ст. 63 СК
України визначено, що дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Аналогічне положення Закону було
закріплено й у ст. 22 КпШС України, який
діяв до 1 січня 2004 року, але був чинний
на час набуття ОСОБА_5 спірного майна.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав (ст. 319 ЦК).

Статтею 321 ЦК України визначено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог про зобов'язання
відповідача не чинити перешкод у
здійсненні права користування майном
та виселення з заявлених позивачем
підстав.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 60, 63 СК України, ст. 22 КпШС України,
ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61,
88, 212-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити
перешкод у здійсненні права
користування майном та виселення -
відмовити.

Судові витрати залишити по понесеним
позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Кіровського
Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда