Справа №: 343/3365/13-ц
Провадження №: 2/0343/47/14
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року м. Долина

Долинський районний суд
Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді -
Тураша В. А.,

секретаря -
Лукань О.З.,

адвоката -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Долинського районного
суду в місті Долина Івано-Франківської
області справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка просить постановити
рішення , яким визнати договір
купівлі-продажу від 20.11.2010 року,
укладений між ОСОБА_2 (продавцем) та
ОСОБА_3(покупцем) щодо домоволодіння,
зокрема житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
за АДРЕСА_1 - недійсним.

Свої вимоги мотивує тим, що 20 листопада
2010 року, між нею та відповідачкою було
укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до предмету договору, вона
ніби-то зобов'язувалася передати, а
покупець прийнятну власність житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами за АДРЕСА_1.

Від її імені - імені продавця, діяв син
покупця ОСОБА_3 - ОСОБА_4. Таке
представництво ОСОБА_4 в договорі
здійснено на підставі довіреності від
19.11.2010р. № 2620.

Однак договір порушує норми чинного
законодавства, їй як продавцю, ніколи
покупцем чи її сином кошти за продаж
домоволодіння не сплачувались.

Про існування такого договору
купівлі-продажу вона довідалася тільки
тоді, як подала нотаріусу заяву про
відкликання довіреності, яку помилково
та в наслідок обману видано ОСОБА_4
Відкликання нею такої довіреності
сталося через декілька днів після її
надання, оскільки при наданні такої
вона не розуміла повноту та наслідки
своїх дій. Надання довіреності
здійснено внаслідок вчинення тиску на
неї сином покупця, так як вона давала
йому розписку про те, що позичила в
нього кошти. Таку дію вчинила на його
неодноразові вимоги, бо він мав боргові
відносини з її сином. Сам ОСОБА_4 визнає,
що саме з її сином мав відносини, та її
син йому винен був кошти.

На сьогоднішній день вона і надалі
проживає в своєму помешканні, сплачує
за нього необхідні кошти та витрати.

Виходячи з спірного договору, вона
ніби-то відчужила разом з своїм
будинком і земельну ділянку. Сама ж
земельна ділянка, насправді не була у
її власності та не була нею
приватизована, тому вважає, що такий
договір суперечить нормам чинного
законодавства.

Здійснення продажу
домоволодіння, як такого насправді не
відбулося.

В пункті 4 Договору вказано, що
домоволодіння, що відчужується,
оглянуте покупцем особисто до
підписання договору. Однак слід
зазначити, що відповідачка у неї ніколи
не бувала та домоволодіння не оглядала.

Договір купівлі-продажу є
фіктивним правочином, оскільки він
укладений без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
договором. Фіктивний правочин,
відповідно до ст. 234 ЦК України,
визнається судом недійсним.

Правових наслідків по договору не
настало.

Як зазначено в договорі - продавець
зобов'язується знятись з реєстрації
особисто та з іншими особами. Вона
особисто з реєстрації не знімалась,
таку дію вчинив невідомо їй як ОСОБА_4,
син відповідачки.

Також в даному пункті вказано, що вона
зобов'язана звільнити домоволодіння
від речей, передати домоволодіння
покупцеві до підписання цього
договору. Домоволодіння від своїх
речей вона не звільняла, більше того,
покупцеві-відповідачу до підписання
цього договору, домоволодіння не
передавала. На протязі трьох років з
моменту укладення спірної угоди вона
проживає і надалі в домоволодінні
АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
зіславшись на вищевказані обставини.
Додатково пояснила, що вона позичала у
ОСОБА_4 гроші в сумі 15000 доларів США.
19.11.2010 року в нотаріуса вона дала
довіреність на сина відповідачки
ОСОБА_4 , який вчинив від її імені
договір купівлі-продажу
будинковолодіння. Відповідачка до
укладення договору не оглядала
будинок. Вона як проживала, так і
продовжує проживати в спірному
будинку, оплачує комунальні послуги,
провела воду. Перед наданням
довіреності, вона 17.11.2010 року
виписалась з будинку, оскільки мала на
меті його продати. Будинок вона хотіла
продати за 110-120 тисяч доларів США. Кошти
в сумі 154 000 гривень, вона не отримала .
Просила позов задоволити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, та
пояснив, що як вбачається із позовної
заяви, позивачка ОСОБА_2 уповноважила
ОСОБА_4 продати належні їй земельну
ділянку та домоволодіння, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, згідно
довіреності, нотаріально посвідченої
та зареєстрованої за №262 від 19.11.2010
року. Вказана довіреність видана
свідомо, без будь-якого тиску чи іншого
негативного впливу на довірителя. З
тексту довіреності вбачається, що
ОСОБА_2 розуміючи значення своїх дій та
діючи на підставі попередньої
домовленості уповноважила ОСОБА_4
продати належні їй земельну ділянку та
домоволодіння, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 та отримати гроші.
Вказана довіреність, посвідчена
приватним нотаріусом Долинського
районного нотаріального округу ОСОБА_7,
за формою і змістом відповідає вимогам
закону. Жодного доказу, який би свідчив
про недійсність довіреності щодо її
форми та змісту позивач суду не надала.
Дії повіреного ОСОБА_4 щодо укладення
договору купівлі-продажу земельної
ділянки та домоволодіння, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, були
правомірними, конкретними та
здійсненими. Підстави для визнання
договору купівлі -продажу недійсним
відсутні. ОСОБА_4 діючи в межах наданих
йому ОСОБА_2 повноважень на підставі
вказаної довіреності, продав 20.11.2010
року ОСОБА_3 за 154291,00 гривню земельну
ділянку та домоволодіння, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, про що
був укладений та нотаріально
посвідчений договір купівлі- продажу
від 20.11.2010 року №2636. Згідно ст. 249 ЦК
України, особа яка видала довіреність,
за вийнятком безвідкличної
довіреності, може в будь-який час
скасувати довіреність або
передоручення. Відмова від цього права
є нікчемною. Особа, яка видала
довіреність і згодом скасувала її,
повинна негайно повідомити про це
представника, а також відомих їй третіх
осіб, для представництва перед якими
була видана довіреність. Права та
обов'язки щодо третіх осіб, що виникли
внаслідок вчинення правочину
представником до того, як він довідався
або міг довідатися про скасування
довіреності, зберігають чинність для
особи, яка видала довіреність, та її
правонаступників. Позивачка ОСОБА_2
скасувала видану нею на імя ОСОБА_4
довіреність 24.12.2010 р., тобто вже після
вчинення повіреним дій, направлених на
реалізацію наданих повноважень-
укладення 20.11.2010 р. договору
купівлі-продажу. Таким чином, усі дії
вчинені повіреним ОСОБА_4 від імені
довірителя ОСОБА_2 під час дії
довіреності зберігають свою чинність
як для ОСОБА_2 так і для третіх осіб. Сам
по собі факт невиконання сторонами
умов правочину не робить його
фіктивним. Для визнання правочину
фіктивним ознака вчинення його лише
для вигляду має бути властива діям обох
сторін правочину. Якщо одна сторона
діяла лише для вигляду, а інша
-намагалася досягти правового
результату, такий правочин не можна
визнати фіктивним. Просив в позові
відмовити.

Представник відповідачка ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав та суду пояснив, що
позивачка по справі хотіла, щоб він
продав її будинок, на що дала йому в
нотаріуса довіреність. Перед наданням
довіреності позивачка добровільно
виписалась з будинковолодіння. Даний
будинок він продав своїй мамі
отримавши від неї 154000 грн. Оскільки
ОСОБА_2 була винна йому гроші, він
віддав їй тільки 120000 гривень, які вона
отримала, написавши власноручно
розписку, які він долучає до матеріалів
справи. Позивачці по справі було
дозволено проживати в будинку ще
півроку після укладення договору
купівлі-продажу, а потім його
звільнити. ОСОБА_3 оглядала дане
будинковолодіння ще до укладення
договору, а після договору
неодноразову була в ньому. Оскільки
будь-яких порушень при укладенні
договору купівлі-продажу немає, просив
відмовити у позові.

Суд, вислухавши думку учасників
процесу, дослідивши здобуті та
перевірені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, вважає, що позов не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного:

Ч. 1 ст.237 ЦК України передбачено, що
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов»язана або має право вчиняти
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Згідно вимог ст. 239 ЦК України -
правочин, вчинений представником ,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов»язки особи, яку він
представляє.

У відповідності до вимог ст. 244 ЦК
України - представництво, яке
ґрунтується на договорі, може
здійснюватися за довіреністю.

Судом встановлено, що 19.11.2010 року
позивачка ОСОБА_2 видала на ім'я ОСОБА_4
довіреність, яка посвідчена приватним
нотаріусом Долинського районного
нотаріального округу
Івано-Франківської області ОСОБА_7
того ж дня та зареєстрована в реєстрі
за №262. Із змісту даної довіреності
вбачається, що позивачка надала ОСОБА_4
право продати належні їй земельну
ділянку та будинковолодіння, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та
отримати гроші (а.с.27).

Рішенням Колегії суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 16.09.2013р. ( а.с.22-24), яке
вступило в законну силу ( ухвала
Колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.11.2013р. а.с.25-26) в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя
особа - приватний нотаріус ОСОБА_7, про
визнання недійсною довіреності на
продаж квартири - відмовлено.

У відповідності до договору
купівлі-продажу від 20.11.2010р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Долинського районного нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в
реєстрі за №2636 (а.с.4-6) - ОСОБА_2 , від
імені якої діє ОСОБА_4 по довіреності,
посвідченій ОСОБА_7 приватним
нотаріусом Долинського районного
нотаріального округу від 19.11.2010р. за
№2620 (продавець) передала, а ОСОБА_3 (
покупець) прийняла у власність
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами за АДРЕСА_1.
Домоволодіння належить продавцю, на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом , виданого
державним нотаріусом ОСОБА_9
Долинської міської державної
нотаріальної контори від 17.03.2010р.,
зареєстрованого в реєстрі за
реєстровим номером №253, спадкова
справа №193/09. Земельна ділянка площею
0,0966га на якій розташований житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами за АДРЕСА_1 - не
приватизована. Земельній ділянці
площею 0,0966га наданої для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
вищевказаного домоволодіння,
присвоєно кадастровий номер
:01:004:0179. Купівля-продаж
домоволодіння, ними сторони за
договором, здійснюється за 154291,00грн.,
які вона покупець оплатив продавцю в
особі представника до підписання цього
договору, повністю.

Згідно розписки від 20.11.2010 р.
(а.с.47) - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
НОМЕР_1, яка проживає АДРЕСА_1 отримала
від ОСОБА_4, який проживає в АДРЕСА_2,
гроші в сумі 120000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.ч. 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору - це домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до положень ст. 655 ЦК
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Стаття 234 Цивільного кодексу України
передбачає, що фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

Ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Згідно ч.4 вказаної
статті - доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_10суду пояснив, що
він являється сином позивачки по
справі. Між ним та сином відповідачки
ОСОБА_4 є боргові зобов"язання - він
позичив у нього приблизно 40000 доларів
США. Кошти за продаж будинку мати не
отримувала. Розписка , яка є в
матеріалах справи - це розписка про
отримання мамою для нього позики від
ОСОБА_4 на суму 15000 доларів США.
ОСОБА_2виписалась з будинку ще до
надання довіреності , тобто до 19.11.2010р.
Мама, як проживала , так і проживає в
будинковолодінні, оплачує за нього
комунальні послуги. Син відповідачки
ОСОБА_4 два, або три рази попереджував
їх про необхідність звільнення
будинку.

В обгрунтування позовних вимог
позивачка, як в позовній заяві, так і в
судовому засіданні зіслалась на те, що
надання довіреності здійснено
внаслідок вчинення тиску на неї сином
покупця, так як вона давала йому
розписку про те, що зичила в нього
кошти. Таку дію вона вчинила на його
неодноразові вимоги, бо він мав боргові
відносини з її сином. Вона як проживала
, так і проживає в своєму помешканні,
сплачує всі необхідні кошти. Договір
купівлі-продажу укладений без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювались договором, тому він є
фіктивним.

Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
06.11.2009 №9, для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину. Необхідно враховувати, що
саме по собі невиконання правочину
сторонами не означає, що укладено
фіктивний правочин. Якщо сторонами не
вчинено будь-яких дій на виконання
такого правочину, суд ухвалює рішення
про визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до роз'яснень п.2 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18 грудня 2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі» - рішення
суду як найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Згідно роз'яснень в п.7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

В судовому засіданні не встановлено, що
укладаючи 20.11.2010 р. договір
купівлі-продажу домоволодіння, сторони
по справі - ОСОБА_2, від імені якої по
довіреності діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_3 не
мали наміру створення правових
наслідків вказаного договору , мали
умисел на вчинення саме фіктивного
договору ,а тому немає підстав
визнавати даний договір фіктивним і
відповідно визнавати його недійсним.

Виходячи із вищевикладеного, суд
вважає за необхідне відмовити
позивачці в позові, а саме у визнанні
договору купівлі-продажу від 20.11.2010
року, укладеногой між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
щодо домоволодіння, зокрема житлового
будинку з господарськими будівлями і
спорудами за АДРЕСА_1 - недійсним.

На підставі ст.ст. 202,203,234, 237, 239, 244, 626, 655
ЦК України, постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", керуючись ст.
ст. 11, 60, 61 , 88, 213-215,218 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позові ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу відмовити

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подачі
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Долинський районний суд.

Суддя: