Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

судів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Демчук Ю.Ю.,

за участю

представників позивача ОСОБА_3 „Управління малої механізації ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6 його представника ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду від 27 грудня 2013 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Управління малої механізації до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 27 грудня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 „Управління малої механізації 11174 грн. 43 коп. безпідставно набутих коштів та судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідач в апеляційній скарзі вказує на його незаконність, вважає, що суд безпідставно дійшов висновку та стягнув з нього ці кошти, які стягнуто з позивача за рішенням Рівненського окружного адміністративного суду на користь Рівненського міського центру зайнятості, як виплачена допомога по безробіттю особі, яка незаконно була звільнена та поновлена на роботі за рішенням суду. Доводить, що суд безпідставно застосував до правовідносин з позивачем норми цивільного законодавства, вважає, що між ними мають місце правовідносини, що регулюються нормами трудового законодавства. За рішенням суду його поновили на роботі та стягнули з позивача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Покликається на те, що незаконність його звільнення повязана з діями посадових осіб підприємства, які й повинні нести матеріальну відповідальність щодо проведених виплат. В його діях відсутні будь-які ознаки протиправності, а тому не може нести відповідальність у порядку цивільного законодавства. За викладених обставин просить рішення суду першої інстанції скасувати та стягнути з позивача понесені ним витрати при подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рівненського міського суду від 1 жовтня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково та поновлено на роботі водієм 1 класу ОСОБА_3 „Управління малої механізації, стягнуто на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14595 грн. 57 коп. та 1000 грн. в рахунок морального відшкодування.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19 листопада 2013 року, рішення Рівненського міського суду від 1 жовтня 2012 року, в частині стягнення середнього заробітку, скасовано та стягнуто 16624 грн. 97 коп. В решті рішення залишено без змін.

Вказані рішення в касаційному порядку не оскаржувались та набрали законної сили.

На виконання рішення суду ОСОБА_3 „Управління малої механізації на користь ОСОБА_6 платіжним дорученням №1093 від 12 березня 2013 року перерахувало 17624 грн. 97 коп.

За постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2012 року з ОСОБА_3 „Управління малої механізації на користь Рівненського міського центру зайнятості, який є робочим органом виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України, стягнуто 11174 грн. 43 коп., виплачених ОСОБА_6, відповідно до ч.4 ст.35 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, про утримання з роботодавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 „Управління малої механізації суд дійшов висновку, що відповідачу ОСОБА_6, при вирішенні питання про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу було відомо про отримання від Рівненського міського центру зайнятості допомоги по безробіттю, а тому, у відповідності до ст.1212 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню зазначена сума грошових коштів, яка набута ним без достатніх правових підстав.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з наступних підстав.

Грошові кошти у сумі 11174 грн. 43 коп. виплачені відповідачу ОСОБА_6 Рівненським міським центром зайнятості як допомога по безробіттю за період з 3 січня по 1 жовтня 2012 року, а не позивачем у справі ОСОБА_3 „Управління малої механізації.

Рішенням Рівненського міського суду від 1 жовтня 2012 року ОСОБА_6 поновлено на роботі водієм 1 класу ОСОБА_3 „Управління малої механізації за тим, що звільнення відбулось з порушенням п.1 ст.40 КЗпП України. Рішення в цій частині не змінене та не скасоване.

Колегія суддів виходить з того, що правовідносини які виникли між позивачем та відповідачем є договірними та регулюються за нормами трудового законодавства, а тому судом першої інстанції помилково встановив характер спірних правовідносин, не правильно застосував норми матеріального права, а саме ст.1212 ЦК України. Відповідно до ч.2 п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів дано розяснення, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Суд при стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь працівника не перевірив обставини щодо виплати допомоги по безробіттю, а відповідач - підприємство не довело ці обставини у судовому засіданні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача в межах суми сплаченого судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, яке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позовних вимогах за безпідставністю.

На підставі викладеного, відповідно до ст.1212 ЦК України, керуючись ст.ст.303,307,309,314,316,324-325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 27 грудня 2013 року скасувати.

Товариству з обмеженою відповідальністю „Управління малої механізації у позові до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Управління малої механізації на користь ОСОБА_6 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Ю.М. Рожин

Судді: Н.М. Ковальчук

ОСОБА_2