АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі: головуючого -
судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.,

при секретарі: Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та
малолітньої ОСОБА_4, в інтересах якої
діє ОСОБА_5, треті особи: Голосіївський
районний відділ ГУ ДМС України в м.
Києві, служба у справах дітей
Голосіївської районної у місті Києві
державної адміністрації, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку,
зустрічним позовом ОСОБА_5, що діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_4, до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3,
Голосіївський районний відділ ГУ ДМС
України у м. Києві, про вселення та
усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням, за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, що діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_4, на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 06 грудня 2013
року, -

встановила:

09.02.2013 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до
суду з вказаним позовом, в якому
просили визнати відповідачів ОСОБА_3 та
малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими,
що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1. Також просили
зобов'язати Голосіївський РВ ГУДМС
України у м. Києві зняти відповідачів з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що
відповідачі не проживають у даній
квартирі понад один рік, не несуть
витрат по утриманню квартири, не
сплачують комунальні платежі, не
беруть участь у спільному побуті.
Малолітня ОСОБА_4 в спірній квартирі
не проживала, зв'язок між нею та
батьком ОСОБА_3 втрачено. Остання
проживає разом зі своєю матір'ю, з
якою пов'язана спільним побутом.

16.04.2013 р. до суду звернулась законний
представник малолітньої дитини -
ОСОБА_5 з зустрічним позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про вселення та усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням.

Посилалась на ті підстави, що з часу
народження ОСОБА_4 була зареєстрована
та проживала разом зі своїм батьком
ОСОБА_3 До грудня 2011 року за вказаною
адресою мешкала також і вона. Після
розірвання шлюбу в грудні 2011 року
вона разом з донькою повернулися
мешкати до м.Чернігова, оскільки
колишній чоловік та його брат ОСОБА_2
зловживали спиртними напоями, в
квартирі склалась неможливі умови для
проживання малолітньої дитини. Разом
з тим, вона намагалась вселитись до
спірної квартири, про що свідчать
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи від 16 липня 2012 р.
, 06 листопада 2012 р., 21 грудня 2012 р.
Оскільки внаслідок неправомірних дій
позивачів її дитина позбавлена права
користуватись вказаним житловим
приміщенням, просила вселити
ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 та
зобов'язати позивачів надати їй від
неї ключі.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 06 грудня 2013 р. позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано малолітню дитину ОСОБА_4
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
та знято її з реєстраційного обліку за
даною адресою. В задоволенні позову
до ОСОБА_3 про визнання таким , що
втратив право на користування
вказаним жилим приміщенням відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням та вселення
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, що діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_4, просить
скасувати рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 06 грудня
2013 року та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачам в задоволенні їх
позову та задовольнити зустрічний
позов.

Посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
вимогам закону. Зазначила, що право
малолітньої дитини на користування
жилим приміщенням, що належить одному
з батьків, є похідним від прав самих
батьків. Відмовляючи в задоволенні
позову в частині визнання батька
дитини таким, що втратив право на
користування житлом, суд не
врахував, що дитина незалежно від
місця свого проживання має право на
користування житлом свого батька.
Крім цього, судом не враховано
поважність причин, з яких дитина не
могла користуватись вказаною
квартирою.

В судовому засіданні ОСОБА_5, що діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_4 та її
представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу
підтримали та просили її задовольнити.
Не заперечували, що за відсутності
батька малолітньої дитини, який на
даний час перебуває в місцях
позбавлення волі, малолітня дитина
самостійно проживати в спірній
квартирі не зможе. За таких обставин
не наполягали на задоволенні
зустрічного позову в частині вселення
до неї дитини та зобов'язання надати
ключі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 проти
апеляційної скарги заперечував, просив
її відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
причини своєї неявки не повідомили.

Відповідач ОСОБА_3 , який відбуває
покарання в ПВК-76 Рівненської
області, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а рішення
Голосіївського районного суду м.
Києва від 06 грудня 2013 року без змін.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення осіб, що беруть участь у
справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги до
малолітньої ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з положень ст.107 ЖК
УРСР, відповідно до яких остання
втратила право на користування спірним
жилим приміщенням з часу її вибуття з
неї разом з матір'ю.

При цьому судом враховано, що ОСОБА_5
разом з чоловіком ОСОБА_3 та дитиною з
січня 2011 року мешкали в іншій
квартирі будинку АДРЕСА_1, через
особисті неприязні стосунки з
чоловіком, ОСОБА_5 з дитиною виїхала
проживати до м. Чернігова. Мати
малолітньої дитини не зверталась до
управителя будинку або органів
внутрішніх справ з заявами щодо
зловживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2
спиртними напоями, з приводу створення
неможливих умов для спільного
користування спірною квартирою, про
збереження за нею та дитиною права на
проживання в ній.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.01.1999 р. ОСОБА_8 отримав ордер на
жиле приміщення на сім`ю з 4 осіб на
право зайняття трикімнатної квартири
АДРЕСА_1: на себе, дружину ОСОБА_9,
синів ОСОБА_3, ОСОБА_2 (а.с.7).

Судом встановлено, що в 2009 році
ОСОБА_5, як дружина ОСОБА_3, вселилась у
вказану квартиру з дозволу наймача
квартири.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 08 грудня 2011 року
шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано
(а.с. 12).

18.12.2012 р. у вказаній квартирі
зареєстровано дружину ОСОБА_8 - ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер (а.с. 9).

Також судом встановлено, що в спірній
квартирі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали
разом до січня 2011 року, потім
переїхали до іншої квартири цього
будинку, а з червня 2011 року, через
сварки та непорозуміння, стали
проживати окремо. ОСОБА_5 разом з
дитиною виїхала проживати до м.
Чернігова.

Відповідно до ст.ст.141, 160 СК України
мати, батько мають рівні права та
обв'язки щодо дитини. Місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за
згодою батьків.

Малолітня дитина ОСОБА_5 та ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 була зареєстрована за місцем
проживання свого батька 21.12.2010 р.

В подальшому, у зв'язку з розірванням
шлюбу та за згодою батька, малолітня
дитина стала проживати з матір'ю.

Статтею 18 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачено, що діти -
члени сім`ї наймача або власника
житлового приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Частиною 4 статті 9 ЖК УРСР
передбачено, що ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування житловим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Ухвалюючи рішення про визнання
малолітньої дитини такою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням, суд першої інстанції в
порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України не
дав оцінки доводам її матері щодо
неможливості проживання дитини в
спірній квартирі у зв'язку з
зловживанням її мешканцями спиртними
напоями, а в подальшому - у зв'язку з
розірванням шлюбу та засудженням
відповідача.

Враховуючи наведені вище норми права
та те, що в задоволенні позову до
батька малолітньої дитини - ОСОБА_3
про визнання таким, що втратив право
на користування спірним житловим
приміщенням відмовлено і рішення суду
першої інстанції в цій частині
сторони не оскаржують, його малолітня
дитина, незалежно від місця
фактичного проживання, має право
користування вказаним приміщенням,
остання не проживає за місцем
реєстрації не з власної ініціативи, суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку, що вона може бути визнана
такою, що втратила право на
користування житлом.

З таких обставин рішення суду першої
інстанції у вказаній частині не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 309 ЦПК України є підставою
для його скасування та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Враховуючи ту обставину, що мати
малолітньої дитини не має
самостійного права на проживання в
спірній квартирі, її батько - ОСОБА_3
відбуває покарання в місцях
позбавлення волі, мати дитини не
заперечує проти того, що дитина в силу
віку не зможе самостійно проживати в
спірній квартирі до повернення її
батька, колегія суддів дійшла
висновку, що вимоги про вселення та
зобов'язання надати ключі заявлені
передчасно, а тому підстави для
скасування рішення в цій частині та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
підлягають стягненню судові витрати
по сплаті судового збору в сумі 229 грн.
40 коп., по 114 грн. 70 коп. з кожного
відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, що діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_4,
задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 06 грудня 2013 року в частині
задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням та знаття з
реєстраційної обліку скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання такою, що
втратила право на користування
квартирою АДРЕСА_1 та зняття з
реєстраційного обліку за даною
адресою відмовити.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_5 судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 229 грн. 40 коп., по
114 грн. 70 коп. з кожного відповідача.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 22-ц/796/2940/2014

Головуючий у суді першої інстанції -
Колдіна О.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції
- КирилюкГ.М.