Справа № 333/5185/14-ц
Провадження № 2/333/2204/14
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2014 року
м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та поділ майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В
И В:

26.06.2014 року до Комунарського районного
суду м. Запоріжжя надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності.

27.06.2014 року зазначену справу передано у
провадження судді Дмитрієвої М.М.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав. Як
визначено у ст. 4 ЦПК України суд
здійснює правосуддя у спосіб
визначений Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав, тому суддя,
вивчивши матеріал вказаної позовної
заяви, вважає за потрібним
запропонувати позивачу привести
позовну заяву у відповідність до вимог
ст. 119 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

Вивчивши матеріали позовної заяви,
суддя приходить до наступного
висновку.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом. До
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що
ціна позову складається з дійсної
(ринкової) вартості майна на час
звернення до суду.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» передбачено, що позовна
заява оплачується судовим збором
залежно від ціни позову, яка
визначається виходячи з вартості
відшукуваного майна.

Відповідно до підпункту «а» пункту 12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»
вартість спірного майна визначається
за погодженням сторін, а за його
відсутністю за дійсною вартістю майна
на час розгляду спору.

Згідно з ч. 2 ст. 119 ЦПК України в
позовній заяві щодо вимог майнового
характеру обов'язково повинна бути
зазначена ціна позову. Тобто тягар
доказування вартості спірного майна
несе позивач, тому він повинен
обґрунтувати у позовній заяві ціну
позову та надати суду відповідні
докази цього.

Як убачається з матеріалів справи, на
підтвердження ринкової вартості майна,
позивачем надано копію об'яви про
продаж аналогічного автомобіля,
розміщеного на сайті в мережі Інтернет.
Проте, не зрозуміло яким чином вказана
об'ява підтверджує вартість наявного
майна.

Таким чином, позивачу в позовній заяві
треба вказати ціну позову ринкову
вартість 1/2 частини спірного
транспортного засобу (для чого
звернутися до суб'єкта оціночної
діяльності, який надасть висновок про
вартість зазначеного майна) та згідно
ст. 4 Закону України «Про судовий збір»
сплатити судовий збір, виходячи з
реальної вартості спірної частини
автомобіля на час звернення до суду. У
разі неможливості встановити точну
ціну позову (ринкову вартість спірного
майна) позивач повинен надати суду
відповідні докази та клопотання про
визначення судом попереднього розміру
судового збору.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК
України до позовної заяви додаються
документи, що підтверджують сплату
судового збору.

На підставі ст. 3 Закону України «Про
судовий збір» за подання до суду
позовної заяви справляється судовий
збір.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
перераховується у безготівковій або
готівковій формі виключно через
установи банків чи відділення зв'язку.
На підставі ст. 9 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
сплачується за місцем розгляду справи
та зараховується до спеціального фонду
Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України
«Про судовий збір» за подання позовної
заяви, що має одночасно майновий і
немайновий характер, судовий збір
сплачується за ставками, встановленими
для позовних заяв майнового та
немайнового характеру.

Пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» визначено
ставку судового збору за подання
позовної заяви немайнового характеру
0,2 розміру мінімальної заробітної
плати. Підпунктом 2 пункту 1 частини 2
статті 4 Закону України «Про судовий
збір» визначено ставку судового збору
за подання заяви майнового характеру у
розмірі 1 відсотку ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» станом на
01.01.2014 року встановлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218 гривень,
тобто ставка судового збору за подання
заяви майнового характеру на
сьогоднішній день не може бути меншою,
ніж 243,60 гривень, а за подання заяви
немайнового характеру 243,60 гривень.

Крім того, з позовної заяви вбачається,
що позивач ставить питання про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, що підлягає розгляду в порядку
окремого провадження відповідно до ст.
234 ЦПК України, а інші позовні вимоги
підлягають розгляду в порядку
позовного провадження. При цьому,
жодних обставин, які б свідчили про
наявність між сторонами спору, позивач
в позовній заяві не наводить.

Оскільки позивач не зрозуміло навів
обставини порушення своїх прав, що
призвело до звернення в суд, а також не
зазначив причини неможливості
вирішення питання в позасудовому
порядку, виникає необхідність надати
позивачу можливість, більш детально
викласти обставини з зазначенням
доказів, які підтверджують кожну із
обставин звернення до суду з
вищезазначеною позовною заявою та
вказати, яким саме чином відповідачами
було не визнано, порушено або оспорено
її право.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України позовна
заява, яка подана без додержання вимог,
викладених у ст.ст. 119-121 ЦПК України,
підлягає залишенню без руху з наданням
строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 119-121 ЦПК України, ст.ст. 4, 6, 8
Закону України «Про судовий збір»,
суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності - залишити без руху, надавши
триденний строк з дня отримання цієї
ухвали для усунення недоліків.

Роз'яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, позовну
заяву буде визнано неподаною та
повернуто позивачу зі всіма доданими
до неї документами.

Копія ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва