Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Неганової Н. В. ,

при секретарі - Онопченко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк», ОСОБА_2 про
визнання кредитного договору
недійсним в частині позичальника,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що на початку 2006 року вона
познайомилась з відповідачем ОСОБА_2 З
квітня 2006 року вони почали проживати
разом як сім'я, вели спільне
господарство, проживали в орендованій
квартирі АДРЕСА_3. З початку спільного
проживання ОСОБА_1 перебувала на
утримані ОСОБА_2, на його вимогу 05.12.2006
року звільнилась з роботи і до
розлучення ніде не працювала. В лютому
2007 року ОСОБА_2 запропонував офіційно
зареєструвати їх відносини, і 07.06.2007
року відбулась реєстрація шлюбу.
Шлюбні відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_2
тривали до 20.07.2009 року, а офіційно шлюб
було розірвано 15.09.2010 року рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
за позовом ОСОБА_1 З моменту спільного
проживання постійно виникало питання
про місце спільного проживання. Для
цього відповідач вирішив придбати
квартиру. З цією метою 26.01.2007 року було
підписано попередній договір між
позивачкою та ОСОБА_3 на придбання за 160
000 доларів США квартири за адресою -
АДРЕСА_3. Під час підписання
попереднього договору відповідач
ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 завдаток у
розмірі 20 000 доларів США, про що
зроблено відмітку в договорі. В цей
день між позивачкою та ТОВ «Агенство
нерухомості «Рідний дім» було
підписано договір про надання послуг
та підписано акт виконаних робіт на
суму 20 200 гривень. Ці кошти агентству
передав також відповідач ОСОБА_2 Не
дивлячись на те, що придбанням квартири
та оплатою всіх пов'язаних з цим витрат
займався ОСОБА_2, на його категоричну
вимогу всі документи було оформлено на
ОСОБА_1 З приводу коштів, ОСОБА_2 говорив
позивачці, що на даний момент у нього
немає необхідної суми, але поки
продавець підготовить всі необхідні
документи кошти в нього будуть,
оскільки він продає земельну ділянку.
Але на час підготовки ОСОБА_3 всіх
документів для відчуження квартири
ОСОБА_2 кошти так і не отримав, у зв'язку
з цим він вирішив взяти кредит.
Оформленням кредиту займався виключно
ОСОБА_2 05.04.2007 року в приміщення ВАТ
«Родовід Банк» позивачка дізналася, що
кредит буде оформлено на неї.
Відповідач пояснив це тим, що це вимога
банку оформити кредит на власника
квартири. Також він запевнив, що кредит
буде швидко погашено, оскільки скоро
продасть земельну ділянку. Позивачка
на момент отримання кредиту не
працювала та не мала ніяких доходів. В
цей же день 05.04.2007 року між позивачкою
та ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3.
Також 05.04.2007 року між Відкритим
акціонерним товариством «Родовід
Банк» (в подальшому найменування -
Публічне акціонерне товариство
«Родовід Банк») та позивачкою був
укладений кредитний договір №
15.3/ІЖ-127.07.1, відповідно до якого банк
надав позивачці кредит на купівлю
квартири на загальну суму 155 000 доларів
США строком по 05.04.2028 року. Кошти за
кредитним договором отримав
відповідач ОСОБА_2, частину з них у сумі
140 000 доларів США він передав ОСОБА_3 в
рахунок оплати за квартиру, інші кошти
в сумі 15 000 доларів США залишилися в
нього. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
05.04.2007 року між позивачкою та банком
було укладено договір іпотеки,
предметом іпотеки є придбана
позивачкою квартира. З травня 2007 року
по липень 2008 року ОСОБА_2 давав
позивачці кошти для погашення кредиту
та процентів, які позивачка від свого
імені вносила на рахунок банку. З липня
2008 року ОСОБА_2 перестав давати кошти на
погашення кредиту та процентів,
мотивуючи це фінансовими складнощами.
В липні 2009 року позивачка та відповідач
ОСОБА_2 розійшлися, коштів відповідач
більше не давав. Оскільки за кредитним
договором з'явилась заборгованість
11.01.2010 року банк звернувся до позивачки
з вимогою про дострокове погашення
всього кредиту, відсотків та штрафних
санкцій в сумі 184 731,55 доларів США та 56
854,38 гривень. Частина цієї суми була
погашена за рахунок продажу квартири
на підставі виконавчого напису
нотаріуса, а решту суми у розмірі 139 103,50
доларів США та 1 145 230,27 гривень банк
намагається стягнути з позивачки в
судовому порядку. Після розлучення з
ОСОБА_2 ОСОБА_1 стало відомо, що її
бувший чоловік з 2003 року по 2008 рік
займався злочинною діяльністю -
шахрайськими діями отримував кредити в
банках на підставі підроблених
документів. 06.05.2011 року Голосіївським
районним судом м. Києва ОСОБА_2 було
засуджено до 4 років позбавлення волі
із конфіскацією всього належного йому
на праві приватної власності майна.
Позивачка вважає, що укладання
кредитного договору стало наслідком
спланованих дій ОСОБА_2 з метою
перекладання відповідальності за
неповернення кредитних коштів на іншу
особу. Оскільки реальним позичальником
по кредитному договору № 15.3/ІЖ-127.07.1 від
05.04.2007 року був ОСОБА_2, позивачка
вважає, що кредитний договір є
недійсним з підстав удаваності
правочину в частині позичальника.
Позивачка просить визнати кредитний
договір № 15.3/ІЖ-127.07.1 від 05.04.2007 року
недійсним в частині позичальника,
визнати позичальником за цим кредитним
договором ОСОБА_2

В судовому засіданні представник
позивачки позов підтримав з тих же
підстав, просив позов задовольнити.

Представники відповідачів в судовому
засіданні позов не визнали, просили
відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з
07.06.2007 року по вересень 2010 року (а.с. 40 -
копія свідоцтва про шлюб, а.с. 41 - копія
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 15.09.2010 року про розірвання
шлюбу).

26.01.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було
укладено попередній договір, предметом
якого є зобов'язання в майбутньому
укласти і належним чином оформити
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_3(а.с. 20-21).

05.04.2007 року між Відкритим акціонерним
товариством «Родовід Банк» (тепер
назва - Публічне акціонерне товариство
«Родовід Банк») та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 15.3/ІЖ-127.07.1 (а.с. 6-9),
відповідно до якого банк надав
позивачці кредит на купівлю квартири
на загальну суму 155 000 доларів США
строком по 05.04.2028 року включно під 12%
річних.

05.04.2007 року ОСОБА_1 купила у ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується
договором купівлі-продажу квартири,
посвідченим приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі
за № 512 (а.с. 17-18).

Відповідно до п.4 договору
купівлі-продажу квартири продаж
зазначеної квартири за домовленістю
сторін здійснено за 782 750 гривень, що за
офіційним курсом НБУ на день укладання
договору складає 155 000 доларів США, які
покупець сплатив продавцю повністю до
підписання договору.

Того ж дня між позивачкою ОСОБА_1 та
Відкритим акціонерним товариством
«Родовід Банк» було укладено договір
іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстровано в реєстрі за № 513 (а.с.
10-15).

Згідно до п. 1.1 договору іпотеки,
позивачка для забезпечення виконання в
повному обсязі своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договором №
15.3/ІЖ-127.07.1 від 05.04.2007 року та можливих
змін та доповнень до нього, передала в
іпотеку банку належну їй на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У ст. 627 ЦК України зазначено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Представник позивачки в судовому
засіданні стверджує, що взяти кредит на
придбання квартири наполягав
відповідач ОСОБА_2, він займався
оформленням кредиту, він фактично був
позичальником, він також надавав
грошові кошти для погашення кредиту, на
позивачку були лише оформлені
документи.

Ці обставини підтвердили в судовому
засіданні допитані за клопотанням
представника позивачки свідки ОСОБА_6
та ОСОБА_7 Також свідки показали, що
особисто вони при укладенні кредитного
договору та інших договорів присутні
не були, їм все відомо зі слів
позивачки. Тому, суд не може прийняти до
уваги пояснення цих свідків.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні пояснив, що з
середини 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
почали проживати разом в орендованій
квартирі. На початку 2007 року позивачка
сказала, що хоче придбати квартиру і
попросила у відповідача гроші в борг.
ОСОБА_2 надав позивачці 8 000 доларів США
для укладення, як вона сказала,
попереднього договору. Приблизно у
травні 2007 року ОСОБА_2 дізнався, що
позивачка купила за 150 000 доларів США
квартиру за кредитні кошти, уклавши
кредитний договір з банком. При цьому
ОСОБА_1 запропонувала відповідачу
допомагати їй у виплаті кредиту в разі
його бажання проживати з нею. За період
з травня 2007 року по серпень 2008 року
ОСОБА_2 надав позивачці приблизно 25 000
доларів США для погашення кредиту.
Після цього відповідач коштів не
надавав, а в березні 2009 року сімейні
стосунки між подружжям припинилися.
Представник ОСОБА_2 стверджує, що
ніякого тиску на позивачку щодо
укладення кредитного договору не
чинив, взяти гроші в кредит для купівлі
квартири було бажанням позивачки.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» в судовому
засіданні пояснив, що кредитний
договір укладався банком з позивачкою
ОСОБА_1, яка його підписувала, надала
для його підписання всі необхідні
документи, а також погашала кредитні
кошти. З приводу примушування
позивачки укласти такий договір
представнику банку нічого невідомо.

Представник ОСОБА_1 в суді не
заперечував, що позивачкою були надані
для укладення кредитного договору
звіти суб'єкта малого підприємництва
за 2006 рік, а також, що саме позивачка
погашала кредит.

05.04.2007 року ОСОБА_1 на ім'я приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.70)
надала і підписала заяву, в якій
зазначила, що квартира АДРЕСА_3, яка
передається в іпотеку, належить їй на
праві особистої приватної власності,
оскільки на момент її придбання вона в
зареєстрованому шлюбі ні з ким не
перебувала, однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ні з ким не проживала
і в даний час не проживає.

Представник позивачки підтвердив
написання такої заяви позивачкою,
однак не зміг пояснити зазначення в
заяві позивачкою тієї обставини, що на
час передачі квартири в іпотеку вона
однією сім'єю без реєстрації шлюбу ні з
ким не проживала, адже в позовній заяві
і в суді представник наполягав на тому,
що з ОСОБА_2 позивачка проживала однією
сім'єю з 2006 року.

Судом встановлено, що кредитний
договір укладено ОСОБА_1, вона розуміла,
що отримала кредит і має його погашати.

Представником позивачки не надано
жодних доказів на підтвердження того,
що саме ОСОБА_2 отримував кредит.
Кредитні кошти були витрачені на
придбання квартири позивачкою в
особисту приватну власність.

Також представник позивача,
посилаючись на те, що укладений договір
є удаваним, не зазначив для приховання
якого правочину, який вони насправді
вчинили, сторонами вчинено оспорюваний
правочин.

Представник ПАТ «Родовід Банк» в
судовому засіданні подав заяву про
застосування позовної давності,
оскільки позивачці стало відомо про
порушення її прав в день укладення
кредитного договору - 05.04.2007 року, а тому
нею пропущений строк позовної
давності, і в задоволенні позову
представник банку просив відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Оскільки про позичальника за кредитним
договором позивачці було відомо з дня
підписання кредитного договору, т.т.
05.04.2007 року, слід виходити з того, що про
порушення свого права вона дізналася в
день підписання кредитного договору.

Представник позивачки не зазначив
поважні причини пропуску позовної
давності і не просив поновити строк.

Отже, позивачкою пропущений
передбачений ст. 257 ЦК України
трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене вище, суд вважає,
що позовні вимоги не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні, а
тому позов задоволений бути не може.

На підставі наведеного, ст.ст. 203, 215, 235,
257, 261, 267, 626, 627 ЦК України, керуючись ст.
ст. 10, 11, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в задоволенні позову до
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк», ОСОБА_2 про визнання
кредитного договору недійсним в
частині позичальника відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Н. В. Неганова