Дата документу 12.03.2014
Провадження № 2/334/20/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Колесник С.Г.,

при секретарі Манюхіні О.О.

за участю адвоката ОСОБА_1

за участю представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
житлом та про вселення до спірної
квартири,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом в
якому зазначив, що з 21.07.1979 року по
01.12.2005 року перебував із відповідачкою
в зареєстрованому шлюбі. З 27.07.1987року
вони сім'єю проживали у АДРЕСА_1 на
підставі ордеру виконкому Запорізької
міської ради народних депутатів від
27.07.1987 року. Ордер виданий на його ім'я
та він є членом житлово-будівельного
кооперативу 308 «Перетворювач-7», до
якого належить будинок. Вказує, що у
червні 1992 року ним в повному обсязі
сплачений пай за квартиру, про що
свідчить довідка ЖБК №308 «
Перетворювач-7» від 01.10.2012 року.

Вважає, що після повної виплати паю у
нього виникло право власності на
вказану квартиру, бажає вселитися на
спірної квартири, але відповідачка
перешкоджає йому у цьому.

Просить зобов'язати відповідачку
усунути перешкоди у праві користування
спірною квартирою та вселити його до
квартири.

В судовому засіданні позивач та його
представник за довіреністю позовні
вимоги підтримали в у повному обсязі та
просили задовольнити їх і вселити
позивача у спірну квартиру.

Представник відповідачки адвокат
ОСОБА_1 в судовому засіданні проти
позову заперечував та пояснив, що
рішенням загальних зборів ЖБК-308 «
Перетворювач-7» від 04.06.2013 року ОСОБА_3
виключено з членів ЖБК, а ОСОБА_4
прийнято в члени ЖБК, крім того згідно
свідоцтва про право власності № 5822410
від 08.07.2013 року відповідачка є
власницею квартири АДРЕСА_1, яке
зареєстроване в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності, тому
вимоги позивача є безпідставними.

Вислухав пояснення учасників процесу,
дослідив письмові докази по справі, суд
приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі ордера № 685, виданого 27.07.1987р.
виконкомом Запорізької міської Ради
депутатів трудящих, позивачеві разом
із сім'єю з трьох чоловік було надано
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Вказаний будинок належав ЖБК
«Перетворювач-7» (а.8). ОСОБА_3 був членом
ЖБК «Перетворювач-7» (а.с.6) та як його
член, свій пай за вказану квартиру він
повністю виплатив у липні 1992р. в сумі
13406,66 крб.

Відповідно до виписки з протоколу
засідання ЖБК від 04.06.2013 року ОСОБА_3 на
підставі п.п.40-5,40-7 розділу 4 Статуту
ЖБК-308 виключено з членів ЖБК-308, а
ОСОБА_4 прийнято до членів ЖБК-308.

Згідно свідоцтва про право власності №
5822410 від 08.07.2013 року ОСОБА_4 є власницею
квартири АДРЕСА_1, яке зареєстроване в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 28.11.2013 року у позові
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права
власності відмовлено, яке ухвалою
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Запорізької
області від 14.01.2014 року залишено без
змін.

Отже на цей час відповідачка є
власницею спірної квартири, право
власності якої позивачем не
оспорюється, і будь-яких даних про те,
що право власності набуто нею
незаконно суду не надано.

Гарантуючи захист права власності ,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Способи захисту права власності
передбачені нормами ст..ст.16,386,391 ЦК
України.

Відповідно до ст..321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Тобто закон надає право вимагати
усунення перешкод у користуванні
власністю власнику, якою є саме
відповідачка ОСОБА_4, а не позивач.

Ст.11 ЦПК України вказує, що суд
розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь справі.

Ст.ст.15,16 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення
, невизнання або оспорювання та
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу у спосіб визначений
ч.2 ст.16 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи у сукупності
надані докази, враховуючи пояснення
сторін, суд приходить до висновку, що
позивач належними та допустимими
доказами, відповідно до вимог ст..ст.57-61
ЦПК України, правомірність своїх вимог
суду не довів, а тому і правові підстави
для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 15,16, 321,384 ЦК України, суд,-

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
житлом та про вселення до спірної
квартири, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особа, без участі якої
було постановлено рішення, має право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя:
Колесник С. Г.