У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді:
- Максимчук З.М.,

суддів:
- Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

при секретарі судового
засідання - Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 27 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа , яка не замовляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача орган опіки та
піклування Рівненського
міськвиконкому, про припинення права
на частку у спільному майні та визнання
права власності на квартиру,

в с т
а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 27 січня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права вказує, що її
пояснення, пояснення відповідача і
свідка ОСОБА_6 перекручені та
спотворені, є такими, що не
відповідають дійсності. Зазначає, що
при ухваленні рішення суд першої
інстанції не взяв до уваги той факт, що
частки в спірній квартирі в натурі не
виділені між сторонами, що відповідач
має частки у квартирах по АДРЕСА_1, не
виконує рішення суду щодо її вселення,
чинить перешкоди у користуванні
квартирою. Зазначає, що ухвалюючи
оскаржуване рішення суд першої
інстанції виходив з того, що для
припинення права власності на частку у
спільному майні співвласників
необхідно встановлення наявності усіх
чотирьох підстав, передбачених ч.1 ст.365
ЦК України.

Просить рішення суду першої
інстанції скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позов.

________________________________________________________________________
_____

Справа № 569/16341/13-ц
Головуючий суддя 1
інстанції - Панас О.В.

Провадження № 22-ц/787/331/2014
Доповідач -
Максимчук З.М.

Заслухавши суддю-доповідача,
позивача, пояснення представника
апелянта на підтримання доводів
апеляційної скарги, а також
заперечення цих доводів зі сторони
відповідача , перевіривши матеріали
справи та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що є
підстави для задоволення апеляційної
скарги, виходячи із наступного.

Судом установлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 28.01.2011 року
шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу
сторонами було отримано квартиру
АДРЕСА_2, яка належить, відповідно до
свідоцтва про право власності на житло,
видане виконавчим комітетом
Рівненської міської ради 21.11.2001
року/а.с. 9/, на праві приватної спільної
сумісної власності по ? частині
кожному. Після розірвання шлюбу
відповідач залишився проживати у
спірній квартирі, створив нову сім»ю,
народилася дитина, яка є зареєстрована
у спірній квартирі. Рішенням
Рівненського міського суду
Рівненської області від 15.02.2011 року
встановлено порядок користування
вищевказаною квартирою, та зобов»язано
відповідача не чинити перешкоди у
користуванні ОСОБА_4 виділеними їй
кімнатами та приміщенням. Частки в
натурі не виділені.

Позивач, на свій розсуд, внесла на
депозитний рахунок суду першої
інстанції розмір грошової компенсації,
відповідно до оцінки квартири станом
на 2012 рік та готова внести додатково
суму грошей в зв»язку з подорожчанням
квартири на ринку нерухомості.

Звертаючись до суду із
зазначеним позовом, ОСОБА_4
обґрунтувала свої вимоги неможливістю
спільного з відповідачем володіння і
користування майном, а також його
неподільністю.

Відповідно до ст.365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1/ частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2/ річ є
неподільною; спільне воло- діння і
користування майном є неможливим; 4/
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім»ї. Висновок про істотність
шкоди, яка може бути завдана
співвласнику та членам його сім»ї,
вирішується в кожному конкретному
випадку з урахуванням обставин справи
та особливостей об»єкта, який є
спільним майно. Суд постановляє
рішення про припинення права особи на
частку у спільному майні за умови
попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Із змісту зазначеної норми
закону випливає, що припинення права
особи на частку в спільному майні
допускається за наявності будь-якого з
передбачених пунктами 1-3 частини
першої статті 365 ЦК України випадку,
але лише в тому разі, коли таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Разом із цим слід зазначити, що
положеннями ч. 4 ст. 41 Конституції
України визначено, що ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності та що право приватної
власності є непорушним.

Заперечуючи проти позову,
ОСОБА_5 посилався на те, що спірна
квартира є постійним місцем
проживання його та його сім»ї, іншого
житла, придатного для проживання, він
не має, ту частку , що він має у спільній
сумісній власності разом з позивачкою
в будинку по АДРЕСА_3 і квартирі по
АДРЕСА_1 не можна вважати як такими де
він може проживати з сім»єю, оскільки
по АДРЕСА_3 приміщення є
неблагоустроєним, яке потребує
ремонту, а в квартирі на вул..
Пересопницькій проживає його мама,
тому припинення права на частку
квартири завдасть істотної шкоди його
інтересам і інтересам його сім»ї. Крім
того позивачка має у власності інше
благоустроєне житло, в якому і фактично
проживає в даний час і також є
співвласником житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_3. З сумою,
яку позивачка внесла на депозитний
рахунок суду як компенсацію за його
частку у спірній квартирі, не
погоджується і рахує її заниженою,
такою, яка не відповідає ринковій
вартості квартири.

З огляду на ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованого
Законом України від 17 липня 1997 року,
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Відмовляючи в задоволенні позову
, суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що частки сторін є
рівними, тому частку відповідача суд не
може визнати незначною. Крім того,
судом встановлено, що іншого житла,
придатного для проживання відповідач
не має і припинення його права на
частку житлового приміщення, в якому
він проживає разом зі своєю сім»єю,
завдасть істотної шкоди його інтересам
та інтересам його сім»ї. Позивачка має
у своїй власності та володінні, крім
спірної частки, ще одну квартиру в
АДРЕСА_4, придатну до проживання, тобто
на даний час повністю забезпечена
житлом.

Вказуючи на неможливість
спільного користування майном, в
супереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
де зазначено, що кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
кодексу, позивач не навела доводів та
не надала доказів про те, що спільне
користування неможливе з вини
відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі
на те, що пояснення позивачки,
пояснення відповідача і пояснення
свідка в судовому засіданні є
перекрученими і спотвореними та
такими, що не відповідають дійсності
не заслуговують на увагу, так як вони
повністю спростовані матеріалами
справи.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, які являються безумовною
підставою для скасування судового
рішення.

Таким чином, суд першої інстанції
повно та всебічно дослідив обставини
справи і дійшов правильного висновку,
що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
27 січня 2014 року за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача - орган опіки та
піклування Рівненського
міськвиконкому про припинення права на
частку у спільному майні та визнання
права власності на квартиру, у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

З.М.Максимчук

Судді:

М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук