Справа № 344/4644/14-ц
Провадження № 2/344/2640/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Іванова О.В.,

за участі прокурора Ляхович Д.С.,
представника позивачки ОСОБА_1,
представника відповідача Департаменту
комунального господарства, транспорту
і зв'язку виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради -
Когута М.Г., представника відповідача
міського голови - Наливайко Т.В.,
представника Орган опіки та піклування
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради -
Дутчак І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до Міського голови міста
Івано-Франківська, Департаменту
комунального господарства, транспорту
і зв'язку виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради та
ОСОБА_7, орган, якому законом надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб - Орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, про
визнання незаконним та скасування
розпорядження міського голови м.
Івано-Франківська, визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності та визнання права власності,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась в суд з позовом до
Департаменту комунального
господарства, транспорту і зв'язку
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради та
ОСОБА_7 про визнання незаконним та
скасування розпорядження міського
голови м. Івано-Франківська від 30.12.2011
року № 742-р в частині передачі у спільну
сумісну власність квартири, яка
знаходиться за адресою: м.
Івано-Франківськ, вул. Гната Хоткевича
77/56 - ОСОБА_7 та ОСОБА_9; визнання
недійсним свідоцтва про право
власності від 10.01.2012 року у частині, що
стосується права власності ОСОБА_7 та
ОСОБА_9; визнання за померлим ОСОБА_10
права приватної власності в порядку
приватизації на цілу квартиру за
адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою суду від 20 травня 2014 року до
участі в справі залучено орган, якому
законом надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб - Орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради. Також 20 травня 2014 року в справу
вступила прокуратура м.
Івано-Франківська.

18 червня 2014 року позивачка уточнила
позовні вимоги а частині відповідачів
та визначила співвідповідачем
міського голову м. Івано-Франківська.

Позовні вимоги позивачка обгрунтовує
тим, що після смерті батька, ОСОБА_10 17
жовтня 2013 року їй стало відомо, що його
квартира, яка знаходиться по АДРЕСА_1
крім нього, належить також ОСОБА_7 та її
неповнолітній доньці ОСОБА_9 у рівних
долях на підставі Свідоцтва про право
власності від 10.01.2012 року, виданого
Департаментом комунального
господарства, транспорту і зв'язку
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради. Тобто,
вказана квартира приватизована на
підставі Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду». Положенням про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян від 16.12.2009 року № 396
передбачено порядок подачі документів
на приватизацію житла та порядок і
підстави видачі свідоцтва про право
власності.

Зокрема, серед документів, які має
подати заявник має бути довідка про
склад сім'ї (п.18 Положення), а пунктом 19
цього ж Положення визначено, що довідка
про «склад сім'ї та займані приміщення
(далі довідка) береться громадянином на
підприємстві (організації), що
обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У
довідці вказуються члени сім'ї наймача,
які зареєстровані та мешкають разом з
ним, а також тимчасово відсутні особи,
за якими зберігається право на житло».
Тобто, закон чітко визначає, що право на
приватизацію житла мають особи, які
проживають у ньому чи такі, за якими
таке право зберігається.

Однак, ОСОБА_7 (невістка померлого) з
неповнолітньою донькою ніколи не
проживали в даній квартирі.

Оскільки відповідачка та її
неповнолітня донька ніколи не
проживали у спірній квартирі, то і
права на приватизацію у них не виникло.

Департамент комунального
господарства, транспорту і зв'язку
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
незаконно прийняв рішення щодо надання
права на приватизацію житла ОСОБА_7 та
ОСОБА_9, пов'язавши їхнє право на
приватизацію з реєстрацією у спірній
квартирі, оскільки таке право виникає
виключно на підставі проживання чи
права на проживання у житлі. А, тому, і
свідоцтво про право власності підлягає
до скасування у частині, що стосується
права власності ОСОБА_7 та ОСОБА_9.
Оскільки в спірній квартирі постійно
проживав померлий ОСОБА_10, то і право на
приватизацію спірної квартири виникло
лише у нього.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримала з
мотивів викладених в позовній заяві.
Просила позов задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача міського
голови м. Івано-Франківська в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
суду пояснив, що міський голова діяв в
межах своїх повноважень та відповідно
до чинного законодавства. З довідки КП
«ЄРЦ» вбачається, що відповідачі
зареєстровані та проживають у спірній
квартирі.

Представник відповідача Департаменту
комунального господарства, транспорту
і зв'язку виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, просив в задоволенні позову
відмовити мотивуючи тим, що
відповідачі були зареєстровані у
спірній квартирі, рішення суду про
втрату права на житло щодо
відповідачів на момент видачі
розпорядження та свідоцтва не було.
Департамент діяв у межах своїх
повноважень.

Відповідачка ОСОБА_7 в судові засідання
не з'являлась, про дату, час та місце
судового засідання повідомлялась
належним чином. 19 листопада 2014 року
відповідачка надіслала до суду заяву в
якій повідомила, що позов визнає в
частині позовних вимог що стосуються
її.

Представник Органу опіки та піклування
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради в
судовому засіданні суду пояснила, що
наймач дав згоду на реєстрацію
відповідачки та її дочки у спірній
квартирі, просила в задоволені позову
що стосується неповнолітньої дитини
відмовити.

Прокурор в судовому засіданні вказала,
що приватизація відбувалась законно, в
задоволенні позову в частині, що
стосується прав дитини просила
відмовити, у вирішенні решти вимог
позову поклалась на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_11, яка є матір'ю позивачки,
суду пояснила, що відповідачка ніколи
не проживала у квартирі померлого
ОСОБА_10. ОСОБА_10 зареєстрував
відповідачку у квартирі по АДРЕСА_1
тому що пожалів їх. Зі слів дочки їй
відомо, що ОСОБА_10 дав свою згоду на
реєстрацію відповідачки у квартирі.

Свідок ОСОБА_12, який є братом померлого
ОСОБА_10, в судовому засіданні суду
пояснив, що вдома в померлого він бував
кожного тижня. Квартира однокімнатна, в
кімнаті був диван, ліжко, стіл, шафа.
Дитячий речей у квартирі не було,
померлий ОСОБА_10 сам проживав у
квартирі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, покази свідків, врахувавши
думку прокурора та представника гану
опіки та піклування виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради, які заперечили проти позову,
дослідивши письмові докази у справі,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

На підставі розпорядження міського
голови м. Івано-Франківська від 30.12.2011
року № 742-р «Про приватизацію квартир,
кімнат, жилих блоків у гуртожитках
державного житлового фонду» ОСОБА_10,
ОСОБА_7, ОСОБА_9 10.01.2012 року було видано
свідоцтво про право власності на
квартиру по АДРЕСА_1 (а.с.59-61).

Як вбачається із свідоцтва від 10.01.2012
року, воно видано Департаментом
комунального господарства, транспорту
та зв'язку, а приватизація квартири
була здійснена згідно із Законом
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» (а.с.6).

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» наймачі квартир
(будинків) державного житлового фонду
та члени їх сімей, які постійно
проживають у квартирі разом із
наймачем або за якими зберігається
право на житло, мають право на
приватизацію займаних квартир шляхом
передачі їм цих квартир в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
даній квартирі, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, на підставі рішення
відповідного органу приватизації.

Пунктом 18 Положення про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян, затверджене наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 29.01.2010
за № 109/17404 передбачено, що громадянином
до органу приватизації подаються:

1) оформлена заява на приватизацію
квартири (будинку), жилого приміщення
у гуртожитку, кімнати у комунальній
квартирі;

2) довідка про склад сім'ї та займані
приміщення;

3) копія ордера про надання жилої площі
(копія договору найму жилої площі у
гуртожитку);

4) документ, що підтверджує
невикористання ним житлових чеків
для приватизації державного житлового
фонду;

5) копія документа, що підтверджує
право на пільгові умови приватизації;

6) заява - згода тимчасово відсутніх
членів сім'ї наймача на приватизацію
квартири (будинку), жилих приміщень у
гуртожитку, кімнат у комунальній
квартирі.

За неповнолітніх членів сім'ї наймача
рішення щодо приватизації житла
приймають батьки (усиновлювачі) або
піклувальники. Згоду на участь у
приватизації дітей вони засвідчують
своїми підписами у заяві біля прізвища
дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18
років (настає неповна цивільна
дієздатність особи), додатково до заяви
додається письмова нотаріально
засвідчена згода батьків
(усиновлювачів) або піклувальників.

Окрім того, п. 19 вказаного Положення
передбачає, що довідка про склад сім'ї
та займані приміщення довідка)
береться громадянином на підприємстві
(організації), що обслуговує жилий
будинок, гуртожиток. У довідці
вказуються члени сім'ї наймача, які
зареєстровані та мешкають разом з ним,
а також тимчасово відсутні особи, за
якими зберігається право на житло.

Як вбачається із п. 1 розпорядження
міського голови № 742-р від 30.12.2011 року
«Про приватизацію квартир, кімнат,
жилих блоків у гуртожитках державного
житлового фонду» право власності на
квартири громадян, в тому числі й
спірної квартири по АДРЕСА_1
здійснювалось на підставі довідок про
склад сім'ї наймача ізольованої
квартири, що на думку суду не
суперечить вимогам закодавства, так як
відповідає вимогам Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та п. п. 18,19 Положення про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян, затверджене наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 16.12.2009 № 396 (а.с.6).

Відповідно до вимог ст. 156 ЖК України за
згодою власника будинку (квартири) член
його сім'ї вправі вселяти в займане ним
жиле приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.
Члени сім'ї власника будинку
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири).

Довідку про склад сім'ї, в якій
зазначено як членів сім'ї ОСОБА_7 та
ОСОБА_9 подав органу приватизації за
життя сам ОСОБА_10, оскільки до моменту
приватизації вважався наймачем
квартири АДРЕСА_1. Вказане свідчить про
те, що наймач не заперечував обставину
проживання та реєстрації в його
квартирі вказаних осіб та дав згоду на
таку реєстрацію.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень і у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає
незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні
права або інтереси.

Таким чином дана стаття ЦК України
чітко визначає такі підстави для
визнання незаконним та скасування
рішення органу місцевого
самоврядування як його суперечність
актам цивільного законодавства та
порушення ним цивільних прав або
інтересів інших осіб.

Застосування даної норми
матеріального закону до спірних
правовідносин із органом місцевого
самоврядування можливе лише у випадку
наявності обох вищеперелічених
підстав.

Однак в судовому засіданні
встановлено, що на момент прийняття
рішення № 742-р від 30.12.2011 року «Про
приватизацію квартир, кімнат, жилих
блоків у гуртожитках державного
житлового фонду» та видачі свідоцтва
про право власності на квартиру по
АДРЕСА_1 міський голова м.
Івано-Франківська та Департамент
комунального господарства, транспорту
і зв'язку виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради при
визначенні кола осіб, яким
передавалась у власність дана квартира
діяли в межах своїх повноважень та в
рамках Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та підзаконних
нормативно-правових актів, які
встановлюють процедуру передачі жилих
приміщень у власність громадян,
оскільки керувались довідкою про склад
сім'ї, яка була надана наймачем на
виконання п. 18 Положення про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян.

Окрім того, поза увагою суду не
залишився той факт що відповідачка
ОСОБА_7 виконувала свій обов'язок
співвласника квартири АДРЕСА_1 щодо
участі у витратах по її утриманню.
Зокрема на підставі договору № 172/13 від
31 липня 2013 року вона взяла на себе
обов'язок погасити заборгованість за
послуги теплопостачання за
реструктуризований період. Вказана
обставина дає підстави вважати доводи
представника позивачки про те що
відповідачі ніколи не проживали у
даній квартирі сумнівними та критично
віднестись до показань свідків.

Відповідачка ОСОБА_7 подала суду заяву
про визнання позову в частині вимог
щодо неї.

З положень статті 174 ЦПК вбачається, що
позивач може відмовитися від позову, а
відповідач - визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. Якщо відмову
позивача від позову, визнання позову
відповідачем викладено в адресованих
суду письмових заявах, ці заяви
приєднуються до справи. У разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Однак, суд не вбачає підстав для
задоволення позову в частині заявлених
вимог до ОСОБА_7 на підставі даної
заяви, оскільки способом захисту свого
права позивачка обрала визнання
незаконним та скасування
розпорядження, визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності. А задоволення позову з цих
підстав порушить права міського голови
м. Івано-Франківська, як органу
місцевого самоврядування, що прийняв
оскаржуване розпорядження та
Департаменту комунального
господарства, транспорту і зв'язку, як
структурного підрозділу виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради, що видав свідоцтво про право
власності, яке просить визнати
частково недійсним позивачка ОСОБА_6.

Щодо вимоги про визнання права
власності, то така задоволенню не
підлягає, оскільки вона є похідною від
вимог про визнання незаконним та
скасування розпорядження міського
голови м. Івано-Франківська, визнання
частково недійсним свідоцтва про право
власності.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок доказування і
подання доказів. Це положення є одним
із найважливіших наслідків принципу
змагальності. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, відповідно
до ст. ст. 19, 140 Конституції України, ст. 21
Цивільного кодексу України, ст. 1, ч. 1 ст.
5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», ст. ст. 3, 4,
10, 11, 60, 61 ЦПК України, керуючись ст. ст.
213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_6 до
Міського голови міста
Івано-Франківська, Департаменту
комунального господарства, транспорту
і зв'язку виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради та
ОСОБА_7, орган, якому законом надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб - Орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, про
визнання незаконним та скасування
розпорядження міського голови м.
Івано-Франківська, визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності та визнання права власності -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через Івано-Франківський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12
грудня 2014 року.

Суддя
О.М. Бабій