АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1837/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Демидова С. О. Доповідач -
Петешенкова М.Ю. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 05 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Публічного акціонерного
комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивач звернувся до
суду з вище зазначеним позовом,
посилаючись на те, що в січні 2008 року
відповідачем йому було надано картка
«Пенсійна» та одночасно видана
кредитна картка «Універсальна».
Вважає, що при видачі кредитної картки
«Універсальна» відповідачем не було
додержано законних вимог, оскільки
кредитний договір між ним та
відповідачем не укладався, а тому
просив визнати недійсним нікчемний
правочин, провести двосторонню
реституцію, визнати незаконним
ненадання відповідачем інформації на
запити позивача та копії документів,
зобов'язати відповідача надати ОСОБА_2
повну інформацію, завіренні копії
документів, матеріали в повному обсязі
щодо укладення та виконання будь-яких
договорів, укладених між ОСОБА_2 та ПАТ
КБ «ПриватБанк».

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 05 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено
(а.с. 92-94).

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб.

За правилами ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит тата сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або іншихінших вимог,
що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення зміну, або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст.628 ЦК
України).

Із справи видно, що 07 березня 2008 року
ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк»
кредитний договір у вигляді письмової
заяви про оформлення на його ім'я
банківської картки «Універсальна»
типу «MASTERCARD» НОМЕР_1 з кредитним
лімітом 250 грн. з відсотковою ставкою 1,9%
на місяць з розрахунку 360 днів у році,
який складався з заяви позичальника,
Умов та Правил надання банківських
послуг, Тарифів банку за користування
банківською карткою (а.с. 83-90).

Перевіряючи доводи та заперечення
сторін щодо надання банком інформації
позивачу, як споживачу відповідних
послуг, при укладення вказаного
договору, суд встановив, що в заяві від
07 березня 2008 року останній, як
позичальник, зазначив, що він,
ознайомлений з Умовами та Правилами
надання банківських послуг, Тарифами
банку, які йому було надані для
ознайомлення в письмовій формі. При
цьому зазначив, що своїм підписом
підтверджує факт отримання повної
інформації про умови кредитування ПАТ
КБ «Приватбанк», просив відкрити
рахунок та надати зазначені в заяві
послуги (а.с.84).

Факт підписання вказаної заяви та
договору ОСОБА_2 при розгляді справи в
суді першої інстанції не спростовував.

В ч.3 ст.203 ЦК України зазначено, що
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Недодержання стороною(сторонами)
зазначених вимог має бути саме на
момент вчинення правочину.

Згідно ст.230 ЦК України якщо одна із
сторін навмисно ввела другу сторону в
оману щодо обставин, які мають істотне
значення (ч.І ст.229 цього Кодексу) такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

За положеннями ст.638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або необхідними для договорів даного
виду, а також всі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

При цьому, в п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Перевіривши доводи та заперечення
сторін щодо недійсності правочину з
підстав введення позивача в оману, суд
встановив, що ОСОБА_2 не надав належних
та допустимих доказів щодо обставин, на
які він посилався в обгрунтування
своїх вимог, зокрема не довів, що
відповідачем введено його в оману з
метою укласти оспорюваний договір на
невигідних для нього умовах, що його
волевиявлення, як учасника правочину,
не було вільнимвільним і не
відповідало внутрішній волі, а тому
прийшов до правильного висновку, що в
межах заявлених позовних вимог
відсутні визначені ст.230 ЦК України
підстави для визнання недійсним
укладеного між сторонами правочину та
застосування наслідків недійсності
правочину, у зв'язку з чим обгрунтовано
відмовив в задоволенні заявлених
вимог.

Доводи апеляційної скарги про неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, необгрунтовані, оскільки
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права. Фактичні
обставини встановлені судом повно та
об'єктивно, підтверджуються
матеріалами справи, які не містять
належних доказів про те, що спірний
договір не відповідає вимогам ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів» та ст.3 «Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту», затверджених
Постановою Правління НБУ від 10 травня
2007 року № 168.

Встановленим по справі обставинам та
наданим позивачем доказам судом першої
інстанції наданий належний правовий
аналіз, що обґрунтовано відображено в
мотивувальній частині оскаржуваного
заявником судового рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
не містять у собі посилань на наявність
порушень чинного законодавства, які є
підставою для висновку, що судом
неправильно застосовані норми
процесуального законодавства чи
порушено норми матеріального права і
що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконного та
необґрунтованого судового рішення.
Рішення суду відповідає встановленим
обставинам та вимогам закону, що
регулює зазначені правовідносини,
підстав для його скасування не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 05 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: