Провадження № 2/161/610/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

12 березня 2014 року

Луцький міськрайонний
суд Волинської області

у складі:

головуючого судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

її представника
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

її представника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до
Піддубцівської сільської ради
Луцького району, ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідачів -ОСОБА_6, про
визнання права власності на спадкове
майно, зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог - ОСОБА_6, про
одержання права на спадкування разом з
іншими спадкоємцями, встановлення
факту та визнання права власності на
спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_5 20.06.2013 року звернулися в
суд з позовом до Піддубцівської
сільської ради Луцького району про
визнання права власності на спадкове
майно в порядку спадкування за законом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер їхній брат - ОСОБА_7. Після його
смерті відкрилася спадщина на належне
йому домоволодіння та земельну
ділянку, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1
яке розташоване на земельній ділянці
площею 0,2500 га, земельна ділянка площею
0,3075 га для ведення особистого
селянського господарства. Вони, ОСОБА_1
та ОСОБА_5, є сестрами померлого, що
підтверджується записами у свідоцтвах
про народження. Відповідно до ст. 1222 та
ст. 1262 Цивільного кодексу України вони
є спадкоємцями другої черги за законом.
Вони є єдиними спадкоємцями за законом.
Згідно ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за
законом одержують право на спадкування
почергово. Інших осіб, які б
претендували на майно немає, а тому
вони є єдиними спадкоємцями відкритої
спадщини.

У встановлений законом термін, вони
звернулися до Луцької районної
державної нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини. Проте,
у видачі свідоцтва про право на
спадщину їм було відмовлено, та листом
вих. №333/02-17 від 16.05.2013р. надано
роз'яснення стосовно неможливості
отримання свідоцтва про право на
спадщину, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на дане
нерухоме спадкове майно, і
рекомендовано звернутися до суду.

Той факт, що домоволодіння та земельна
ділянка, а саме: житловий будинок
АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці площею 0,2500 га та 0,3075
га для ведення особистого селянського
господарства, які знаходяться за
адресою домоволодіння, на день смерті
належали спадкодавцю підтверджується
довідкою Піддубцівської сільської
ради, вих. №461 від 17.06.2013р.

Посилаючись на вищенаведене, позивачі
просять суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_5
право власності на домоволодіння, що
знаходиться за адресою: домоволодіння
АДРЕСА_1 яке розташоване на земельній
ділянці площею 0,2500 га та право
власності на земельну ділянку
загальною площею 0,3075 га для ведення
особистого селянського господарства,
що знаходиться за адресою:
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті нашого брата
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою суду від 12.12.2013р. в якості
співвідповідача по справі залучено
співмешканку спадкодавця ОСОБА_3 та в
якості третьої особи, яка на заявляє
самостійних вимог, сина спадкодавця
ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_3 подала зустрічний
позов до ОСОБА_1, ОСОБА_8 про одержання
права на спадкування разом з іншими
спадкоємцями, встановлення факту
спільного проживання її із
спадкодавцем ОСОБА_9 в період з травня
1998 року по час його смерті та визнання
права власності на спадкове майно.

Позов мотивує тим, що спадкодавець
ОСОБА_7 був її фактичним чоловіком.
Житловий будинок АДРЕСА_1 належить
спадкодавцю на праві власності в
порядку спадкування після смерті його
колишньої дружини ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Земельні ділянки
площею 0,25 га - для забудови та
обслуговування житлового будинку та
площею 0, 3075 га - для ведення особистого
селянського господарства належать
йому на праві користування. Факт
спільного проживання з відповідачем
підтверджується записами в будинковій
книзі та заповітом, який вчинив
спадкодавець на її користь 14 травня 2008
року, згідно з яким заповів їй земельну
ділянку площею 2,50 га в с.Піддубці,
Луцького району Волинської області . А
оскільки, вона проживала із
спадкодавцем на день його смерті, тобто
на день відкриття спадщини, тому в силу
вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона
прийняла спадщину. В останні роки
їхнього спільного проживання
відповідач часто хворів, в силу
похилого віку та стану здоров'я
перебував в поганому фізичному стані
та потребував догляду, тому вона
опікувалася ним та допомагала йому,
оскільки з ним проживала лише вона.
Зважаючи на вищевикладене, враховуючи,
що вона проживала із спадкодавцем
однією сім'єю з 1998 року по день його
смерті, тобто більше п'яти років, тому
вона є спадкоємцем четвертої черги, та
прийняла спадщину внаслідок
проживання із спадкоємцем на час її
відкриття, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК
України. Також враховуючи те, що в
останні роки їхнього спільного
проживання, вона опікувалася та
надавала допомогу спадкодавцю,
оскільки він в силу похилого віку та
стану здоров'я перебував в
безпорадному стані, тому вона вправі
претендувати на отримання права на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування.

Посилаючись на наведене, позивач
просила встановити факт спільного
проживання її із спадкодавцем ОСОБА_9 в
період з травня 1998 року по дату його
смерті; надати їй право на спадкування
за законом разом із спадкоємцями
другої черги, яка має право на
спадкування, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_5;
визнати за нею ОСОБА_3 право власності
на 1/3 частину домоволодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті її чоловіка ОСОБА_9.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в судовому
засіданні свій позов підтримали з
наведених у ньому мотивів, зустрічний
позов не визнали та пояснили, що
спадкодавець ОСОБА_7 хоча і був
похилого віку, проте опіки не
потребував, оскільки доглядав за собою
особисто, займався господарством ,
перебував у задовільному для його віку
фізичному стані.

ОСОБА_3 зустрічний позов підтримала з
наведених у ньому мотивів, первісний
позов визнала частково.

ОСОБА_6, як третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, в
судове засідання не з'явився, не
заперечував щодо задоволення
первісного позову, оскільки відмовився
від спадщини після смерті батька
ОСОБА_7, про що свідчить його заява,
подана в нотаріальну контору.

Представник Піддубцівської сільської
ради в судове засідання не з'явився,
однак, суд вважає за можливе розглядати
справу без представника сільської
ради.

Заслухавши пояснення сторін, допитаних
в судовому засіданні в якості свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, дослідивши письмові докази по
справі, суд приходить до висновку, що
зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог - ОСОБА_6, про
одержання права на спадкування разом з
іншими спадкоємцями та визнання права
власності на спадкове майно слід
задовольнити частково, первісний позов
задовольнити повністю з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, про що в
Книзі реєстрації смертей ІНФОРМАЦІЯ_1
року зроблено відповідний актовий
запис за №09, місце реєстрації -
виконком Піддубцівської сільської
ради Луцького району Волинської
області, що підтверджується свідоцтвом
npо смерть серії НОМЕР_1

ОСОБА_1 та ОСОБА_5, є сестрами
спадкодавця. Родинні відносини їх
брата - ОСОБА_9 підтверджується
записами в свідоцтвах про народження,
які містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що вони є єдиними
спадкоємцями за законом. Згідно ст. 1258
ЦК України - спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Згідно
ст. 1218 ЦК України до складу спадщини
входять: всі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Згідно ст.1262 ЦК України у другу чергу
право на спадкування за законом мають
рідні брати та сестри спадкодавця, його
баба та дід як з боку батька, так і з
боку матері.

Отже, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є
спадкоємцями другої черги після
смерті ОСОБА_7

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцем
першої черги після смерті ОСОБА_7 є його
син ОСОБА_6, який 29.11.2012р. подав у Луцьку
районну державну нотаріальну контору
заяву про відмову від спадщини після
смерті батька ОСОБА_7

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 29.11.2012р.
подали у Луцьку районну державну
нотаріальну контору заяви про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_7, тобто прийняли спадщину після
смерті ОСОБА_7

14.05.2008р. ОСОБА_7 склав заповіт , згідно
якого належну йому земельну ділянку
площею 2,50 га в с.Піддубці для ведення
особистого селянського господарства
заповів співмешканці ОСОБА_16 Заповіт
посвідчено за реєстровим номером № 122
секретарем Піддубцівської сільської
ради.

ОСОБА_3 прийняла спадщину за вказаним
заповітом після смерті ОСОБА_7 шляхом
подачі заяви 02.10.2012р. у Луцьку районну
державну нотаріальну контору.

Як встановлено судом до спадкового
майна після смерті ОСОБА_6, відносяться
житловий будинок з надвірними
спорудами і будівлями по АДРЕСА_1, який
належить спадкодавцю на праві
власності згідно витягу з Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно від 18.12.2012р.

Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови, що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 1998 року
по день смерті ОСОБА_7 проживала з
останнім однією сім'єю.

Даний факт вбачається з довідки
Піддубцівської сільської ради №887 від
03.12.2012р., будинкової книги на житловий
будинок АДРЕСА_1 , показань допитаних в
судовому засіданні в якості свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, які пояснили, що з 1998 року
ОСОБА_16 проживала з ОСОБА_7 однією
сім'єю в житловому будинку АДРЕСА_1,
який належав ОСОБА_7 Ці ж свідки
ствердили, що останній не перебував у
безпорадному стані, не потребував
стороннього догляду, отримував пенсію,
ОСОБА_3 його не утримувала.

З урахуванням роз'яснень, наданих у п.6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008р. №7 «Про судову
практику у справах про спадкування»
безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою, або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Позивачем за зустрічним позовом подано
суду медичні довідки, з яких слідує, що
спадкодавець ОСОБА_7 звертався
декілька разів за медичною допомогою з
приводу різних захворювань .

Однак, позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_16, зазначаючи, що ОСОБА_7
перебував у безпорадному стані, не
подала суду жодного доказу, що ОСОБА_7
внаслідок цього потребував
стороннього догляду, допомоги чи
піклування.

Таким чином, вимога ОСОБА_3 про зміну
черговості одержання права на
спадкування на підставі ч.2 ст.1259 ЦК
України є безпідставною і до
задоволення не підлягає.

Разом з тим, суд вважає доведеним факт
спільного проживання ОСОБА_16 з ОСОБА_7,
в період з травня 1998 року по дату його
смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Аналізуючи наведене, суд прийшов до
висновку, про задоволення позовної
вимоги

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання за ними
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 з надвірними спорудами і
будівлями після смерті ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Однак, позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не
надано суду доказів про те, що
спадкодавцю ОСОБА_7 належали на праві
власності земельні ділянки площею 0,2500
га, та площею 0,3075 га для ведення
особистого селянського господарства
по АДРЕСА_1, а тому в задоволенні цієї
позовної вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 328, 1216, 1218, 1222, 1256, 1259, 1264 ЦК України,
суд, -

в и р і ш и в :

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Встановити факт спільного проживання
ОСОБА_3 з ОСОБА_9 в період з травня 1998
року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
з надвірними спорудами і будівлями
після смерті ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Луцький міськрайонний суд в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Л.В. Івасюта