У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді:
Жданової В.С.,

суддів:
Іванової А.П., Тимченко О.О.,

при секретарі:
Баранчикові Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець
Донбасу» на рішення Кіровського
міського суду Донецької області від 29
листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу», про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О
В И В:

Рішенням Кіровського міського суду
Донецької області від 29 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково: стягнуто з ПАТ «ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу» на його користь у
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої професійним захворюванням
12 000 грн. Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу» судовий збір у
розмірі 229 грн. 40 коп. в дохід держави.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець
Донбасу» подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про відмову в
задоволені позову, посилаючись на
невірне застосування судом норм
матеріального права та порушені норми
процесуального права.

В обґрунтування скарги відповідач
посилався на те, що судом першої
інстанції не враховано те, що факт
заподіяння моральної страждувань не
підтверджений висновком МСЕК, та не
може бути встановлено лише за його
наявності, а також судом не
встановлено наявності причинного
зв'язку між шкодою здоров'ю позивача і
противоправними діями та вини
відповідача, а це належить доказуванню.
Довідка МСЕК щодо визначення відсотку
стійкої втрати професійної
працездатності є підставою для
розрахунку та відшкодування
потерпілому органами фонду державного
соціального страхування матеріальної
шкоди - частини втраченого заробітку та
не є підтвердженням факту завдання
позивачу моральних страждань.
Спричинення моральної шкоди не є
матеріально-правовою презумпцією, тому
повинно бути доведено саме факт
спричинення моральної шкоди, а й
особливо її розмір. Позивачем не надані
докази на підтвердження порядку
розрахунку розміру моральної шкоди.
Суд без належних на то підстав зазначив
наявність моральної шкоди на підставі
ст.237-1 КЗпП України.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, від нього
надійшла заява про розгляд справи за
його відсутності (а.с.62).

Представник відповідача ПАТ «ДТЕК
Шахта Комсомолець Донбасу» в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, від нього надійшла заява про
розгляд справи за його відсутності (а.с.
63).

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутності
сторін, оскільки відповідно до вимог
ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або
інших осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося,
оскільки у відповідності до вимог ч. 2
ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції, виходив з того,
що позивач ОСОБА_2 тривалий час
працював на підземних умовах з повним
робочим днем в шахті у відповідача,
тобто перебував у трудових відносинах.
Втрата професійної працездатності
позивача настала внаслідок
професійного захворювання, що
утворилось у зв'язку з недосконалістю
технологічних процесів проходження
гірничих вироблень, тривалої роботи в
умовах дії шкідливих факторів
виробництва. Висновком МСЕК від 25
жовтня 2012 року позивачу вперше
встановлена втрата професійної
працездатності 40 % та встановлена третя
група інвалідності до 01 листопада 2014
року. Ушкодженням здоров'я позивачеві
завдана моральна шкода, яку повинен
відшкодувати роботодавець, згідно зі
ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд виходить з наступного.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що вимоги
позивача про стягнення на його користь
моральної шкоди підлягають частковому
задоволенню.

Судом встановлено та вбачається із
матеріалів справи, що позивач
тривалий час працював на підприємствах
відповідача на різних посадах з повним
робочим днем під землею, був звільнений
по ст.38 КЗпП України у зв'язку з виходом
на пенсію за віком (а.с. 8-13). З акту про
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
(форма П-4), складеного 04 жовтня 2012 року
вбачається, що проведено розслідування
хронічного професійного захворювання:
пневмоконіоз, хронічний бронхіт,
легенева недостатність, причиною якого
є запиленість повітря на робочому
місці значний проміжок зміни внаслідок
недосконалості технологічних процесів
проходження гірничих вироблень та
тривалої роботи в умовах дії шкідливих
факторів виробництва (а.с. 20). Згідно
висновку МСЕК від 25 жовтня 2012 року
позивачу вперше встановлено 40 % втрати
професійної працездатності та третю
групу інвалідності до 01 листопада 2014
року (а.с. 21).

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Наявність небезпечних і шкідливих умов
праці позивача встановлена
розслідування хронічним професійним
захворюванням.

Ці обставини відповідачем не
спростовані.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до ст.9 Закону України
«Про охорону праці» від 14 жовтня 1992
року № 2694-XII відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Однак, із Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року № 1105-XIV виключена ч.3
ст.34 відповідно до положень Закону
України «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 лютого 2007 року № 717-V.

Оскільки Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на час виникнення
спірних правовідносин, в зв'язку із
зміною спеціального закону, не
відповідав за завдану моральну шкоду,
то у разі отримання працівником
професійного захворювання в цей період
таку шкоду позивачу, законні права
якого порушено, повинен відшкодовувати
роботодавець, згідно з правилами ст.237-1
КЗпП України.

Відповідачем не надано доказів щодо
відсутності його вини в заподіянні
позивачеві моральної шкоди.

При визначенні розміру заподіяної
позивачу моральної шкоди, суд
керується засадами розумності,
виваженості та справедливості, як того
вимагає ст.41 Конвенції про захист прав
і основних свобод людини.

Визначений судом розмір моральної
шкоди 12 000 гривень відповідає тяжкості
ушкодження здоров'я позивача,
характеру та тривалості моральних
страждань позивача у зв'язку з втратою
професійної працездатності,
перебування останнього на лікуванні у
зв'язку з професійним захворюванням,
наслідки цього захворювання,
погіршення стану здоров'я позивача,
істотності вимушених змін у життєвих
стосунках потерпілого. Суд врахував,
що ушкодження здоров'я завдає фізичні
та моральні страждання потерпілому,
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації життя, та виходячи з
засад розумності та справедливості,
визначив такий розмір відшкодування
моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що
факт заподіяння моральної шкоди не
встановлений висновком МСЕК,
безпідставні і не ґрунтуються на
законі, який не передбачає
обов'язковість висновків МСЕК в даному
випадку. Сам факт ушкодження здоров'я
свідчить про заподіяння моральної
шкоди.

Виходячи з наведеного, колегія судді
апеляційного суду вважає, що судом
першої інстанції вірно встановлені
обставини справи, а доказам, що надані
сторонами, дана належна правова оцінка.

Ухвалене судом першої інстанції
рішення відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального закону.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
закону або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу» відхилити.

Рішення Кіровського міського
суду Донецької області від 29 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної
сили з дня її проголошення, може бути
оскаржена в касаційного порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяті днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: