Олевський районний суд Житомирської
Справа № 287/36/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року
м. Олевськ

Олевський районний
суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Волощука В.В.

секретаря Федорчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань
Олевського районного суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання права власності на
нерухоме майно за набувальною
давністю, -

В С Т А Н О В И В :

24 січня 2014 року до суду з позовом
звернувся ОСОБА_1, про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, в якому просить
суд, визнати за ним право власності на
1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1,
яка за життя належала ОСОБА_4, в порядку
набувальної давності та визнати за ним
право власності на 1/5 частини цього ж
житлового будинку, яка за життя
належала ОСОБА_5, в порядку набувальної
давності.

Свої вимоги мотивує тим, що він з 19.06.1993
року по даний час проживає у АДРЕСА_1. На
момент реєстрації свого місця
проживання, даний будинок згідно
свідоцтва про право на спадщину від
20.11.1959 року належав на праві спільної
часткової власності у рівних частках
(по 1/5 частині) ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_2 та ОСОБА_7. Позивач вселився до
вказаного будинку і зареєстрував своє
місце проживання, як член сім'ї одного
із колишніх співвласників - ОСОБА_6,
який позивачу приходиться рідним дідом
по лінії батька. Таким чином ОСОБА_1,
вважає, що він з 16.06.1993 року по даний час
на законних підставах відкрито і
безперервно володіє та користується
будинком АДРЕСА_1, проводить поточні та
капітальний його ремонт. Співвласники
ОСОБА_4, та ОСОБА_5, померли, відтак він
має право набути право власності на
їхні (1/5 та 1/5) частки у спільному
частковому майні на підставі
набувальної давності, що передбачено
ст.344 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1, заявлені позовні
вимоги підтримав із підстав, що
наведені у його позовній заяві, подавши
до суду письмову заяву у якій просить
суд розглянути його позов за його
відсутності.

Відповідачі по справі: ОСОБА_2, та
ОСОБА_3, у судове засідання не з'явилися,
але надіслали до суду письмові заяви
щодо розгляду справи у їхню
відсутність.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з
якої слідує, що особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.

Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов ОСОБА_1
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю підлягає до
задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
установленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод та інтересів.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК
України).

Судом встановлено , що власниками
житлового будинку АДРЕСА_1, згідно
свідоцтва про право на спадщину,
посвідченого Олевською державною
нотаріальною конторою 20.11.1959 року,
реєстровий № 1864, є:

- 1/5-ї його частини, за життя був ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у
м.Олевську (а.с.10,11,34);

- 1/5-ї його частини, за життя була ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у
м.Олевську (а.с.10,11,31);

- 1/5-ї його частини на даний час є ОСОБА_2
(а.с.10,11);

- 2/5-ї його частини є ОСОБА_3, на підставі
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом 25.01.2008 року,
реєстровий № 345 (а.с.38).

ОСОБА_1, з 16 червня 1993 року і по даний час
проживає у будинку АДРЕСА_1. Позивач
вселився до вказаного будинку і
зареєстрував своє місце проживання, як
член сім'ї одного із колишніх
співвласників - ОСОБА_6, який ОСОБА_1,
приходиться рідним дідом по лінії
батька (а.с.5,6,9). Ордер на зазначене
житло позивачу не видавався, договір
найму або договір піднайму не
укладався. Позивач на законних
підставах відкрито і безперервно
володіє та користується будинком
АДРЕСА_1, за власні кошти постійно
підтримує житло в належному стані,
проводить поточні та капітальний його
ремонт.

Відповідно до рішення № 10702047 від 06.02.2014
року, щодо отримання інформації з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно за результатом розгляду
запиту Олевського районного суду (а.с.25)
стосовно власників спірного
нерухомого майна, а саме: будинку
АДРЕСА_1, встановлено, що у Державному
реєстрі речових прав на вказане
нерухоме майно відомості щодо
запитуваної інформації відсутні (а.с.27).

Згідно до інформаційної довідки з
Реєстру прав власності на 1/5 частки
зазначеного будинку власника ОСОБА_4,
та 1/5 частки цього ж будинку власника
ОСОБА_5, - спадкоємці відсутні ( а.с.30).

В статті 47 Конституції України
зазначено, що кожен має право на житло.
Держава створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Положеннями ст.344 ЦК України визначено,
що особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно
(набувальна давність), якщо інше не
встановлено цим Кодексом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації. Особа, яка
заявляє про давність володіння, може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є та що право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно набувається за рішенням
суду.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, який
набрав чинності з 01.01.2004 року, правила
ст.344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим
Кодексом, тобто з 01.01.2001 року.

Відтак, позивач добросовісно володіє
чужим майном і продовжує ним відкрито
та безперервно користуватися, і на час
заявлення ним вимог до суду термін
такого користування складає понад
дванадцять років. Суд вважає, що ОСОБА_1
з урахуванням наведеного згідно з
нормами матеріального закону має право
за рішенням суду набути право
власності на 1/5 частини житлового
будинку АДРЕСА_1, яка за життя належала
ОСОБА_4, та на 1/5 частини цього ж
житлового будинку, яка за життя
належала ОСОБА_5, за правилами
набувальної давності, відповідно з
положеннями ст.344 ЦК України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених Цивільним процесуальним
Кодексом України.

Статтею 60 ЦПК України крім того
покладено обов'язок доказування і
подання доказів сторонами. Із
зазначеної статті слідує, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції
України однією із засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Виходячи із цього
принципу, суд не може за власною
ініціативою збирати докази або робити
інші процесуальні дії, направлені на
збирання доказів, а лише оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі наведеного та керуючись
ст.21, 41, 47, 55, 129 Конституції України,
ст.ст.25, 344 ЦК України,
ст.ст.3,10,11,15,57-61,88,158,179,197,212-218 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН:
НОМЕР_1, жителем АДРЕСА_1 право
власності за набувальною давністю на 1/5
частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка
за життя належала ОСОБА_4, та на 1/5
частини цього ж житлового будинку
АДРЕСА_1, яка за життя належала ОСОБА_5.

Рішення може бути оскарженим до
Апеляційного суду Житомирської
області через Олевський районний суд
Житомирської області протягом 10 днів з
дня його проголошення. А особами, які
брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: В. В. Волощук