Справа № 702/310/14-ц
Провадження № 2/702/146/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2014 року
м. Монастирище

Монастирищенський районний суд
Черкаської області в складі:

головуючого - судді Діденко
Т.І.,

з участю: секретаря - Прилуцької
О.І.,

представника позивачки - ОСОБА_1,
відповідачки - ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права власності та
порушення правил добросусідства,

в с т а н о в и в :

Позивачка 31.03.2014 року звернулася до
суду з позовом до відповідачки про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та порушення правил
добросусідства.

Підставою для позову позивач вважає те,
що вона в 1979 році придбала будинок, який
розташований на земельній ділянці
АДРЕСА_2 і в тому ж році збудувала
господарське приміщення - літню кухню.

Перед початком будівництва споруди
було запрошено спеціаліста (землеміра)
сільської ради для визначення
дозволеної відстані від межі сусідньої
земельної ділянки, яка на даний час
належить ОСОБА_2.

Після проведення відповідних замірів
землеміром сільської ради дозволена
відстань від межі до будівлі складала 1
м., що відповідало діючим вимогам на той
час.

Для розмежування сусідніх земельних
ділянок по лінії межі на відстані 1 м
від будівлі її літнього сараю було
встановлено провітрювальний, нікому і
ні в чому не загрожуючий ( в тому числі і
сусідському подвір'ю) паркан із
металевої сітки.

Від відповідачки не надходило ніяких
скарг щодо розташування будівлі
літньої кухні позивачки.

В грудні місяці 2009 року відповідачці
ОСОБА_2 було видано державний акт на
право власності на земельну ділянку,
загальною площею 0,1775 га, в АДРЕСА_1.

Відповідний державний акт на право
власності на земельну ділянку,
загальною площею 0,038 га був отриманий
нею в 14.01.2010 року.

Позивачка вважає, що при оформленні
державного акту на земельну ділянку
належну відповідачці, допущено ряд
порушень законодавства, визначення
межі між ділянками проведено без її
відому і без погодження з нею, ніде і
ніяких підписів вона не ставила.

В 2011 році відповідачкою ОСОБА_2 без її
згоди і без домовленості був знищенний
її паркан, який розмежовував земельні
ділянки, і встановлений з порушенням
межових знаків та захватом частини її
земельної ділянки, «глухий» паркан із
залізобетонних плит висотою 1,86 м.

Позивачка вважає, що в діях
відповідачки ОСОБА_2 вбачаються грубі
порушення земельного законодавства, а
саме вимоги ст. 103 «Зміст
добросусідства», ст.106 «Обов'язки щодо
визначення спільних меж» ЗК України.
Ряд порушень відповідачка ОСОБА_2
допустила і при встановленні
капітального паркану, після
встановлення якого, відстань до її
будівлі літньої кухні становить від 0,28
до 0,5 метра, що перешкоджає і
унеможливлює доступ до будівлі для її
упорядкування та проведення поточних
ремонтних робіт.

Позивачка вказує, що факт наявності
порушень при встановленні
відповідачкою паркану підтверджено
комісією в складі заступника голови
РДА, сільського голови с.Сатанівки,
районного архітектора (лист-відповідь
відділу регіональого розвитку,
містобудування та архітектури від
21.01.2013 року), згідно якого встановлено
факт порушень ДБН 360-92 «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень», про те, що «Для
догляду за будівлями і здійснення їх
поточного ремонту, відстань до межі
сусідньої ділянки від найбільш
виступаючої конструкціїї стіни треба
приймати не менше ніж 1,0 м». Щодо
встановлення бетонного паркану
відповідачкою ОСОБА_2 зазначено, що
допускається огороджувати присадибну
земельну ділянку глухою і високою
огорожею тільки з фасадного боку
ділянки, а також з боку, що граничить з
дорогою. Огорожа на межі між двома
ділянками повинна бути не вище 180 см. і
зобов'язана бути провітрюваною,
прозорою, не перешкоджувати інсоляції
приміщень сусідніх забудов.

Позивачка вважає, що відповідачка
ОСОБА_2 своїми незаконними діями
допустила самозахват частини її
земельної ділянки на свою користь,
встановила з порушенням всіх існуючих
будівельних норм капітальний бетонний
паркан, в результаті чого від
накопичення атмосферних осадків (сніг,
дощ, відсутність провітрювання)
господарській споруді позивачки
(літній кухні) завдано відчутних та
очевидних збитків (обсипання
штукарного покриття стіни, порушення
цегляної кладки тильної сторони
будівлі, помокріння та обсипання стін з
внутрішньої сторони літньої кухні.

Позивачка, керуючись ст.39, пунктах «г»,
«е» ч.І ст. 91, ст. 152 ЗК України, просить
суд зобов'язати громадянку ОСОБА_2, яка
проживає за адресою: АДРЕСА_1, усунути
порушення її права власності на
земельну ділянку шляхом вчинення
наступних дій: прибрати (шляхом
демонтажу) з межі її земельної ділянки
капітальний бетонний паркан, який
встановленний протизаконним шляхом, з
грубими порушеннями вимог Земельного
кодексу України та Державних
будівельних норм, чим її завдано
відчутних незручностей в
обслуговуванні господарської будівлі
та матеріальних збитків; відновити
раніше визначену межу між земельними
ділянками та встановити паркан
(огорожу), який би відповідав
необхідним нормам діючого
законодавства, судові витрати поклати
на відповідачку.

Позивачка ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримала повністю, просить справу
розглянути без неї з участю її
представника, про що подала письмові
заяви від 24.04.2014 року та від 03.07.2014 року.

Представник позивачки ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав повністю, просить
його задоволити, зобов»язати
відповідачку привести тин у
відповідність до вимог ДБН.

Відповідачка ОСОБА_2 позову не визнала,
просить відмовити в його задоволенні і
пояснила, що тин збудований вздовж
лінії межі між земельними ділянками її
та позивачки на території земельної
ділянки, яка знаходиться у її
власності, розташований вздовж лінії
межі з півдня на північ, при
будівництві тину вона не порушила прав
позивачки.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення сторін,
суд вважає, що в задоволенні позову
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні права власності та
порушення правил добросусідства
необхідно відмовити з наступних
підстав.

Позивачці на праві приватної власності
належить будинок, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка
площею 0,0398 га за цією адресою, що
підтверджується витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно № 35543064 від
18.09.2012 року, свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 12.01.2005
року та державним актом на право
приватної власності на земельну
ділянку ЯК № 720103 від 14.01.2010 року.

Відповідачка ОСОБА_2 є суміжним
користувачем земельної ділянки
АДРЕСА_1, що підтверджено державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ЯК № 703471 від 17.12.2009 року.

Станом на 04.07.2014 року земельні ділянки,
які знаходяться по АДРЕСА_2 площею 0,0398
га та НОМЕР_1 площею 0,1775 га в
с.Сатанівка Монастирищенського району
Черкаської області приватизовані,
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯК № 720103 від
14.01.2010 року, який виданий на ім"я ОСОБА_3,
та державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯК № 703471 від
17.12.2009 року, виданий на ім"я ОСОБА_2, є
чинними.

У листі-відповіді відділу
регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Монастирищенської районної державної
адміністрації Черкаської області № 1
від 21.01.2013 року, який був наданий на
звернення позивачки, наведені ст.ст. 103,
106 Земельного кодексу, щодо
встановлення бетонного паркану є
рекомендація, що «допускається
огороджувати присадибну земельну
ділянку глухою і високою огорожею
тільки з фасадного боку ділянки, а
також з боку, що граничить з дорогою.
Огорожа на межі між двома ділянками
повинна бути не вище 180 см і зобов'язана
бути провітрюваною, прозорою, не
перешкоджувати інсоляції приміщень
сусідніх житлових будинків». Проте, в
листі-відповіді немає посилань на
джерело таких рекомендацій, не вказано
чи встановлені такі вимоги до огорожі
діючим законодавством.

Держбудом надані роз"яснення, які
стосуються п.3.19. Державних будівельних
норм 360-92, а також ст.103 Земельного
Кодексу України. Згідно з п.3.19. ДБН 360-92
"Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень"
поверховість забудови, граничні
розміри житлових будинків, площа
забудови, вимоги до господарських
будівель, їх складу, огорожі ділянок,
благоустрою території встановлюються
місцевими правилами забудови.
Розроблення таких правил та їх
затвердження здійснюється відповідно
до норм законів "Про місцеве
самоврядування в Україні", "Про
планування і забудову територій". В
разі, якщо через відсутність таких
правил питання огорожі ділянок
залишається неврегульованим,
внаслідок чого можуть виникати
конфлікти з питання влаштування
парканів, їх конструкцій, наслідків
будівництва (затінення та ін.), для
розв"язання конкретної ситуації можуть
застосовуватись також положення
Земельного кодексу, ст.103 якого "Зміст
добросусідства" зобов"язує власників
та користувачів земельних ділянок
обирати такі способи їх використання,
за яких власникам, користувачам
сусідніх земельних ділянок завдається
найменше незручностей ( в тому числі
затінення ділянки). Згідно з ч.3 ст. 103
власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов"язані
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них.

Згідно з Типовими регіональними
правилами забудови, затвердженими
наказом № 219 від 10.12.2001 року Державним
комітетом будівництва, архітектури та
житлової політики України улаштування
огорож земельних ділянок здійснюється
з урахуванням нормативних вимог щодо
інсоляції територій суміжних
земельних ділянок.

Відповідно до п.10.30. Державних
будівельних норм України 360-92
інсоляція житлових приміщень повинна
бути не меншою 2,5 години за день на
період з 22 березня по 22 вересня.

Відповідачка пояснила, що тин
розташований вздовж лінії межі з
півдня на північ, чого не заперечив
представник позивачки. Таке
розташування тину забезпечує
інсоляцію земельної ділянки позивачки.

Суд вважає, що вимоги ДБН України щодо
інсоляції при будівництві тину
відповідачкою не порушені.

Доказів, що спростовують показання
відповідачки про те, що тин вона
збудувала на своїй земельній ділянці
вздовж межі між земельними ділянками
сторін, та доказів того того, що тин
збудований по лінії межі, прозивачкою
та її представником суду не надано.

Із матеріалів справи вбачається, що
сторони тривалий час перебувають у
спірних відносинах, в тому числі і щодо
спільної межі їхніх земельних ділянок.

Відповідно до ст.108 Земельного кодексу
України у випадках, коли сусідні
земельні ділянки відокремлені
рослинною смугою, стежкою, рівчаком,
каналом, стіною, парканом або іншою
спорудою, то власники цих ділянок мають
право на їх спільне використання, якщо
зовнішні ознаки не вказують на те, що
споруда належить лише одному з сусідів.
Власники сусідніх земельних ділянок
можуть користуватися межовими
спорудами спільно за домовленістю між
ними. Витрати на утримання споруди в
належному стані сусіди несуть у рівних
частинах. До того часу, поки один із
сусідів зацікавлений у подальшому
існуванні спільної межової споруди,
вона не може бути ліквідована або
змінена без його згоди.

Доказів того, що тин відповідачкою
ОСОБА_2 збудований на земельній
ділянці, яка перебуває у власності
позивачки, доказів того, що тин, який
збудований відповідачкою, не
відповідає вимогам діючих ДБН, суду не
надано.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 10 та ч. 1 ст.
11 ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, сторони та інші особи, які
беруть участь в справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до чинного
законодавства, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь в справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості; кожна сторона
зобов"язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Із наданих позивачем ксерокопій
фотографій суд не вбачає порушення
прав позивачки відповідачкою.

Сторони погодилися на закінчення
розгляду справи за наявними доказами.

Позивачем і його представником суду не
надані докази, які б стали підставою
для задоволення позову, не надані
докази порушення прав позивачки
відповідачкою при будівництві паркану.

З актів обстеження присадибної
земельної ділянки по вул. Лазо,5 від
10.04.2013 року та від 24.10.2012 року, які
складені повноважними представниками
Сатанівської сільської ради, рішення
сесії Сатанівської сільської ради № 39-6
від 14.07.2010 року, вбачається, що
каналізаційна яма в домоволодінні
ОСОБА_3 розташована на відстані 0,40 м від
паркану, що є межею між присадибними
земельними ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
каналізація діюча; дощова вода із
господарський будівель ОСОБА_3, які
стоять на межі, потрапляє на територію
ОСОБА_2

Відповідно до рішення
Монастирищенського районного суду від
15 серпня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у здійсненні права власності та
порушень правил добросусідства на
ОСОБА_3 покладений обов»язок
влаштувати належний водовідвід
дощової води з даху її господарської
капітальної будівлі сараю, яка
розміщена на межі належної ОСОБА_2
земельної ділянки, прибрати тимчасову
будівлю літнього сараю з межі
земельних ділянок.

З плану земельних ділянок ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 (а.с.39) вбачається, що
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступаючої конструкціїї
стіни господарських споруд позивачки
знаходиться на відстані 0,40 м від лінії
межі між земельними ділянками сторін.

Доказів того, що при будівництві
господарських споруд позивачка
дотрималася діючих вимог щодо
відстані споруд від лінії межі із
суміжною земельною ділянкою, суду не
надано.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 391 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 39, 90, 91, 96, 103, 152
Земельного кодексу України; Державними
будівельними нормами (ДБН 360-92)
"Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень"; ст. ст.3, 8,
10, 11, 57-60, 158-159, 208-209, 212-215, 223 ЦПК
України, суд

в и р і ш и
в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у здійсненні
права власності та порушення правил
добросусідства відмовити повністю.

Рішення протягом 10 днів з дня його
проголошення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через
Монастирищенський районний суд.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Т.І. Діденко

Повне рішення складене 09.07.2014 року.

Справа № 702/310/14-ц

Провадження № 2/702/146/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

04 липня 2014 року
м. Монастирище

Монастирищенський районний суд
Черкаської області в складі:

головуючого - судді Діденко
Т.І.,

з участю: секретаря - Прилуцької
О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права власності та
порушення правил добросусідства,

в и р і
ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у здійсненні
права власності та порушення правил
добросусідства відмовити повністю.

Рішення протягом 10 днів з дня його
проголошення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через
Монастирищенський районний суд.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Т.І. Діденко