Справа №481/1753/13-ц 02.06.2014 02.06.2014 02.06.2014
Провадження № 22ц-784/1103/14 р. Суддя по 1-й
інстанції Васильченко Н.О.
Категорія 37 Доповідач
апеляційного суду: Кутова Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2014 року м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Горенко Ю.В. ,

за участю: позивачки ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від 27 лютого 2014
року, ухваленого за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про

визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину, визнання

права власності на 12 частину
житлового будинку,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулася з позовом до ОСОБА_3 про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину, визнання права
власності на 12 частину житлового
будинку.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим,
що після смерті чоловіка ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилась
спадщина у вигляді житлового будинку з
господарськими спорудами за адресою
АДРЕСА_1. На момент смерті ОСОБА_4 в
спірному будинку проживали позивачка
та відповідач зі своєю родиною, з яким
дійшли згоди про те, що позивачка
відмовляється від своєї частки у
спадщині, а ОСОБА_3 приймає спадщину в
повному обсязі та буде доглядати за
позивачкою.

Після оформлення спадщини та
отримання свідоцтва про право
власності на весь будинок, відповідач
не дотримувався домовленості щодо
утримання позивачки та погрожував її
вигнати із спірного будинку.

Посилаючись на наведені обставини,
позивачка просила: визнати частково
недійсним свідоцтво про право на
спадщину від 28 вересня 2006 року,
виданого на ім'я відповідача ОСОБА_3 та
визнати право власності на ? частину
будинку за адресою АДРЕСА_1 за
позивачкою.

Рішенням Новобузького районного
суду Миколаївської області від 27
лютого 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати, а
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на те, що суд не
повно з'ясував обставини справи.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення позивачки, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
районного суду, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4 з 22 вересня 1963 року.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 4, 5).

На підставі договору
купівлі-продажу від 2 квітня 1975 року,
тобто під час перебування в шлюбі,
на ім'я ОСОБА_4 було придбано
житловий будинок з усіма надвірними
спорудами жилою площею 37,90 кв.м. в
АДРЕСА_2 (а.с. 23).

На час смерті ОСОБА_4 та до
теперішнього часу в даному будинку
проживають та є зареєстрованими
позивачка ОСОБА_2 та відповідач її син
ОСОБА_3 (а.с. 18).

Відповідно до положень ст. 22
КпШС України, який був чинний на час
виникнення спірних правовідносин,
майно набуте подружжям за час шлюбу,
є його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Враховуючи, що спірний будинок набуто
подружжям під час шлюбу він є
спільною сумісною власністю в рівних
частках позивачки та спадкодавця
ОСОБА_4

Із спадкової справи вбачається, що
спадкодавцем за життя складено
заповіт, за умовами якого, останній
заповідав все належне йому майно
відповідачу ОСОБА_3 (а.с. 20). Відповідач
в установлений законом строк
звернувся з заявою про прийняття
спадщини, а позивачка, яка, відповідно
до положень ст. 1241 ЦК України, мала
право на обов'язкову частку в
спадковому майні, відмовилась від
неї шляхом подачі відповідної заяви
до нотаріальної контори, що
передбачено положеннями ст. 1273 ЦК
України (а.с. 16, 17).

28 вересня 2006 року відповідачу
видано свідоцтво про право власності
на весь вказаний житловий будинок
в порядку спадкування за заповітом
(а.с. 26 об.).

Проте, відповідно до наведених
положень ст. 22 КпШС, після смерті
ОСОБА_4 відкрилася спадщина на
належну йому лише ? частину спірного
будинку, який є сумісною спільною
власністю, а не на весь будинок.

Положеннями п. 224 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» в редакції
чинній на час відкриття спадщини,
нотаріус може видати свідоцтво про
право на спадщину за законом чи за
заповітом після смерті одного з
учасників спільної сумісної
власності лише після виділення
(визначення) частки померлого у
спільному майні.

Порядок видачі свідоцтва про право
власності на частку в спільному
майні подружжя встановлено Розділом
24 вказаної Інструкції.

В порушення наведених приписів
правових норм, частка померлого в
спільному майні не була визначена, а
свідоцтво в порядку спадкування за
заповітом видано на все майно, тобто
і на частку, яка не належала
спадкодавцю та на яку не мав право
спадкування відповідач.

Районний суд не звернув на
вказане належної уваги, пославшись
натомість на наявність в спадковій
справі заяви позивачки про відмову
від спадкування обов'язкової частки
в спадковому майні, де також
міститься приписка про те, що вона
(позивачка) також не претендує на
видачу свідоцтва на право власності
на ? частку майна набутого під час
шлюбу.

Однак, суд не надав відповідної
правової оцінки вказаній заяві, тоді
як, відповідно до положень ч. 3 ст. 347
ЦК України , у разі відмови від права
власності на майно, права на яке
підлягають державній реєстрації,
право власності на нього
припиняється з моменту внесення за
заявою власника відповідного запису
до державного реєстру. Оскільки такі
дані не вносились до державного
реєстру, вказана заява позивачки не
має юридичних наслідків та не
свідчить про припинення її права
власності на частку в спільному майні.

Відповідно до положень ст. 1301 ЦК
України, свідоцтво про право на
спадщину визнається недійсним за
рішенням суду, якщо буде встановлено,
що особа, якій воно видане, не мала
права на спадкування, а також в інших
випадках встановлених законом.

В п. 27 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30 травня 2008 року
містяться роз'яснення, що свідоцтво
про право на спадщину, може бути
визнано недійсним з підстав
встановлених ст. 1301 ЦК України, не
лише тоді, коли особа, якій воно
видане не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть
бути : визнання заповіту недійсним,
визнання відмови від спадщини
недійсною, визнання шлюбу недійсним,
порушення у зв'язку з видачею
свідоцтва про право на спадщину прав
інших осіб.

Враховуючи наведене, оспорюване
свідоцтво відповідно до вказаних
норм, як таке, що видано відповідачу,
який не мав права спадкування в
частині ? частину спадкового
будинку, та таке, що порушує право
власності позивачки на цю частину
будинку, підлягає визнанню частково
недійсним, з визнанням права
власності за позивачкою на 12 частину
спірного будинку, як на частку в
спільному майні подружжя, на
підставі ст. 22 КпШС, який діяв на час
спірних правовідносин.

За такого, висновки суду, про
необґрунтованість та недоведеність
позовних вимог, а тому і відсутності
підстав для їх задоволення, не
відповідають наведеним правовим
нормам, в зв'язку з чим, на підставі п.4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване
рішення районного суду підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України,
необхідно розподілити судові витрати
та стягнути на користь позивачки з
відповідача сплачений нею судовий
збір при пред'явленні позову за кожну
вимогу майнового та немайнового
характеру 364 грн. 65 грн. ( 114 грн. 70 коп. +
249 грн. 95 коп. ) та при подачі
апеляційної скарги відповідно 246 грн.
77 коп. (121 грн. 80 коп.+ 124 грн. 97 коп.), а
всього в сумі 611 грн. 42 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від 27 лютого 2014
року скасувати, по справі ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання свідоцтва про право
власності в порядку спадкування за
законом частково недійсним та
визнання права власності на ?
житлового будинку задовольнити.

Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом видане 28 вересня 2006 року
державним нотаріусом Новобузької
державної нотаріальної контори
Миколаївської області на спадкове
майно, яке складається з житлового
будинку з надвірними спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4
визнати недійсним в частині ?
частини вказаного житлового будинку.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
? частину жилого будинку АДРЕСА_1 з
надвірними спорудами.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
611 грн. 42 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча: Судді: