У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхова
група «ТАС» до ОСОБА_3 про
відшкодування у порядку регресу
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 14 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року приватне акціонерне
товариство «Страхова група «ТАС» (далі
- ПрАТ «Страхова група «ТАС»)
звернулося до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що 06 червня 2011 року
між ПрАТ «Страхова Група «ТАС» та
ОСОБА_3 був укладений договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. 10 жовтня 2011 року у с.
Мисайлівка Богуславського району
сталася ДТП за участю автомобіля
«ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_1,
яким керував відповідач, та автомобіля
«ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_4 Постановою судді
Богуславського районного суду
Київської області від 02 листопада 2011
року ОСОБА_3 був визнаний винним у
скоєнні цієї ДТП та притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КпАП України.
Внаслідок ДТП власнику автомобіля
«ВАЗ» було заподіяно матеріальну шкоду
у розмірі 15 335 грн. 56 коп. у зв'язку з
пошкодженням автомобіля. Згідно
договору страхування позивачем було
відшкодовано потерплому у ДТП завданні
збитки. Невиконання відповідачем вимог
п. п. 33.1.2, п. 33.1 ст. 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», а саме:
неповідомлення на протязі трьох
робочих днів страховика про скоєння
ДТП, стало підставою для звернення
позивача із цим позовом. У зв'язку з
відмовою відповідача у досудовому
порядку вирішити питання щодо
повернення зазначеної вище суми,
позивач просив суд стягнути виплачені
ним як страхувальником кошти у сумі 15 335
грн. 56 коп.

Рішенням Богуславського районного
суду Київської області від 18 вересня 2013
року у задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 14 листопада 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про задоволення
позову. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПрАТ «Страхова група «ТАС» 15 335 грн. 56
коп. у регресному порядку та судовий
збір у сумі 229 грн. 40 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив із того, що
відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній на час ДТП)
учасники дорожньо-транспортної
пригоди зобов'язані вжити заходів з
метою запобігання чи зменшенню
подальшої шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що ст. ст. 33, 38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній на час ДТП)
надають позивачу право на пред'явлення
регресного позову, зокрема у випадку,
передбаченому у п. п. 33.1.4 вказаного
Закону.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитись не можна,
оскільки ці висновки суперечать
вимогам закону та не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 10 жовтня 2011 року у
с. Мисайлівка Богуславського району
сталася ДТП за участю автомобіля
«ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_1,
яким керував відповідач та автомобіля
«ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
керував ОСОБА_4

Постановою судді Богуславського
районного суду Київської області від
02 листопада 2011 року ОСОБА_3 був
визнаний винним у скоєнні цієї ДТП та
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КпАП України
(а. с. 5).

Внаслідок ДТП власнику автомобіля
«ВАЗ» було заподіяно матеріальну шкоду
у розмірі 15 335 грн. 56 коп. у зв'язку з
пошкодженням автомобіля, що
підтверджується звітом № 837/4
визначення вартості матеріального
збитку (а. с. 6-10).

На виконання укладеного між сторонами
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 07 червня 2011 року було
складено страховий акт № 32788В/40/2011 від 08
грудня 2011 року та позивачем здійснено
страхове відшкодування - виплачено
потерпілому суму понесених збитків у
розмірі 15 335 грн. 56 коп. (а. с. 3, 32-33).

Відповідно до п. г п. п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (у редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) (далі - Закон) страховик
після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов, якщо страхувальник не
повідомив страховика у строки і за
умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту
33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно з п. п. 33.1.2 п. 33.1 статті 33 Закону у
разі настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до

такої пригоди, зобов'язаний: вжити
заходів з метою запобігання чи
зменшення

подальшої шкоди.

Тобто висновок суду першої інстанції,
що станом на 10 жовтня 2011 року, коли мала
місце ДТП, діяла редакція Закону,
згідно якої саме по собі
неповідомлення письмово страховика
відповідачем не пізніше трьох робочих
днів з дня настання ДТП про вказану
подію не є підставою для задоволення
регресного позову страховика, є
правильним та обґрунтованим.

Посилання суду апеляційної інстанції
на п. п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону, відповідно
до якого водій застрахованого
транспортного засобу, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про

дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу, є помилковим, оскільки не
виконання вимог вказаної норми згідно
ст. 38 даного Закону не є підставою для
подання регресного позову, оскільки по
справі не доведено, що неповідомлення
страхувальника протягом трьох робочих
днів про дорожньо-транспортну пригоду
призвело до збільшення розміру шкоди.

Таким чином апеляційним судом не
враховано всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, неправильно застосовані норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, внаслідок чого
необгрунтовано скасовано рішення суду
першої інстанції, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 14 листопада 2013 року
скасувати, рішення Богуславського
районного суду Київської області від
18 вересня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко