АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-8023
Головуючий у 1-й інстанції - Катющенко
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2014 року. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

СаліховаВ.В.

при секретарі
Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Ковтуна Андрія
Миколайовича в інтересах Кабінету
Міністрів України на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 24 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України,
Національної акціонерної компанії
"Украгролізинг", третя особа: ОСОБА_5,
про визнання незаконними та скасування
розпоряджень, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
поновлення на роботі (посаді),-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2014 року частково
задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до
Кабінету Міністрів України,
Національної акціонерної компанії
"Украгролізинг", третя особа: ОСОБА_5,
про визнання незаконними та скасування
розпоряджень, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
поновлення на роботі (посаді).

Суд визнав незаконним та скасував
Розпорядження Кабінету Міністрів
України №644-р від 4 вересня 2013 року про
звільнення ОСОБА_4 з посади голови
правління Національної акціонерної
компанії "Украгролізинг" згідно з
пунктом 3 частини першої ст.40 Кодексу
законів про працю України.

Суд визнав незаконним та скасував
Розпорядження Кабінету Міністрів
України №863-р від 7 листопада 2013 року
про внесення змін до Розпорядження
Кабінету Міністрів України від №644-р
від 4 вересня 2013 року про звільнення
ОСОБА_4 з посади голови правління
Національної акціонерної компанії
"Украгролізинг" за власним бажанням.

Суд скасував наказ від 4 вересня 2013 року
№170-к Національної акціонерної
компанії "Украгролізинг" про
звільнення з посади голови правління
Національної акціонерної компанії
"Украгролізинг" ОСОБА_4 згідно з пунктом
3 частини першої ст.40 Кодексу законів
про працю України.

Суд поновив ОСОБА_4 на посаді голови
правління Національної акціонерної
компанії "Украгролізинг" з 4 вересня 2013
року та стягнув з Національної
акціонерної компанії "Украгролізинг"
на користь ОСОБА_4 середній заробіток
за час вимушеного прогулу з 5 вересня 2013
року по 24 квітня 2014 року у розмірв 122 401
грн. 59 коп.

В задоволенні позовних вимог про
визнання нечинним та скасування Наказу
№263-к від 7 листопада 2013 року, виданого
на підставі Розпорядження Кабінету
Міністрів України №863-р від 7 листопада
2013 року, суд відмовив.

Суд стягнув з Національної
акціонерної компанії "Украгролізинг"
судовий збір у розмірі 1 224 грн. 02 коп. в
дохід держави.

Не погодившись з рішенням суду, Кабінет
Міністрів України через свого
представника КовтунаАндрія
Миколайовича подав апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконного та
необґрунтованого рішення, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволені
позовних вимог відмовити повністю (т.3,
а.с.30-39).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення учасників судового розгляду:
представників відповідачів: Станецьку
О.В. та Чміля В.В., які підтримали
апеляційну скаргу та просили суд її
задовольнити, представників позивача -
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які заперечували
проти задоволення апеляційної скарги,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 11 лютого 2009 року
№ 70 «Питання Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг», ОСОБА_4 було
призначено головою правління компанії.

4 вересня 2013 року Розпорядженням
Кабінету Міністрів України № 644-р
ОСОБА_4 звільнено з посади голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» згідно з
пунктом 3 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України.

На виконання Розпорядження Кабінету
Міністрів України № 644-р від 4 вересня
2013 року, Національною акціонерною
компанією «Украгролізинг» 4 вересня 2013
року було винесено наказ № 170-к «Про
звільнення ОСОБА_4», відповідно до
якого ОСОБА_4 звільнений з посади
голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
згідно з пунктом 3 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 7 листопада 2013 року № 863-р
«Про внесення змін до розпорядження
Кабінету Міністрів України від 4
вересня 2013 року №644», на часткову зміну
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 4 вересня 2013 року №644
вважати ОСОБА_4 звільненим за власним
бажанням.

На виконання даного розпорядження
Національною акціонерною компанією
«Украгролізинг» 11 листопада 2013 року
було винесено наказ № 255-к «Про
внесення змін до наказу від 4 вересня 2013
року № 170-к», відповідно до якого
внесені зміни до наказу Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
від 4 вересня 2013 року №170-к, виклавши
його в наступній редакції: «Звільнити
ОСОБА_4 з посади голови правління
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг» за власним бажанням,
ст. 38 КЗпП України».

Згідно з п.п.1, 2 Статуту Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11 квітня 2001 року
№354 (том №2 а.с.230-246), Національна
акціонерна компанія «Украгролізинг»
утворена відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 11
квітня 2001 року №354, Компанія є
державним публічним акціонерним
товариством.

Відповідно до п.18 Статуту Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»,
засновником Компанії є держава в особі
Кабінету Міністрів України, який
здійснює повноваження щодо управління
корпоративними правами Компанії.

Згідно з до п.64.6 Статуту, питання
обрання голови та членів правління НАК
«Украгролізинг», прийняття рішення про
припинення їх повноважень відноситься
до виключної компетенції загальних
зборів акціонерів.

Пунктом 68 Статуту передбачено, що у
період до прийняття рішення про
приватизацію Компанії та продажу її
акцій повноваження загальних зборів
акціонерів, які передбачені
законодавством, а також внутрішніми
документами Компанії, здійснюються її
засновником (тобто Кабінетом Міністрів
України) одноосібно. Рішення
засновника Компанії з питань, що
належать до виключної компетенції
загальних зборів акціонерів,
оформляється ним у письмовій формі.

Рішення про приватизацію НАК
«Украгролізинг» станом на день
розгляду справи прийнято не було, а
тому питання щодо призначення (обрання)
та звільнення з посади голови
правління Компанії відноситься до
виключної компетенції Кабінету
Міністрів України.

3 вересня 2013 року до Прем`єр-міністра
України Азарова М.Я., з пропозицією про
звільнення з посади голови правління
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг» ОСОБА_4 звернулося
Міністерство аграрної політики та
продовольства України, за підписом
міністра Присяжнюка М.В. В пропозиції
про звільнення зазначено, що
відповідно до п.100 Статуту відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Украгролізинг»
та пропозиції Державної фінансової
інспекції України за результатами
проведення Державного фінансового
аудиту щодо відповідності займаної
посади голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»,
Міністерство аграрної політики та
продовольства України вносить
пропозицію про звільнення ОСОБА_4

Як вбачається з пропозицій Державної
фінансової інспекції України,
викладених в Державному фінансовому
аудиту виконання Державної цільової
програми реалізації технічної
політики в агропромисловому комплексі
на період до 2015 року, за 2010-1012 роки та
завершальний звітний період 2013 року, на
рівні Кабінету Міністрів України, з
огляду на результати державного
фінансового аудиту роботи
Мінагрополітики та ПАТ НАК
«Украгролізинг» в частині реалізації
заходів Державної програми визнати
незадовільною та розглянути питання
щодо відповідності займаним посадам
керівників, відповідальних за допущені
недоліки та прорахунки.

Відповідно до пунктів 18, 62, 95 і 100
Статуту Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів від 11 квітня 2001 року № 354,
Прем'єр-міністром України Миколою
Азаровим, до Кабінету Міністрів
України було внесено пропозицію
звільнити ОСОБА_4 з посади голови
правління Національної акціонерної
компанії «Украгролізинг» згідно з
пунктом 3 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України.

При цьому до позивача у період до
звільнення - 04 вересня 2013 року, не
застосовувались заходи
дисциплінарного або громадського
стягнення, що свідчить про відсутність
систематичного порушення працівником
трудової дисципліни. Крім того, ні
пропозиція Прем'єр-міністра України
Азарова М.Я. до Кабінету Міністрів
України, про звільнення ОСОБА_4 з посади
голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»
згідно з пунктом 3 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України, ні розпорядження Кабінету
Міністрів України № 644-р від 4 вересня
2013 року, не містить обґрунтування
причини звільнення позивача з займаної
посади, не зазначено, які саме
проступки і коли вчинив працівник до
часу звільнення й стягнення, що до
нього застосовувалися.

В той же час, 31 жовтня 2012 року ОСОБА_4
нагороджено Почесною грамотою
Кабінету Міністрів України за вагомий
особистий внесок у забезпечення
розвитку агропромислового
виробництва, багаторічну сумлінну
працю та високий професіоналізм.

Крім того, всупереч вимогам ст. 149
Кодексу законів про працю України до
застосування дисциплінарного
стягнення - звільнення за п.3 ч.1 ст. 40
Кодексу законів про працю України,
відповідач, Кабінет Міністрів України,
не витребував від порушника трудової
дисципліни, позивача, письмові
пояснення по суті встановлених
державним фінансовим аудитом порушень,
а посилання відповідача на те, що
позивач не підписав проект
аудиторського звіту та протокол
узгодження державного фінансового
аудиту, не свідчить про те, що позивач
відмовився надати пояснення по суті
порушень. Також, ні пропозиція
Прем'єр-міністра України Азарова М.Я.
про звільнення ОСОБА_4, ні
розпорядження Кабінету Міністрів
України № 644-р від 4 вересня 2013 року, не
містить відомостей про те, що при
звільненні позивача було враховано
ступінь тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок, а також попередню
роботу працівника.

Крім того, відповідно листка
непрацездатності серії АВЧ № 115022,
виданого 9 вересня 2013 року, ОСОБА_4
перебував з 26 серпня 2013 року по 9
вересня 2013 року на стаціонарному
лікуванні. В той же час, наказ про
звільнення ОСОБА_4 виданий
Національною акціонерною компанією
«Украгролізинг» 4 вересня 2013 року.
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 644-р також видано 4 вересня 2013
року, тобто в період перебування
позивача на лікарняному.

Позивач не був ознайомлений з наказом
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг» від 4 вересня 2013 року №
170-к, його копія позивачу не вручалась
та повідомлення про звільнення на
підставі п.3 ч.1ст. 40 Кодексу законів про
працю України не направлялось.

Крім того, Розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 7 листопада 2013
року № 863-р «Про внесення змін до
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 4 вересня 2013 року №644-р»,
було частково змінено розпорядження
Кабінету Міністрів України від 4
вересня 2013 року №644, та ОСОБА_4
звільнено за власним бажанням.

Підставами для прийняття вказаного
Розпорядження слугувала пропозиція
Прем`єр-міністра України Азарова М.Я. до
Кабінету Міністрів України, за якою
відповідно до п. 18, 62, 95 і 100 Статуту
Національної акціонерного компанії
«Украгролізинг», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 квітня 2001р. №354, вніс пропозицію
про внесення змін до розпорядження
Кабінету Міністрів України від 4
вересня 2013 року №644-р «Про звільнення
ОСОБА_4 з посади голови правління
Національної акціонерної компанії
«Украгролізинг».

Обґрунтовуючи правомірність прийняття
розпорядження від 7 листопада 2013 року №
863-р про внесення змін до розпорядження
Кабінету Міністрів України від 4
вересня 2013 року №644-р, в частині зміни
причин звільнення позивача з посади
голови правління Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»,
відповідач, Кабінет Міністрів України,
посилається на заяву, подану позивачем
ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України
від 31 жовтня 2013 року, в якій позивач
просив змінити формулювання причин
його звільнення та звільнити його за
власним бажанням.

Як вбачається з заяви адресованої на
ім`я Прем`єр-міністра України Азарова
М.Я., колишнього голови правління НАК
«Украгролізинг» ОСОБА_4 від 31 жовтня 2013
року, останній просить сприяння в Уряді
України про зміну формулювання його
звільнення, Розпорядження від 4 вересня
2013 року №644-р та звільнити його за
власним бажанням.

Відповідно до висновку експертів за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи, від
18 квітня 2014 року № 165/тдд, складеного
експертами Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
рукописний текст та підпис заяви від 31
жовтня 2013 року від імені ОСОБА_4 на ім'я
Прем'єр-міністра України Азарова М.Я. -
колишнього голови правління НАК
«Украгролізинг» виконані не ОСОБА_4, а
іншою особою. Вирішити питання: «Чи
виконаний рукописний текст заяви від 31
жовтня 2013 року на ім`я Прем`єр-міністра
України Азарова М.Я. колишнього голови
правління НАК «Украгролізинг» ОСОБА_4,
навмисно зміненим почерком, із
застосуванням викривлення руки та/або
з інакшим нахилом з метою зміни
почерку?», не виявилось можливим.

Позивач не був ознайомлений з наказами,
виданими Національною акціонерною
компанією «Украгролізинг» від 4
вересня 2013 року № 170-к про звільнення на
підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України та від
11 листопада 2013 року № 255-к про внесення
змін до наказу від 4 вересня 2013 року №
170-к.

Як вбачається з відомостей трудової
книжки позивача, остання містить запис
за №31 від 12 лютого 2009 року, відповідно
до якого ОСОБА_4 призначено на посаду
голови правління НАК «Украгролізинг»
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 11 лютого 2009 року
№70, підстава - наказ №27-к від 12 лютого
2009 року, та запис №32 від 4 вересня 2013
року, відповідно до якого, ОСОБА_4
звільнено із займаної посади за
власним бажанням ст. 38 КЗпП України,
підстава - наказ №170-к від 4 вересня 2013
року.

В той же час, з особової картки
убачається, що типова форма №П-2
працівника ОСОБА_4, станом на день
розгляду справи не містить відомостей
щодо дати і причин звільнення
працівника, підпису працівника
кадрової служби та підпису і дати
працівника.

Як вбачається з дослідженої в судовому
засіданні книги обліку руху трудових
книжок і вкладишів до них Національної
акціонерної компанії «Украгролізинг»,
копія аркушу 36 якої долучена до
матеріалів справи (том №2 а.с.36-37),
остання містить запис за №737 щодо
реєстрації трудової книжки ОСОБА_4 12
лютого 2009 року на підставі наказу №27-к
від 12 лютого 2009 року, серії НОМЕР_1, та
підпис працівника при прийняття
трудової книжки. В той же час, в книзі
обліку руху трудових книжок і
вкладишів до них, при записі в графі
звільнення - наказ №170-к від 4 вересня 2013
року, дата видачі трудової книжки та
підпис про отримання трудової книжки,
які повинні виконуватись працівником,
відсутні.

За встановлених обставин районний суд
прийшов до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог про визнання звільнення
незаконним та поновлення позивача на
роботі на посаді голови правління НАК
"Украгролізинг" з 4 вересня 2013 року із
виплатою середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 5 вересня 2013 року
по 24 квітня 2014 року у розмірі 122 401 грн. 59
коп., виходячи із середньоденної
заробітної плати у розмірі 750 грн. 93 коп.
та 163 днів вимушеного прогулу.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для
задоволення позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом проведена неправильна оцінка
доказів та безпідставно, з порушенням
процесуальних норм, надана перевага
одним доказам над іншими, що призвело
до неправильного вирішення справи, не
можуть бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення
враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо наявності правових підстав для
визнання звільнення незаконним та
поновлення позивача на роботі повно та
послідовно викладені у мотивувальній
частині оскаржуваного рішення (т.3,
а.с.7-14).

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга Ковтуна А.М., який діє в
інтересах Кабінету Міністрів України,
не містить, в ході апеляційного
розгляду представники відповідачів
також не навели таких обставин.

Посилання апеляційної скарги на те, що
районним судом при вирішенні справи
безпідставно відхилена заява
відповідача про застосування позовної
давності у даному спорі, оскільки при
пред'явленні позову 4 березня 2014 року
позивач пропустив встановлений
трудовим законодавством - ст. 233 КЗпП
України, місячний строк звернення до
суду, не можуть бути прийняті
апеляційним судом у якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення
виходячи з наступного.

За правилом ч.1 ст. 233 КЗпП України у
справах про звільнення місячний строк
звернення з заявою про вирішення
трудового спору відраховується з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

В цій частині районним судом правильно
встановлено, що суду не надані докази
про вручення ОСОБА_4 копій наказів про
звільнення: від 4 вересня 2013 року № 170-к
про звільнення на підставі п.3 ч.1 ст. 40
КЗпП України; від 11 листопада 2013 року №
255-к про внесення змін до наказу від 4
вересня 2013 року № 170-к.

Крім того, районним судом на підставі
наявних у справі письмових доказів
встановлено, що в книзі обліку руху
трудових книжок і вкладишів до них, при
записі в графі звільнення - наказ №170-к
від 4 вересня 2013 року, дата видачі
трудової книжки та підпис про
отримання трудової книжки, які повинні
виконуватись працівником, відсутні.

За таких обставин районний суд прийшов
до обґрунтованого висновку, що позивач
у встановленому трудовим
законодавством порядку не був
повідомлений про його звільнення.

Таким чином, у розпорядженні суду
відсутні докази того, що до подання
позовної заяви до суду позивачу було
вручено копії наказів про звільнення:
від 4 вересня 2013 року № 170-к про
звільнення на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП
України; від 11 листопада 2013 року № 255-к
про внесення змін до наказу від 4
вересня 2013 року № 170-к, чи видана
трудова книжка.

При цьому зі змісту позовної заяви
вбачається, що позивач отримав трудову
книжку лише 24 лютого 2014 року, знайшовши
її у поштовій скриньці за місцем
проживання без жодних супровідних
документів.

Позовна заява подана до суду 4 березня
2014 року, тобто протягом місяця після
отримання позивачем трудової книжки.

В цій частині апеляційний суд також
звертає увагу на те, що додана до
позовної заяви копія трудової книжки
позивача (т.1, а.с.19-21; відповідність
копії оригіналу посвідчена суддею) не
містить запису про звільнення позивача
на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, є
тільки запис про звільнення за власним
бажанням, ст. 38 КЗпП України.

З огляду на викладені обставини у
сукупності з положеннями трудового
законодавства, яке чітко визначає
подію від якої у даному випадку слід
відрахувати місячний строк звернення
з заявою про вирішення трудового спору
(день вручення копії наказу про
звільнення або день видачі трудової
книжки), посилання апеляційної скарги
на те, що позивач довідався про начебто
порушення своїх прав значно раніше ніж
24 лютого 2014 року, не можуть бути
прийняті апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги про
порушення районним судом норм
процесуального права при відмові у
задоволенні клопотань про
витребування з секретаріату КМУ
доказів перебування позивача у
приміщенні КМУ, також не можуть бути
прийняті апеляційним судом з огляду на
наступне.

Указане клопотання було заявлене
представником відповідача з метою
спростування висновку
судово-почеркознавчої експертизи, від
18 квітня 2014 року № 165/тдд, складеного
експертами Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві.

Відповідно до положень цивільного
процесуального законодавства, якщо при
дослідженні письмових доказів особою,
яка бере участь у справі, буде подана
заява про те, що доданий до справи або
поданий іншою особою для ознайомлення
документ викликає сумнів з приводу
його достовірності або є фальшивим,
особа, яка подала цей документ, може
відповідно до частини другої статті 185
ЦПК просити суд виключити його з числа
доказів і розглядати справу на
підставі інших доказів. При
відсутності з її боку таких
процесуальних дій, особа, яка подала
заяву, має згідно із загальними
правилами доказування (стаття 60 ЦПК)
подати відповідні докази, що
спростовують значення відомостей
оспорюваного документа і могли бути
підставою неприйняття його до уваги
під час оцінки доказів.

За правилом ч.4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, відповідним доказом на
спростування відомостей висновку
почеркознавчої експертизи повинен
бути також висновок експерта.

З огляду на викладене, посилання скарги
на те, що виконавцем заяви від 31 жовтня
2013 року міг бути не позивач ОСОБА_4,
проте подав цю заяву до Секретаріату
КМУ саме ОСОБА_4, а не виконавець, чиїм
почерком вона була написана, не
заслуговують на увагу, адже
волевиявлення працівника - прохання
про звільнення, за правилом ч.1 ст. 38
КЗпП України викладається саме у
письмовій заяві про звільнення.

Доводи апеляційної скарги щодо
законності звільнення ОСОБА_4 на
підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України
правового значення для правильного
вирішення спору не мають, оскільки сам
роботодавець своїм наказом від 11
листопада 2013 року № 255-к про внесення
змін до наказу від 4 вересня 2013 року №
170-к (т.2, а.с.39) змінив формулювання
причини звільнення на звільнення за
власним бажанням, ст. 38 КЗпП України.

З огляду на викладене, позивач є
звільненим за власним бажанням, ст. 38
КЗпП України, і при вирішенні питання
про поновлення його на роботі підлягає
перевірці саме законність звільнення
за власним бажанням, що і було
перевірено районним судом.

Встановлені районним судом обставини
щодо підстав та процедури звільнення
ОСОБА_4 на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП
України жодним чином не вплинули на
правильність вирішення справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підставдля
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Однак, подані відповідачами в ході
апеляційного розгляду пояснення щодо
неправильного визначення судом
розміру середнього заробітку за час
вимушеного прогулу позивача
заслуговують на увагу та можуть бути
прийняті апеляційним судом у якості
підстав для зміни оскаржуваного
рішення виходячи з наступного.

Не оспорюючи розмір середньоденного
заробітку позивача - 750 грн. 93 коп.,
відповідачі посилаються на те, що
кількість днів вимушеного прогулу
склала не 163 дні, як визначив суд, а 162
дні. Представники позивача під час
апеляційного розгляду не заперечували
проти цього.

З огляду на викладене, рішення суду
підлягає зміні шляхом зменшення
розміру середнього заробітку за час
вимушеного прогулу зі 122 401 грн. 59 коп. до
121 650 грн. 66 коп. (750,93 х 162), у зв'язку з чим
розмір судового збору також підлягає
зменшенню до 1 216 грн. 51 коп. (121650,66 : 100 х
1%).

Керуючись ст.303, 307-309, 313-316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Ковтуна Андрія
Миколайовича в інтересах Кабінету
Міністрів України задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2014 року змінити в
частині визначення розміру середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Зменшити розмір середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, який
підлягає стягненню з Національної
акціонерної компанії "Украгролізинг"
на користь ОСОБА_4 зі 122 401 грн. 59 коп. до
121 650 (сто двадцять одна тисяча шістсот
п'ятдесят) грн. 66 коп.

У зв'язку з чим зменшити розмір
судового збору, який підлягає
стягненню з Національної акціонерної
компанії "Украгролізинг" в дохід
держави з 1 224 грн. 02 коп. до 1 216 (одна
тисяча двісті шістнадцять) грн. 51 коп.

В решті рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 24 квітня 2014
суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О.
Невідома

В.В.
Саліхов