Справа № 201/1105/14-ц (2/201/742/2014)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді
Черновського Г.В.,

при секретарі -
Пісчанській Т.М.,

за участю: представника позивача
- ОСОБА_1,

представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровська
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
адвоката ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
визнання дій такими, що суперечать
інтересам підзахисної, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом до адвоката ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, визнання дій такими,
що суперечать інтересам підзахисної (а.
с. 2-4).

Позивач у позовній заяві та її
представник у судовому засіданні в
обґрунтування позовних вимог,
посилались на те, що 25 жовтня 2010 року
між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 був
укладений договір (угода) «Про участь
адвоката у кримінальному процесі» щодо
захисту прав та інтересів доньки
позивачки - ОСОБА_1, яка
обвинувачувалась у скоєнні
кримінального злочину. На виконання
даного договору позивач сплатила
відповідачу гонорар у сумі 50 000,00 грн.,
проте адвокат ОСОБА_4 не виконав
зобов'язання за вказаним договором не
з'явившись у судове засідання,
призначене у кримінальній справі по
обвинуваченню ОСОБА_1 в
Індустріальному районному суді м.
Дніпропетровська, внаслідок чого
остання вимушена була здійснювати свій
захист самостійно. Крім того,
відповідач заявив слідчому клопотання
про перекваліфікацію злочину, за яким
обвинувачувалась ОСОБА_1, з ст. 368 КК
України на ч. 3 ст. 190 КК України, знаючи
при цьому, на думку позивача, що в діях
його підзахисної відсутній склад
злочину за даною статтею КК України, що
підтверджується ухвалою апеляційного
суду Дніпропетровської області від 20
грудня 2011 року, а також тим, що
державний обвинувач відмовився у
судовому засіданні від підтримки
обвинувачення у зв'язку з відсутністю
складу злочину. У зв'язку з зазначеним
ОСОБА_3 звернулась до суду з даним
позовом та просила суд, з урахуванням
уточнень, стягнути з відповідача на
свою користь матеріальну шкоду у сумі 50
000,00 грн. та моральну шкоду у сумі 50 000,00
грн.; визнати дії відповідача такими, що
суперечать інтересам підзахисної (а. с.
2-4, 36).

У судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги з
урахуванням уточнень підтримала та
наполягала на їх задоволенні у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на їх безпідставність та
необґрунтованість.

Вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали даної цивільної справи,
судом були встановлені наступні факти:

Так, судом встановлено, що 25 жовтня 2010
року між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 був
укладений договір (угода) «Про участь
адвоката у кримінальному процесі» щодо
захисту прав та інтересів доньки
позивачки - ОСОБА_1, яка
обвинувачувалась у скоєнні
кримінального злочину.

Відповідно до п. 5.1 вказаного договору
гонорар адвоката за здійснення захисту
ОСОБА_1 становить 50 000,00 грн.

З копії даного договору, доданого
позивачем до позовної заяви,
вбачається, що після зазначення
рукописним текстом прізвища, ім'я та
по-батькові позивачки, а також її
адреси в графі «Адреси та підписи
сторін», також рукописним текстом
дописано «оплачено 50000 грн.», далі -
підпис (а. с. 5-6).

При цьому, на копії договору, наданої
стороною відповідача, а також на запит
суду - Бабушкінським районним судом м.
Дніпропетровська, в архіві якого
зберігається кримінальна справа за
обвинувачення ОСОБА_1, матеріали справи
якої містять оригінал договору (угоди)
«Про участь адвоката у кримінальному
процесі» від 25 жовтня 2010 року,
укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом
ОСОБА_4, напис «оплачено 50000 грн.»
відсутній (а. с. 18-19, 32-33).

Заявою від 26 січня 2011 року ОСОБА_1
просила суд провести розгляд справи
російською мовою із застосуванням
технічних засобів фіксації. Судове
засідання 26 січня 2011 року просила
слухати без адвоката, оскільки свої
інтереси вона може захищати самостійно
в даному судовому процесі.

Напис в дужках на даній заяві «в связи с
неявкой ОСОБА_4» здійснений іншою
ручкою з іншим чорнилом та в інший час,
що вбачається з копії даної заяви,
наданої позивачем (а. с. 7).

Судом встановлено, що рішенням №
05/ДПВ-14 від 20 січня 2014 року
кваліфікаційно-дисциплінарна комісія
адвокатури Дніпропетровської області
відмовила в порушенні дисциплінарної
справи стосовно адвоката ОСОБА_4 за
заявою ОСОБА_3 щодо повернення суми
гонорару у 50 000,00 грн. (а. с. 21).

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Конституції України, нормами
Цивільного кодексу України .

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції
України, права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Частинами 1 та 2 ст. 16 ЦК України
встановлено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу, способом захисту
цивільних прав та інтересів є, зокрема,
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України
збитки, завдані замовнику невиконанням
або неналежним виконанням договору про
надання послуг за плату, підлягають
відшкодуванню виконавцем, у разі
наявності його вини, у повному обсязі,
якщо інше не встановлено договором.
Виконавець, який порушив договір про
надання послуг за плату при здійсненні
ним підприємницької діяльності,
відповідає за це порушення, якщо не
доведе, що належне виконання виявилося
неможливим внаслідок непереборної
сили, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України
встановлено, що моральна шкода завдана
фізичній особі неправомірними діями,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги
позивача до відповідача, приймаючи до
уваги, що стороною позивача не було
надано суду доказів сплати ОСОБА_3
адвокату ОСОБА_4 грошових коштів у сумі
50 000,00 грн., суд приходить до висновку
щодо необґрунтованості та
недоведеності позовних вимог щодо
відшкодування матеріальної шкоди.

Роблячи такий висновок суд виходив з
того, що посилання на напис «оплачено
50000 грн.», що міститься на копії, наданої
позивачем, договору (угоди) «Про участь
адвоката у кримінальному процесі» від
25 жовтня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3
та адвокатом ОСОБА_4, як на доказ сплати
вказаних грошових коштів були
спростовані копією цього ж договору
наданої Бабушкінським районним судом
м. Дніпропетровська та знятої з
оригіналу такого договору, що
міститься в матеріалах відповідної
кримінальної справи.

Крім того, суд також не вбачає підстав
для задоволення позовних вимог в
частині відшкодування моральної шкоди
у сумі 50 000,00 грн., оскільки позивачем не
було надано суду доказів на
підтвердження завдання відповідачем
позивачу страждань нематеріального
характеру, доказів погіршення стану
душевного та фізичного здоров'я ОСОБА_3
саме у зв'язку із діями адвоката ОСОБА_4,
також не зрозуміло, з чого позивач
виходила вираховуючи суму моральної
шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги рішення
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Дніпропетровської області,
суд вважає за необхідне також
відмовити у задоволенні позовних вимог
щодо визнання дій відповідача такими,
що суперечать інтересам підзахисної,
оскільки доказів на підтвердження
таких дій адвоката ОСОБА_4 суду надано
не було.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, враховуючи результат
розгляду справи, а також те, що
позивачем не було сплачено судовий
збір при зверненні до суду з даною
позовною заявою, суд вважає за
необхідне стягнути з позивача на
користь держави судовий збір у сумі 500,00
грн. за позовні вимоги майнового
характеру та 243,60 грн. - за вимоги
немайнового характеру та
відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.
55 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 27, 46, 57,
58, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 16, 906, 1167
ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задовленні позовних вимог
ОСОБА_3 до адвоката ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, визнання дій такими,
що суперечать інтересам підзахисної -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційний суд Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой