Справа № 136/214/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"13" березня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Липовець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Щасливської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області про визнання права власності
на житловий будинок в порядку
спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до
Щасливської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області про визнання права власності
на житловий будинок в порядку
спадкування за заповітом,
обґрунтовуючи підставність своїх
позовних вимог наступним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2,
який за життя, 14.11.2000 року на випадок
своєї смерті зробив особисте
розпорядження, відповідно до якого
заповів усе належне йому майно своїм
дітям: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та йому - ОСОБА_1.
Після смерті батька відкрилась
спадщина, до складу якої поміж іншого
майна увійшов житловий будинок, що
розташований по АДРЕСА_1. Позивач
спадщину прийняв шляхом звернення до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини. Інші спадкоємці: донька
померлого ОСОБА_3 надала нотаріусу
заяву про відмову від своєї частки у
спадковому майні, син ОСОБА_4 помер ще
до смерті батька. Відтак позивач є
єдиним спадкоємцем на майно померлого
батька в порядку спадкування за
заповітом, однак реалізувати свої
спадкові права в нотаріальному порядку
на житловий будинок власником якого
був спадкодавець, позивач не має
можливості, оскільки нотаріусом було
винесено постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії та видачі на
ім'я позивача свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на житловий
будинок, оскільки такий об'єкт
нерухомості належав до колгоспного
двору, головою якого зазначено ОСОБА_2,
а визначити частку, яка належала
безпосередньо спадкодавцю неможливо.

20.02.2014 року позивач через канцелярію
суду надав уточнену позовну заяву,
згідно якої з урахуванням обставин, які
з'ясувались після надходження до суду
запитуваної Спадкової справи після
майна померлого 09 травня 2013 року ОСОБА_2
(№167/2013), про те, що вказаний об'єкт
нерухомості є спільною сумісною
власністю двох осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_5,
оскільки лише вони були членами
колгоспного двору станом 15 квітня 1991
року. Позивач вказав у заяві, що
спадщину після смерті дружини, яка
настала ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкодавець
ОСОБА_2 прийняв фактично, шляхом
постійного проживання в житловому
будинку разом із спадкодавцем, відтак
просив суд визнати за ним право
власності в порядку спадкування за
заповітом після смерті його батька
ОСОБА_2 на весь житловий будинок з
господарськими будівлями, що
розташований по АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не з'явився,
однак надав суду заяву, в якій позовні
вимоги підтримав та просив суд їх
задовольнити, а розгляд справи
проводити у його відсутності.

Представник відповідача сільський
голова Щасливської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області в судове засідання також не
з'явився, в заяві, яку надав через
канцелярію суду, просив суд розгляд
справи проводити без участі їх
представника, позовні вимоги визнав.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали
справи, повно з'ясувавши обставини
справи, давши оцінку усім зібраним у
справі доказам в їх сукупності, дійшов
до наступних висновків.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

09 травня 2013 року в селі Білозерівка
Липовецького району Вінницької
області помер ОСОБА_2, на що вказує
свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1. Ще
за життя, 14.11.2000 року ОСОБА_2 на випадок
своєї смерті зробив особисте
розпорядження, відповідно до якого усе
належне йому майно заповів своїм дітям:
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4. Вказаний
заповіт був посвідчений секретарем
виконкому Щасливської сільської ради
Липовецького району Вінницької
області 14.11.2000 року та зареєстрований в
реєстрі за №33. За даними Щасливської
сільської ради станом на 09.07.2013 року цей
заповіт не змінювався та не
скасовувався спадкодавцем при житті.
До складу майна померлого увійшов
житловий будинок, що розташований в
АДРЕСА_1, який належав йому на підставі
Свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння №?15, що
видане Щасливською сільською радою
Липовецького району Вінницької
області на підставі рішення виконкому
Щасливської сільської ради
Липовецького району за №28 від 21.07.1985
року, де зазначено, що вказане
домогосподарство належить до
колгоспного двору, головою якого є
ОСОБА_2. 27.07.1989 року зазначене вище
свідоцтво було зареєстроване органами
державної влади у спосіб, що
визначений законодавством, яке діяло
на момент проведення такої реєстрації.
Як вбачається із технічного паспорта
на житловий будинок АДРЕСА_1, що виданий
КП "ВООБТІ" 11.12.2013 року, згідно
матеріалів інвентаризаційної справи
власником житлового будинку зазначено
ОСОБА_2. Як слідує із довідки, що видана
виконавчим комітетом Щасливської
сільської ради Липовецького району за
№643 від 19.11.2013 року, у житловому будинку
за АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року
проживали та були зареєстровані:
ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у
редакції, чинній до 16 грудня 1993 року,
майно колгоспного двору належить його
членам на праві сумісної власності.

У п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2005
року N 20 "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності" (зі змінами та доповненнями)
роз'яснено, що спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року, мають
вирішуватися за нормами, що регулювали
власність цього двору.

Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України, право
власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його
майні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Із здобутих у справі доказів
судом було встановлено, що житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, є
спільною сумісною власністю двох осіб
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, який набутий ними
правомірно та належав їм на підставі
свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння, яке було
видане 27 червня 1989 року на підставі
рішення виконкому Липовецької
районної Ради народних депутатів №131
від 30.05.1985 року та рішення виконкому
Щасливської сільської Ради народних
депутатів №28 від 21.07.1985 року.

Також судом з'ясовано, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Білозерівка один із
співвласників спільної сумісної
власності - ОСОБА_5 померла, на що вказує
свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3.
Після її смерті також відкрилась
спадщина.

На виконання роз'яснень, що
наведені у п.24 постанови ПВС України
від 30 травня 2008 року за №7, судом було
витребувано матеріали Спадкової
справи до майна померлої ОСОБА_5, з яких
було встановлено, що ще за життя ОСОБА_5
14.11.2000 року на випадок своєї смерті
зробила особисте розпорядження,
відповідно до якого усе належне їй
майно заповіла своїм дітям в рівних
долях: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_1 Крім
цього, право на обов'язкову частку у
спадщині мав чоловік покійної ОСОБА_2
Заяву про прийняття спадщини після
смерті матері нотаріусу подала у
визначений законодавцем строк донька
померлої ОСОБА_3 Усі інші спадкоємці
відмовились від своїх часток у
спадковому майні на користь ОСОБА_3
Нотаріусом 13.11.2005 року на ім'я ОСОБА_3
було видано Свідоцтво про право на
спадщину за законом на земельну частку
(пай) та майновий пай.

Відповідно до положень ч.5 ст.1268 та
ч.3 ст.1296 ЦК України, незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

За таких обставин, слід дійти
висновку, що правомірними власниками
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_1, є померлий ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно положень ст.346 ЦК України
право власності ОСОБА_2 на спірний
об'єкт нерухомості припинилось у
зв'язку із його смертю.

В силу ст.1216 ЦК України,
спадкування є перехід прав та
обов'язків(спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті
(ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК
України, спадкування здійснюється за
заповітом або за законом; до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини та
припинились внаслідок його смерті,
крім прав та обов'язків, що
нерозривно пов'язані з особою
спадкодавця.

Зі змісту ст.ст.1223, 1233 ЦК України, право
на спадкування мають особи, визначені у
заповіті; заповіт є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті.

З аналізу норм ст.ст.1268-1270 ЦК
України, необхідно щоб спадкоємець
прийняв спадщину у шестимісячний
строк.

Статтям 355, 368, 370 ЦК України,
унормовано, що майно, що є у власності
двох або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно).Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Співвласники мають право на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній сумісній власності. У разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України,
частка у праві спільної сумісної
власності спадкується на загальних
підставах. Суб'єкт права спільної
сумісної власності має право
заповідати свою частку у праві
спільної сумісної власності до її
визначення та виділу в натурі.

Досліджені у справі докази вказують на
те, що позивач після смерті ОСОБА_2
спадщину прийняв за заповітом, інших
спадкоємців, які б мали право на
обов'язкову частку у спадщині не
встановлено відповідно до матеріалів
Спадкової справи № №167/2013, а отже
позивач є єдиним спадкоємцем на майно
померлого. Вищезгаданий заповіт
спадкодавцем не було змінено та не було
скасовано.

Ураховуючи те, що власниками спірного
об'єкта нерухомості є дві особи, частки
яких завідомо не визначені, а згідно
чинного законодавства вони мають бути
рівними, тому суд вважає, що житловий
будинок за АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю двох осіб, відповідно їх
частки становлять по 1/2 кожного.

Норма ст. 392 ЦК України вказує на
те, що власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

У п.23 Постанови ПВС України від 30
травня 2008 року за №7, зазначено, що у
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

За таких обставин та у контексті
приведених правових норм регулювання
предмета спору, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають до часткового
задоволення, а тому право власності в
порядку спадкування за заповітом за
позивачем слід визнати лише на 1/2
частку житлового будинку.

На підставі ст. ст. 120, 121, 123 ЦК
УРСР, постановою Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 2005 року N 20
"Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності", ст.ст. 25, 328, 346, 392, 1216, 1217, 1218 -
1223, 1233, 1234,, 1241, 1268 -1270 ЦК України,
постановою ПВС України від 30 травня 2008
року за №7, керуючись ст. 10, 11, 60, ч.2 158,
ч.4 174, 208-209, 212 - 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати право власності в порядку
спадкування за заповітом вчиненим
14.11.2000 року та посвідченим секретарем
виконкому Щасливської сільської ради
Липовецького району та зареєстрований
за №332, на 1/2 частку житлового будинку
за АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_2, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко