Єдиний унікальний номер 254/9515/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1939/2014
Головуючий в 1 інстанції Грачов Р.Р.
Доповідач: Лоленко А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді: Лоленко А.В.

суддів: Груіцької Л.О., Принцевської
В.П.

при
секретарі: Папоян К.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Будьоннівського
районного суду міста Донецька від 12
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
дитини - ОСОБА_3, третя особа - відділ
опіки та піклування Будьоннівської
районної в місті Донецьку ради про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Будьоннівського районного
суду міста Донецька від 12 грудня 2013
року відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
дитини - ОСОБА_3, третя особа - відділ
опіки та піклування Будьоннівської
районної в місті Донецьку ради про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 11.12.2010 року,
виданого державним нотаріусом Дев'ятої
Донецької державної нотаріальної
контори Верейко Н.Г., та зареєстровано в
реєстрі за № 351/2010, є спадкоємцем за
заповітом ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, будинку АДРЕСА_1. Право
власності позивачки на вказаний
будинок зареєстровано в КП БТІ міста
Донецька від 30.12.2010 року за № 28567331.

Як вбачається з домової книги № 2 для
прописки громадян, які мешкають за
адресою АДРЕСА_1, у вказаному будинку
зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Судом також встановлено та не
заперечувалось сторонами в судовому
засіданні, що відповідачка разом з
дитиною у спірному будинку не проживає,
її особисті речі відсутні, комунальні
послуги нею не сплачуються. Разом з тим,
наявність будь яких договірних
відносин між позивачкою та
відповідачкою, щодо надання
відповідачам права на проживання у
будинку не встановлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким заявлені позовні вимоги
задовольнити, оскільки відповідачі
взагалі ніколи не мешкали у вказаному
будинку, не є членами сім'ї позивача та
не були членами сім'ї померлого ОСОБА_5.
Позивачці було відмовлено у
задоволенні позовних вимог на підставі
ст. 391 ЦК України, згідно якої власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним користування
і розпорядження своїм майном та на
підставі цієї статті позивачем не було
надано доказів.

Заслухавщи доповідача, пояснення
ОСОБА_1, яка просила рішення суду
скасувати, задовольнити її позовні
вимоги, заперечення представника
третьої особи - відділу опіки та
піклування - Гнеденко В.М., який просив
рішення суду залишити без зміни,
дослідивши матеріали справи
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін або
інших осіб, які приймають участь у
справі.

Позивачка звернулась до суду з
вимогами в порядку ст. 405 ЦК України та
просила визнати відповідача ОСОБА_2
та її неповнолітнього сина
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що
втратили право на жиле приміщення у
спірному будинку.

Відповідно до вимог ст.. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про
те, що посилання позивачки на статтю 405
ЦК є хибним, оскільки зазначена норма
регулює правовідносини які склалися
між власником житла та членом сім'ї
власника, а відповідачка та її син не
були членами сім'ї позивачки. Вони були
зареєстровані у спірному будинку як
члени сім'ї колишнього власника житла -
спадкодавця ОСОБА_5

Наявність будь яких договірних
відносин між позивачкою та
відповідачкою, щодо надання
відповідачам права на проживання у
будинку судом не встановлено.

Суд першої інстанції посилався на те,
що правовідносини, що склалися між
сторонами можуть також регулюватися
ст. 391 ЦК України, згідно якої власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном. Позивачка не зверталась до суду
з зазначеними вимогами та не
позбавлена такого права звернутися до
суду з позовом за інших підстав.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не є
підставами для скасування рішення
суду.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішенням суду відповідає вимогам
матеріального та процесуального
закону і підстав для його скасування
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303-315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Будьоннівського районного
суду міста Донецька від 12 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвали суду.

Головуючий:

Судді: