Справа №
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2014 р.

смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької
області у складі: головуючого - судді
Нагорного А.О., при секретарі судового
засідання Сафоновій І.О., представника
відповідача Кіяшко Ю.Л., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до Веселівської районної ради
Запорізької області про стягнення
заборгованості та середнього
заробітку за час затримки виплати
заробітної плати, моральної шкоди,

ВCТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з
позовом до Веселівської районної ради
Запорізької області про стягнення
заборгованості по заробітній платі в
сумі 7869,12 грн., середнього заробітку за
час затримки виплати заробітної плати
в сумі 5068,48 грн., моральної шкоди у сумі
2000,00 грн. Також позивач просить суд
покласти на відповідача судові витрати
у розмірі 1000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує, що він на підставі контракту
перебував з відповідачем у трудових
відносинах. Після звільнення
відповідач нараховану заробітну плату
на сплатив. Оскільки відповідач в
добровільному порядку оплату належних
позивачеві сум не проводив, то він
вимушений звернутися до суду за
захистом свого порушеного права.

Присутній у судовому засіданні ОСОБА_2
позовні вимоги про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
моральної шкоди, а також судових витрат
підтримав повністю. Позовні вимоги у
частині стягнення заробітної плати за
час затримки виплати заробітної плати
позивач збільшив з 5068,48 грн. до 8077,89 грн.

Представник відповідача просив у
задоволенні позову відмовити, так як
Веселівська районна рада Запорізької
області є неналежним відповідачем у
справі.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, повно і
всебічно з'ясувавши обставини, на які
посилається ОСОБА_2 як на підставу
своїх вимог, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Згідно ст.cт.10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.21 КЗпП України,
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

10.09.2009 р. рішенням Веселівської
районної ради Запорізької області №18
позивача призначено на посаду
директора Комунального підприємства
«Веселівське районне бюро технічної
інвентаризації» (а.с.6).

15.09.2009 р. на підставі вищенаведеного
рішення між позивачем та відповідачем
укладено контракт №б/н, на підставі
якого між ними виникли трудові
відносини (а.с.7-8).

30.12.2013 р. позивача із займаної посади
звільнено за власним бажанням, на
підставі ст.38 КЗпП України
(розпорядження від 17.12.2013 р. №55-Р)
(а.с.9-10).

На день звільнення позивачеві
нараховано, але не виплачено заробітну
плату в сумі 7869,12 грн., в тому числі:
заробітна плата за грудень 2013 року -
3484,56 грн., матеріальна допомога до
відпустки - 3 484,00 грн. та розрахунок при
звільненні - 928,56 грн. Факт наявності
заборгованості у вказаній сумі визнано
та підтверджено відповідачем у довідці
від 30.12.2013 р. №904/01-13, яку надано
позивачеві при звільненні (а.с.11).

Згідно запису №12 від 15.09.2009 р. з
трудової книжки, серії НОМЕР_1 позивача
вбачається, що ОСОБА_2 на посаду
директора прийнято за контрактом на
підставі рішення сесії Веселівської
районної ради №18 від 10.09.2009 р. (а.с.5).

Згідно запису №13 від 30.12.2013 р. з
трудової книжки, серії НОМЕР_1 позивача
вбачається, що ОСОБА_2 звільнено із
займаної посади за власним бажанням -
ст.38 КЗпП України, на підставі
розпорядження голови Веселівської
районної ради Запорізької області №55-Р
від 17.12.2013 р. (а.с.10).

Запис про звільнення скріплено
підписом голови районної ради та
гербовою печаткою Веселівської
районної ради.

У п.2 контракту від 15.09.2009 р. зазначено,
що на підставі контракту виникають
трудові відносини між керівником
підприємства та Засновником цього
підприємства (а.с.7-8).

Згідно п.1.2. Статуту Комунального
підприємства «Веселівське районне
бюро технічної інвентаризації»
вбачається, що засновником
підприємства є Веселівська районна
рада Запорізької області.

Тому посилання представника
відповідача на те, що Веселівська
районна рада Запорізької області не є
відповідачем, є безпідставні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.47 та ч.1 ст.116
КЗпП України, виплата усіх сум, що
належать працівнику від підприємства
чи установи, проводиться у день
звільнення.

У разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу, звільненому
ним працівникові усіх сум, які повинні
бути йому виплачені на день його
звільнення, згідно з вимогами ч.1 ст.117
КЗпП України, роботодавець повинен
виплатити цьому працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, які містяться
у п.20 постанови від 24.12.1999 р. №13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
відповідно до яких, встановивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення, а
коли він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведенні
останнього до розгляду справи - по день
постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Відсутність фінансово-господарської
діяльності або коштів у роботодавця не
виключає його вини в невиплаті
належних звільненому працівникові
коштів та не звільняє роботодавця від
відповідальності, передбаченої ст.117
КЗпП України. До такого правового
висновку прийшов Верховний суд України
на засіданні Судової палати у
цивільних справах 03.08.2013 р. та ухвалив
постанову у справі №6-64цс13, предметом
якої був спір про стягнення
заборгованості із заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

На день розгляду справи по суті - 14.03.2014
р. минув 51 робочий день з дня звільнення
ОСОБА_2 із займаної посади.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати, який
затверджено Постановою КМУ від 08.02.1995 р.
№100, обчислення середньої заробітної
плати провадиться виходячи з виплат за
останні повні 2 календарних місяці
роботи, згідно якого зроблено
наступний розрахунок:

- 6969,12 грн. (сума заробітної плати за
останні 2 місяці)/44 роб. днів (сума
кількості робочих днів у останніх двох
місяцях)=158,39 грн. (середня вартість
одного робочого дня);

- 51 день (кількість днів затримки
розрахунку з 31.12.2013 р. по 14.03.2014 р.
включно) х 158,39 грн. (вартість одного
робочого дня)=8 077,89 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
заборгованості по заробітній платі у
сумі 7 869,12 грн. та середнього заробітку
за час затримки виплати заробітної
плати у сумі 8077,89 грн. підлягає
задоволенню у повному обсязі.

З позовних вимог вбачається, що ОСОБА_2
заявив до відповідача позов про
відшкодування моральної шкоди на суму
2000,00 грн.

Відповідно до ст.2371 КЗпП України,
звільнений працівник, якому з вини
власника або уповноваженого ним органу
несвоєчасно виплатили належні при
звільненні суми, має право вимагати
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди.

Конституційний суд України в
мотивувальній частині рішення від
22.02.2012 р. по справі №1-5/2012 щодо
офіційного тлумачення положень ст.233
КЗпП України у взаємозв'язку з
положеннями ст.ст.117, 2371 цього кодексу
дійшов до висновку, що затримка
розрахунку при звільненні є підставою
для відшкодування моральної шкоди
працівнику. Спір про відшкодування
завданої моральної шкоди працівнику є
трудовим спором.

Суд приходить до висновку, що
несвоєчасна виплата заробітної
плати відповідачем позивачу завдала
останньому моральні страждання у виді
відсутності коштів до існування. Через
невиплату заробітної плати позивач
мав обмежену можливість у придбанні
предметів першої необхідності,
продуктів харчування тощо. З
урахуванням тривалості невиплати
заробітної плати позивачу, вимог
розумності та справедливості, суд
вважає необхідним стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду в сумі 500,00 грн. В інший
частині позову відмовити.

З відповідача на користь позивача
необхідно стягнути також і понесені
судові витрати у розмірі 1000,00 грн.,
пов'язані із наданням юридичної
допомоги.

На думку суду, витрати позивачем
належним чином обґрунтовані і
підтверджуються: договором про
надання юридичної допомоги від 27.01.2014
р., адвокатом ОСОБА_3; квитанцією №246781
від 27.01.2014 р. про сплату вартості
юридичних послуг; довідкою-розрахунком
вартості послуг адвоката від 27.01.2014 р.
(а.с.22, 23, 50).

Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України,
судовий збір необхідно стягнути з
відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, ст.ст.55, 124
Конституції України, ст.ст.47, 116, 117, 237-1
КЗпП України, керуючись роз'ясненнями
п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 р.
№13 «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
Рішенням КСУ від 22.02.2012 р. у справі
№1-5/2012 та ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218, 367
ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Веселівської
районної ради Запорізької області про
стягнення заборгованості та
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати, моральної
шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Веселівської районної ради
Запорізької області на користь ОСОБА_2
заборгованість по заробітній платі в
сумі 7 869,12 грн., допустивши негайне
виконання на стягнення суми 3484,56 грн.

Стягнути з Веселівської районної ради
Запорізької області на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час затримки
виплати заробітної плати в сумі 8077,89
грн.

Стягнути з Веселівської районної ради
Запорізької області на користь ОСОБА_2
судові витрати у розмірі 1000,00 грн.

Стягнути з Веселівської районної ради
Запорізької області на користь ОСОБА_2
на відшкодування моральної шкоди 500,00
грн.

В інший частині позову відмовити.

Стягнути з Веселівської районної ради
Запорізької області на користь держави
судовий збір (в частині задоволення
позовних вимог майнового характеру) -
243,60 грн.

Стягнути з Веселівської районної ради
Запорізької області на користь держави
судовий збір (в частині позовних вимого
щодо відшкодування моральної шкоди) -
243,60 грн.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Веселівський районний суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області

А.О. Нагорний

14.03.2014