Справа № 153/291/14 Провадження №
22-ц/772/2045/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Любинецька-Онілова А.
Г.Категорія: 23Доповідач: Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Вавшка
В.С.,суддів:Якименко М.М., Денишенко
Т.О.,При секретарі:Пантелеймоновій
А.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на рішення
Ямпільського районного суду
Вінницької області від 28 травня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11 до Товариство з
обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ)
«Слобода-Підлівська» про визнання
недійсними договорів оренди землі,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року представник ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11 звернувся до
суду з позовом до ТОВ
«Слобода-Підлісівська» про визнання
недійсними договорів оренди землі.

Ухвалою Ямпільського районного суду
Вінницької області від 28 травня 2014 року
прийнято відмову інших позивачів у
цій справі - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30,
ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34,
ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38,
ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42,
ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46,
ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50,
ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54,
ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_56 ОСОБА_57 від
позову до ТОВ «Слобода-Підлісівська»
про визнання недійсними договорів
оренди землі, провадження у цій частині
справи - закрито.

У позові вказував, що ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_11 є власниками земельних
ділянок на підставі державних актів на
право власності на земельну ділянку.
Між кожним із них та ТОВ
«Слобода-Підлісівська» 01 липня 2011 року
були укладені договори оренди землі.

Представник позивачів вказує, що
відсутність у спірному договорі
оренди однієї істотної умови, а саме
умови передачі у заставу та внесення
до статутного фонду права оренди
земельної ділянки є достатньою
підставою для визнання вказаних
спірних договорів недійсним.

Посилаючись на вказані обставини,
представник позивачів просить визнати
недійсними договори оренди земельних
ділянок, укладені між позивачами з ТОВ
«Слобода-Підлісівська», стягнути із
відповідача на користь кожного із них
судові витрати.

Рішенням Ямпільського районного суду
Вінницької області від 28 травня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_11 до ТОВ
«Слобода-Підлівська» про визнання
недійсними договорів оренди землі -
відмовлено.

На таке рішення представник ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11 - ОСОБА_10 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
задовольнити, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_6 є
власником земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Слободо-Підлісівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області. 01 липня 2011 року між
ним та ТОВ «Слобода-Підлісівська» був
укладений договір оренди землі, площею
1,5291 га, строком на 5 років.

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_58 є
власником земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Слободо-Підлісівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області. 01 липня 2011 року між
ним та ТОВ «Слобода-Підлісівська» був
укладений договір оренди землі, площею
1,7762 га, строком на 5 років.

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_8 є
власником земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Слободо-Підлісівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області. 01 липня 2011 року між
ним та ТОВ «Слобода-Підлісівська» був
укладений договір оренди землі, площею
1,5191 га, строком на 5 років.

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_11 є
власником земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Слободо-Підлісівської
сільської ради Ямпільського району
Вінницької області. 01 липня 2011 року між
нею та ТОВ «Слобода-Підлісівська» був
укладений договір оренди землі, площею
1,5191 га, строком на 5 років.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6, ОСОБА_58, ОСОБА_8, ОСОБА_11,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачі не надали суду доказів щодо
того, чи дійсно порушуються їхні права
у зв'язку з відсутністю в договорі
оренди зазначеної умови, наведені
ними мотиви щодо порушення їх прав є
лише їх припущенням, яке не ґрунтується
на вимогах закону і не є підставою для
визнання вказаних правочинів
недійсними.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно встановлені обставини
справи та відповідні їм правовідносини
та правильно застосовані норми
матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договором. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору та умови, що визначені
законодавством, як істотні.

Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», яка діяла на час
укладення договору оренди, істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 вказаного Закону
встановлено, що відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею є підставою
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

При цьому відповідно до вимог статті 3
ЦПК України та статті 15 ЦК України в
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

За змістом ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2013 року № 6-94 цс 13, предметом
якої був спір про визнання договорів
оренди земельних ділянок недійсними.
При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок,
відповідно до якого однією з
обов'язкових умов визнання договору
недійсним є порушення у зв'язку з його
укладенням прав та охоронюваних
законом інтересів позивача. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, а
позивач посилається на формальне
порушення закону у суду немає правових
підстав для задоволення позову.

Так, відповідно до ч.5 ст..93 Земельного
кодексу України право оренди земельної
ділянки може відчужуватись, у тому
числі продаватися на земельних торгах,
а також передаватися у заставу,
спадщину, вноситися до статутного
фонду власником земельної ділянки - на
строк до 50 років, крім випадків,
визначених законом.

Зі змісту зазначеної статті цього
Кодексу вбачається, що правом на
відчуження права оренди земельної
ділянки наділений лише власник
земельної ділянки, а тому навіть якщо у
оспорюваному договорі оренди
земельної ділянки відсутні умови щодо
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, то права
орендодавця щодо розпорядження своїм
правом оренди гарантовані і захищені
нормою закону.

З огляду на викладене вище колегія
суддів вважає, що позивачі не надали
суду переконливих доказів того, що
сама-по-собі відсутність у тексті
договору істотної умови свідчить про
порушення їх прав, адже відповідач не
вчинив жодних дій, які б свідчили про
передачу ним в заставу чи внесення до
статутного фонду права оренди
земельних ділянок без згоди власників
цих земельних ділянок.

Твердження позивачів про наявність
беззаперечних підстав для визнання
договорів недійсним через відсутність
умов передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки є хибним, позаяк
захист права орендодавців у цьому
випадку може бути здійснено у спосіб,
передбачений ст.651 ЦК України, а не в
порядку ст.215 ЦК України.

Підсумовуючи вказане вище, вважаю, що
представник позивача у позові
посилався на формальне порушення
закону при укладенні договору оренди
землі, а відтак у колегії суддів не має
беззаперечних правових підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не є
обгрунтованими, а відтак не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, які призвели
до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11

За таких обставин та згідно зі ст.308 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11 - ОСОБА_10
відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду
Вінницької області від 28 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя : (підпис) В.С.
Вавшко

Судді : (підпис)
Т.О. Денишенко

(підпис)
М.М. Якименко

З оригіналом вірно :