АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4775/2014 Головуючий у
1-й інстанції: Леонтюк Д.К.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 11 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трест
«Київміськбуд-5» про стягнення
заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 рокупредставник позивача
звернувся в суд із зазначеним позовом,
в якому просив стягнути з відповідача
на користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі за період з 19.04.2012 року
по 25.06.2012 року, компенсацію за затримку
виплати заробітної плати за період з
26.06.2012 року по 18.07.2013 року, моральну
шкоду у розмірі 5 000 грн. та витрати на
правову допомогу у розмірі 4 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в
порушення вимог законодавства,
відповідач не виплатив ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі, що
завдало останньому моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 11 лютого 2014 року - позов
задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Трест «Київміськбуд-5»
на користь ОСОБА_1 нараховану, але не
виплачену заробітню плату за період з 19
квітня 2012 року по 25.06. 2012 року в розмірі 5
022,98 грн.

Стягнуто з ТОВ «Трест «Київміськбуд-5»
на користь ОСОБА_1 витрати, понесені за
надання правової допомоги у розмірі
4000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позову -
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати його
та ухвалити нове про задоволення
позову в повному обсязі, посилаючись на
те, що суд ухвалив його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки не відповідають
обставинам справи та наявним в
матеріалах справи доказам.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримала.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що відповідач не
виплатив заробітну плату позивачу при
звільненні, не встановивши при цьому
вини відповідача у затримці такої
виплати.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Статтею 116 КЗпП України встановлено
строки розрахунку при звільненні. Так,
при звільнення працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно ст. 117 КЗпП України передбачено
відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні а саме: в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Судом встановлено, що наказом ТОВ
«Трест «Київміськбуд-5» від 25.06.2012 року
№42к, позивач був звільнений з займаної
посади за власним бажанням на підставі
ст.38 КЗпП України.

Відповідно до розрахункових листків
ОСОБА_1, останньому була нарахована
заробітна плата за квітень 2012 року у
розмірі 983 грн., дата виплати 27.04. 2012
року; за травень 2012 року у розмірі 2 458
гривень, дата виплати 31.05. 2012 року та за
червень 2012 року у розмірі 1 581 грн. 98 коп.,
дата виплати 29.06. 2012 року з урахуванням
податків, які підлягають утриманню при
здійсненні виплат, а всього нараховано
5 022,98 грн.

Відповідач щодо нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати в розмірі 5
022,98 грн. не заперечує.

Наразі, колегія суддів погоджується з
тим, що не заслуговують на увагу суду
твердження про те, що ОСОБА_1 має право
на середній заробіток за весь час
затримки заробітної плати по день
фактичного розрахунку з огляду на
наступне.

Згідно відомостей книги депонованої
заробітної плати, у зв'язку з тим, що
позивач не з'являвся до товариства за
виплатою належних йому при звільненні
сум, аванси та заробітна плата були
депоновані на відповідний рахунок.

Крім того, свідок ОСОБА_2, який є головою
профспілки, вказав на те, що особисто
їздив до позивача з проханням отримати
заробітну плату.

Також на адресу позивача направлялися
рекомендовані листи з проханням
отримати заробітну плату. Вказана
обставина підтверджується копією
листа та оригіналами квитанцій про
відправку на адресу ОСОБА_1
рекомендованого листа (а.с. 43-44), який
повернутий адресату за закінченням
терміну зберігання, оскільки за
повідомленням адресат не з'явився
(а.с.90-91). Велися телефонні розмови, що
підтверджується довідковою
інформацією про надання послуг (а.с.
78-81).

Отже, колегія суддів погоджується з
тим, що вина відповідача у
несвоєчасному отриманні позивачем
належних йому при звільненні коштів -
відсутня.

Оскільки невиплата належних при
звільненні позивачу платежів
відбулася не з вини відповідача і
підстав для покладення на нього
матеріальної відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України за
несвоєчасно виплачені належні
позивачу при звільненні суми немає, то
і вимоги про стягнення моральної шкоди
також не підлягають задоволенню з
огляду на те, що вони є похідними від
попередньої вимоги.

Також, апеляційна інстанція
погоджується з розміром понесених
позивачем витрат на правову допомогу,
оскільки їх оплата була підтверджена
належними доказами.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 11 лютого 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді