РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18143/13-ц

пр. № 2/759/843/14

18 березня 2014 року

Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого Морозова М.О.

при секретарі Прохоренко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Головне управління юстиції у м. Києві
про визнання квартири спільною
сумісною власністю подружжя та про
визнання права власності на ? частину
квартири,

в с т а
н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовними вимогами, з врахуванням їх
уточнень в ході розгляду справи, до
ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_1; визнання її власницею
1/2 частини квартири АДРЕСА_1, придбаної
за договором купівлі-продажу квартири,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Київської державної
нотаріальної контори Майхеркевич О.І.
за реєстраційним №16-1541 від 27.03.1997 р. та
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації 7 квітня
1997 р. за реєстровим №35650.

При цьому, посилається на те, що
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 з 6 серпня 1993 р. по 31 жовтня 2006 р.,
від якого мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер
і відповідач є спадкоємцем за законом.
За час шлюбу ОСОБА_3 за рахунок коштів
сімейного бюджету та в інтересах сім'ї
27.03.1997 р. придбав двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 45, 7 кв. м,
житловою площею 29, 6 кв. м по АДРЕСА_1
згідно договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого державним
нотаріусом Першої Київської державної
нотаріальної контори Майхеркевич О.І.
за реєстраційним №16-1541 від 27.03.1997 р. та
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації 7 квітня
1997 р. за реєстровим №35650. 28.08.1997 р. у
квартирі було зареєстровано її
постійне проживання та її сина ОСОБА_5.
З 28.08.1997 р. вона та син постійно
проживають у вказаній квратирі. В силу
діючого законодавства, що регулює
цивільно-правові питання, спадковою
масою для відповідача-спадкоємця за
померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3
залишається інша ? частина квартири
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав.

Відповідач позов не визнала,
посилаючись на те, що спірна квартира
придбана за гроші від продажу її
батьком ОСОБА_3 іншої однокімнатної
квартири АДРЕСА_3 та частини грошей, які
надав ОСОБА_3 батько останнього. Тому,
позивач по справі не має права
претендувати на ? частину квартиру, як
нажиту за спільні сімейні кошти
подружжя.

Представник відповідача не визнав
позов з тих же підстав, що і його
довірительниця.

Третя особа про час, місце слухання
справи повідомлялась належним чином,
її представник в судове засідання не
з'явився, тому суд, враховуючи думку
представників сторін, відповідача,
матеріали та обставини справи, вважає
за можливе розглянути справу без
представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, відповідача,
з'ясувавши обставини справи,
заслухавши показання свідків,
дослідивши письмові докази по справі,
прийшов до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі з
6.08.1993 р. по 31.10.2006 р., від якого мають
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.
ОСОБА_2.є рідною донькою покійного від
першого шлюбу. Сторони по справі є
спадкоємцями за законом після смерті
ОСОБА_3 За час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3
було придбано за спільно нажиті
сімейні кошти майно: двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45, 7
кв.м, житловою площею 29, 6 кв. м за 1924 грн.
за договором купівлі-продажу квартири,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Київської державної
нотаріальної контори Майхеркевич О.І.
за реєстраційним №16-1541 від 27.03.1997 р. та
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації 7 квітня
1997 р. за реєстровим №35650. В квартирі
зареєстровані та проживають позивач по
справі ОСОБА_1 та її неповнолітній син
ОСОБА_5 (а.с.6-13, 38).

Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Згідно ст.23 КпШС України майном,
нажитим за час шлюбу, подружжя
розпоряджається за спільною згодою.
При укладенні угод одним з подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого подружжя.

Згідно ст.24 КпШС України майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них. Кожний з
подружжя самостійно володіє,
користується і розпоряджається
належним йому роздільним майном.

Згідно ст. 16 Закону України «Про
власність», що діяв станом на 27.03.1997 р.,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Відповідно до ст.57 СК України суд може
визнати особистою приватною власністю
дружини, чоловіка майно, набуте ним за
час їхнього окремого проживання у
зв"язку з фактичним припиненням
шлюбних відносин, та майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто, майно
набуте нею, ним до шлюбу, майно набуте
нею, ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування. Якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і кошти,
що належали одному з подружжя, то
частка в цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною власністю.

Як роз'яснено в п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р.
„Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, щзо підлягає
поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК)
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Суд оцінює критично пояснення
відповідача, її представника про те, що
ОСОБА_3, отримавши гроші від продажу
своєї однокімнатної квартири та гроші
від свого батька, заплатив їх за
придбану спірну двокімнатну квартиру,
як особисті кошти, оскільки вони
протирічать фактичним обставинам
справи та дослідженим судом доказам,
нічим реально не підтверджені, й
представник позивача заперечує про
існування такого механізму
отримання-передачі грошей для
вкладання їх ОСОБА_3 у придбання
спірної квартири.

Допитана в якості свідка позивач по
справі ОСОБА_1 суду показала, що гроші
від продажу однокімнатної квартири
були вкладені не в придбання спірної
двокімнатної квартири, а на придбання
меблів, обстановки та облаштування
квартири, з врахуванням інтересів
малолітнього сина. Вказаний свідок
показала, що спірна квартира була
придбана за рахунок спільних її та
ОСОБА_3 грошей, переданих їм їх батьками
та рідними на день святкування
народження сина ОСОБА_5. Цей факт
підтвердив в судовому засіданні й
допитаний в якості свідка ОСОБА_6, який
являється братом позивача по справі.
Сам по собі факт невеликого терміну
часу з дати продажу однокімнатної
квартири-7.03.1997 р. та придбання спірної
квартири-27.03.1997 р. ОСОБА_3 не має
суттєвого значення щодо правового
вирішення спору, оскільки не
підтверджено документально вкладення
грошей від проданої квартири
безпосередньо в придбання спірної
двокімнатної квартири. До того ж, суд
відмічає наступне. По договору
купівлі-продажу нерухомості від 7.03.1997
р. квартири АДРЕСА_3 від імені ОСОБА_3
дійсна вартість квартири складала 28, 33
грн., продаж квартири здійснено за 200
грн. По договору купівлі-продажу від
27.03.1997 р. квартири АДРЕСА_1
інвентаризаційна оцінка квартири
складала 1923, 44 грн., квартира була
придбана за 1924 грн. Отже, 200 гривень за
продаж однокімнатної квартири
складають незначну частину від 1924 грн.,
за які була придбана спірна
двокімнатна квартира. Належних
письмових доказів у підтвердження
продажу, купівлі вказаних квартир по
іншим цінам не представлено і суд
виходить з тих доказів, що були
досліджені в ході розгляду справи.

Суд не може прийняти як належні покази
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які тривалий
час знали ОСОБА_3, ОСОБА_9, яка тривалий
час знайома з першою дружиною ОСОБА_3,
про те, що ОСОБА_3 після продажу
однокімнатної квартири за отримані
кошти приблизно в 5-6 доларів США та
частину отриманих від свого батька
грошей придбав спірну двокімнатну
квартиру, бо дані покази не
узгоджуються з іншими належними
доказами по справі. Не може суд
покласти як доказ у заперечення позову
покази свідка ОСОБА_10, колишньої
дружини ОСОБА_3, про придбання спірної
квартири ОСОБА_3 за кошти від продажу
належної йому однокімнатної квартири
та за кошти, отриманих від батька, т.я.
вказаний свідок при цьому посилається
на те, що вказану інформацію їй
розповідав ОСОБА_3, що не підтверджено
іншими належними доказами, до того ж
даний свідок є заінтересованою особою,
бо являється рідною матір'ю
відповідача по справі. Суд критично
оцінює посилання відповідача та її
представника про те, що позивач по
справі ОСОБА_1, будучи у шлюбі з ОСОБА_3,
не працювала, не заробляла грошей у
сім'ю, в тому числі на придбання спірної
квартири, оскільки законом
встановлено, що спільною сумісною
власністю подружжя є і майно, в тому
числі й гроші, які ними придбані навіть
при ситуації, коли один з подружжя
певний період часу не працював. Крім
того, суд враховує, що ОСОБА_1 тривалий
період часу не працювала, бо перебувала
у декретній відпустці по догляду за
дитиною-сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що спірне майно -
квартира АДРЕСА_1, придбана ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 за час їх спільного проживання і
перебування в зареєстрованому шлюбі та
за спільні сімейні кошти. Тому,
позивача можна визнати власником ?
частини вказаної квартири. Визнаючи
ОСОБА_1 власником ? частини квартири,
суд приймає до уваги, що це необхідно
для усунення всіх спірних питань, що
могли виникнути при оформленні
свідоцтв про право власності на
квартиру у нотаріальному порядку, бо
Першою Київською державною
нотаріальною конторою заведена
спадкова справа після смерті ОСОБА_3, за
отриманням свідоцтв по якій звернулися
дружина покійного ОСОБА_1, її
неповнолітній син ОСОБА_5 та донька
покійного від першого шлюбу ОСОБА_2 (а.с.
67-83).

Згідно ст. 41 Конституції України право
приватної власності набувається в
порядку, визначеному законом. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений права житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Не підлягають задоволенню позовні
вимоги про визнання квартири АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, бо ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 і визнання права власності
за померлою особою діючим
законодавством не передбачено, а в разі
задоволення цих вимог рішення суду
неможливо б було виконати. А, оскільки в
судовим рішенням ОСОБА_1 визнається
власником ? частини квартири, то
відносно іншої ? частини квартири
спірні питання вирішуються в порядку
спадкового права.

Так як спірне майно набувалось під час
дії КпШС України, а вирішують сторони
спірні питання після введення в дію
Сімейного Кодексу України, то суд
застосовує до спірних правовідносин
вказані Кодекси.

Згідно ст. 88 ЦПК України на користь
позивача з відповідача підлягають
стягненню судові витрати по справі в
розмірі 243 грн. 60 коп., понесені за
сплату судового збору при подачі
позову до суду, виходячи з вимог Закону
України «Про судовий збір», бо спір
носить майновий характер. Не можуть
бути стягнути судові витрати по справі
в сумі 2400 грн., як це просила позивач у
позові, бо дійсна вартість квартири
визначена ОСОБА_1, виходчи з оголошення
в газеті «АвізоКиїв» №85 (426) від 5.11.2013 р.,
і стосується зовсім іншої квартири та
по іншій адресі, в іншому районі м.
Києва. У договорі купівлі-продажу
спірної квартири від 27.03.1997 р. ціна
продажу квартири зазначена в 1924 грн.
(а.с.1, 5, 10).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст.
22-24, 28 КпШС України, ст.57 СК України,
ст.ст.10, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і
ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Головне управління юстиції у м. Києві
про визнання квартири спільною
сумісною власністю подружжя та про
визнання права власності на ? частинуу
квартири задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 власником ?? частини
квартири АДРЕСА_1, придбаної за
договором купівлі-продажу квратири,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Київської державної
нотаріальної контори Майхеркевич О.І.
за реєстраційним №16-1541 від 27.03.1997 р. та
зареєстрованого в Київському міському
бюро технічної інвентаризації 7 квітня
1997 року за реєстровим №35650.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 судові витрати по
справі в сумі 243 гривні 60 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва через
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя