АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції КолесникО.М.
Апеляційне провадження №22-ц/796/3576/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2013 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача
АнтоненкоН.О.,

суддів
Стрижеуса А.М., Шкоріної
О.І. при
секретарях Слащуку
А.С., Лужецькій І.С.,

за участю позивача
ОСОБА_3,

представника
позивача ОСОБА_4,

представника відповідача
БабенкоС.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 17 січня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ковальська-Житлосервіс», третя особа
ОСОБА_6 про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 17 січня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 05.06.2012 позивач працювала у
відповідача на посаді консьєржа ЖЕД-9
ТОВ «Ковальська-Житлосервіс». 01.08.2012
сторонами укладено строковий трудовий
договір строком на 4 місяці, в
подальшому трудові договори
укладались сторонами кожні чотири
місяці, останній - на період з 1 серпня
по 31 жовтня 2013 року. 19 липня 2013 року
ОСОБА_3 звернулась до генерального
директора товариства із заявою про
звільнення її з роботи у зв'язку із
неадекватним відношенням до підлеглих
начальника ЖЕД-9. На заяві міститься
резолюція начальника ЖЕД-9 про
двотижневе відпрацювання позивача.
Наказом №113-к від 09.08.2013 ОСОБА_3
звільнена 9 серпня 2013 року з посади
консьєржа ЖЕД-9 за власним бажанням
згідно ст.38 КЗпП України.

Виходячи з того, що особисте звернення
позивача із заявою про звільнення є
підтвердженням вільного волевиявлення
працівника, на підставі якого видано
наказ про звільнення, суд першої
інстанції вважав відсутніми підстави
для задоволення позовних вимог про
поновлення ОСОБА_3 на роботі. Вважаючи
інші позовні вимоги похідними від
вимог про поновлення на роботі, суд
вважав відсутніми і підстави для
задоволення позову про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення Дарницького
районного суду м. Києва по даній справі
та ухвалити нове рішення про
задоволення її позовних вимог у
повному обсязі. Посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні позивач та її
представник просили задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
доводів. Представник відповідача та
третьої особи просила відхилити
апеляційну скаргу та залишити без змін
законне і обґрунтоване рішення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених у суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване рішення -
скасуванню з ухваленням нового рішення
з наступних підстав.

Відповідно до п.6.2. строкового
трудового договору №784/9 від 01.07.2013,
укладеного між ТОВ
«Ковальська-Житлосервіс» та ОСОБА_3,
цей договір припиняє свою дію: після
закінчення терміну його дії (п.6.2.1.), у
випадку письмової згоди сторін,
оформленої протоколом щодо
дострокового припинення (п.6.2.2.), та з
інших підстав, передбачених трудовим
законодавством України та щодо яких є
письмові документи (заяви, накази,
протоколи тощо - п.6.2.3.).

Відповідно до ст.39 КЗпП України
строковий трудовий договір підлягає
розірванню достроково на вимогу
працівника в разі його хвороби або
інвалідності, які перешкоджають
виконанню роботи за договором,
порушення власником або уповноваженим
ним органом законодавства про працю,
колективного або трудового договору та
у випадках, передбачених часиною
першої ст.38 цього кодексу, зумовлених
неможливістю продовжувати роботу (у
зв'язку з переїздом на інше місце
проживання, доглядом за хворим членом
сім'ї відповідно до медичного висновку
або інвалідом І групи тощо).

Як зазначено у п.12 (абзац 4) постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 06.11.1992 №9, працівник вправі
вимагати розірвання строкового
трудового договору за наявності до
цього поважних причин.

Причиною для звільнення у заяві від 19
липня 2013 року ОСОБА_3 зазначила
неадекватне відношення начальника
ЖЕД-9 до підлеглих (ас56). У чому таке
неадекватне відношення полягає - текст
заяви позивача не містить, належні та
допустимі докази на підтвердження
зазначених у заяві обставин в
матеріалах справи відсутні. За таких
обставин відсутні підстави вважати, що
причиною дострокового розірвання
строкового трудового договору з
ініціативи позивача було порушення
власником або уповноваженим ним
органом законодавства про працю,
колективного або трудового договору.

Крім того, як вбачається з табелю
обліку використання робочого часу за
липень, серпень 2013 року, ОСОБА_3 після
19.07.2013 працювала більше ніж два тижня:
22-26,29-31 липня та 1,2,5-8 серпня (ас 86,87).

Відповідно до ст.38 КЗпП України якщо
працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9
роз'яснено, що працівник, який
попередив власника або уповноважений
ним орган про дострокове розірвання
трудового договору, вправі до
закінчення строку попередження
відкликати свою заяву, і звільнення в
цьому випадку не проводиться, якщо на
його місце не запрошена особа в порядку
переведення з іншого підприємства,
установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП).
Якщо після закінчення строку
попередження трудовий договір не був
розірваний, і працівник не наполягає на
звільненні, дія трудового договору
вважається продовженою.

З урахуванням викладеного звільнення
ОСОБА_3 після 2 серпня, коли збіг
двотижневий термін, визначений законом
та резолюцією керівника на заяві
позивача про звільнення, не можна
вважати законним, адже вона не залишила
роботу і не вимагала розірвання
трудового договору. За таких обставин
висновок суду першої інстанції про
волевиявлення позивача на звільнення
спростовується встановленими
обставинами і суперечить нормам
матеріального права.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави чи з
порушенням встановленого законом
порядку працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
З огляду на викладене позовні вимоги
ОСОБА_3 про поновлення її на роботі є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню. Доводи представника
відповідача про виведення з 3 березня
2014 року зі штатного розпису товариства
18 одиниць «консьєрж» ЖЕД-9 не
заслуговують на увагу, адже позивач
незаконно звільнена 9 серпня 2013 року.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, відповідно до ст. 235 КЗпП
України одночасно вирішує питання про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
але не більш як за один рік. За таких
обставин позовні вимоги ОСОБА_3 у цій
частині є обґрунтованими і підлягають
задоволенню. Оскільки у період з
моменту звільнення 9 серпня 2103 до
вирішення спору по суті 19 березня 2014
року було 159 робочих днів, а
середньоденна заробітна плата
позивача відповідно до наданої
відповідачем довідки (ас80) складає
30,44грн, середній заробіток за час
вимушеного прогулу становитиме 159днів
х 30,44грн = 4839,96грн, які підлягають
стягненню з відповідача на користь
ОСОБА_3

Доводи позивача про неповний
розрахунок при звільненні не можуть
бути прийняті судом до уваги як такі, що
не є предметом спору у даній справі
(ас1-2).

Що стосується позовних вимог про
стягнення моральної шкоди, то
керуючись ст.237№ КЗпП України та з
урахуванням встановлених судом
обставин колегія вважає, що незаконне
звільнення ОСОБА_3 порушило її законні
права та призвело до моральних
страждань, пов'язаних із втратою роботи
і заробітку, і вимагали від позивача
додаткових зусиль для організації
свого життя, а тому позовні вимоги про
відшкодування відповідачем моральної
шкоди підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розмір завданої
моральної шкоди та враховуючи
обставини звільнення та характер і
обсяг страждань, яких зазнала позивач,
характер і тривалість немайнових
втрат, можливість відновлення
порушеного права, колегія приходить до
висновку, що позовні вимоги у цій
частині підлягають частковому
задоволенню - у розмірі 500грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.с.303,308,313-315 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 17 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Скасувати наказ №113-к від 09.08.2013
генерального директора Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ковальська-Житлосервіс» про
звільнення ОСОБА_3, консьєржа ЖЕД-9, з 9
серпня 2013 року за власним бажанням
згідно ст.38 КЗпП України. Поновити
ОСОБА_3 на роботі на посаді консьєржа
ЖЕД-9 Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ковальська-Житлосервіс».

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ковальська-Житлосервіс»
(ідентифікаційний м.
Київ, вул. Бажана, 14) на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 4839,96грн (чотири
тисячі вісімсот тридцять дев'ять грн
96коп.) та 500грн (п'ятсот грн) на
відшкодування моральної шкоди, а
всього стягнути 5339,96грн (п'ять тисяч
триста тридцять дев'ять грн 96 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.О.Антоненко

Судді
А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

03110 м. Київ, вулиця Солом'янська, 2-а

Справа №753/13698/13
Головуючий у першій
інстанції Колесник О.М.

Апеляційне провадження №22-ц/796/3576/2014
Доповідач
Антоненко Н.О.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

19 березня 2013 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача
АнтоненкоН.О.,

суддів
Стрижеуса А.М.,
Шкоріної О.І.
при секретарях
Слащуку А.С., Лужецькій І.С.,

за участю позивача
ОСОБА_3,

представника
позивача ОСОБА_4,

представника відповідача
БабенкоС.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 17 січня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ковальська-Житлосервіс», третя особа
ОСОБА_6 про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія, керуючись ст.с.218,317 ЦПК
України,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково. Рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 17 січня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення
наступного змісту. Позовні вимоги
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати наказ №113-к від 09.08.2013
генерального директора Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ковальська-Житлосервіс» про
звільнення ОСОБА_3, консьєржа ЖЕД-9, з 9
серпня 2013 року за власним бажанням
згідно ст.38 КЗпП України. Поновити
ОСОБА_3 на роботі на посаді консьєржа
ЖЕД-9 Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ковальська-Житлосервіс».

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ковальська-Житлосервіс»
(ідентифікаційний м.
Київ, вул. Бажана, 14) на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 4839,96грн (чотири
тисячі вісімсот тридцять дев'ять грн
96коп.) та 500грн (п'ятсот грн) на
відшкодування моральної шкоди, а
всього стягнути 5339,96грн (п'ять тисяч
триста тридцять дев'ять грн 96 коп.). В
решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.О.Антоненко

Судді
А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна