Справа № 348/1875/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2559/2014
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р.П.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю.,
Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за заявою
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про
забезпечення позову за матеріалами
справи за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» на ухвалу
Надвірнянського районного суду від 29
жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Надвірнянського районного
суду від 29 жовтня 2014 року відмовлено в
задоволенні заяви ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» про забезпечення позову
банку до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

На дану ухвалу ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» подало апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Апелянт вказав, що 12.06.2007 року між ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2
укладено договір про відкриття
відновлювальної кредитної лінії.

Внаслідок неналежного виконання
позичальником зобов'язань за
кредитним договором утворилась
заборгованість у розмірі 679 197,12 грн.

В порядку забезпечення виконання
кредитних зобов'язань між сторонами
також було укладено договір іпотеки
від 18.06.2007 року. Згідно п.2.3 договору
іпотеки погоджувальна вартість
переданого в іпотеку житлового будинку
складає 72 968,0 грн. Таким чином, розмір
заборгованості значно перевищує
вартість майна, яким забезпечено
кредит.

Апелянт також посилається на те, що у
січні 2014 року банк направив
позичальнику вимогу про погашення
боргу, однак така вимога залишилась без
задоволення, що свідчить про
відсутність у ОСОБА_2 наміру погашати
борг.

На думку апелянта, наведені обставини
вказують на існування реальної загрози
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, а тому просить скасувати
оскаржувану ухвалу та постановити нову
ухвалу, якою накласти у межах суми
позову арешт на все рухоме і нерухоме
майно, що є у власності ОСОБА_2, а також
заборонити йому відчужувати таке майно
до ухвалення судом рішення у даній
справі та набрання ним законної сили.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» Новосад С.В. підтримала доводи
апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з»явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1,3 ст. 151 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити передбачені
цим Кодексом заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов
забезпечується зокрема шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб,
забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам, про що зазначено в
абзаці 1 п. 4 Пленуму Верховного Суду
України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову".

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Матеріалами справи встановлено, що у
липні 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Свої вимоги
позивач обґрунтовував тим, що 12.06.2007
року між банком та відповідачем
укладено кредитний договір, за яким
ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 28 980
доларів США, зі сплатою 15% річних та
кінцевим терміном повернення кредиту
до 07.06.2022 року. Кредитним договором
також встановлено графік щомісячного
погашення боргу. У зв'язку з неналежним
виконання ОСОБА_2 зобов'язань, за
кредитним договором утворилась
заборгованість у розмірі 679 197 грн. 12
коп.

Згідно договору іпотеки від 18.06.2007 року,
укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_2 з метою забезпечення
виконання кредитних зобов'язань,
позичальник передав банку
(іпотекодержателю) в іпотеку
домоволодіння, що знаходиться за
адресою - АДРЕСА_1, а також земельну
ділянку, площею 0,1 га, що знаходиться за
тією ж адресою, з цільовим призначенням
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Пунктом 2.3 договору іпотеки узгоджена
сторонами вартість майна, що
передається в іпотеку, становить 72968
грн.

Посилаючись на те, що розмір кредитної
заборгованості ОСОБА_2 (679 197 грн. 12 коп.)
значно перевищує вартість іпотечного
майна (72968 грн.), з метою забезпечення
позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
просило суд накласти арешт на все
рухоме і нерухоме майно, належне
ОСОБА_2, в межах суми позову.

Наведені обставини підтверджені
матеріалами справи і вказують на те, що
між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит», суд цих
обставин не врахував. А тому
оскаржувана ухвала не може залишатися
в силі та підлягає до скасування з
постановленням нової ухвали про
задоволення заяви.

Перевіряючи відповідність виду
забезпечення позову, який просить
застосувати банк, позовним вимогам,
предмету позову, положенням ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, про необхідність вжиття
заходів забезпечення позову шляхом
накладення арешту на все рухоме і
нерухоме майно, належне ОСОБА_2, в межах
суми позову в розмірі 679 197 грн.12 коп.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» задовольнити.

Ухвалу Надвірнянського районного суду
від 29 жовтня 2014 року скасувати та
постановити нову ухвалу.

Заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про
забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на все рухоме та
нерухоме майно належне ОСОБА_2, який
проживає в АДРЕСА_2, в межах суми позову
в розмірі 679 197 грн.12 коп.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Беркій О.Ю.

Соколовський В.М.