Справа № 464/9999/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/703/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Штефаніци
Ю.Г., Берези В.І.,

секретаря -
Брикайло М.В.,

з участю:
представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 06
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_4, третя особа - Сихівський відділ
ГУДМС у Львівській області, про
виселення та зняття з реєстрації,-

в с
т а н о в и л а:

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 06 листопада 2013 року у
задоволенні позову про виселення
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 та зняття
його з реєстрації у цій квартирі
відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі,
просять його скасувати з підстав
неповного з"ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права і ухвалити нове
рішення, яким їхній позов задовольнити.

Свої доводи апелянти обґрунтовують
тим, що відповідач не є членом їхньої
сім"ї, а тому єдиною правовою підставою
для його виселення з належного їм на
праві власності жилого приміщення є
стаття 391 Цивільного кодексу України.
На їхню думку, суд першої інстанції
дійшов неправильного висновку про
необхідність для виселення
відповідача наявності підстав,
передбачених нормами Житлового
кодексу України. Вважають, що у суд не
дав належної оцінки доказам, які вони
подали в підтвердження обставин, якими
обґрунтовують свої вимоги, в тому числі
й доказам в підтвердження факту
непроживання відповідача у їхній
квартирі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони позивачів в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
відповідача, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачі є
співвласниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.6,
7).

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований у
даній квартирі з 04 жовтня 2005 року, як
чоловік позивача ОСОБА_2 (а.с.5), з якою за
рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 08 грудня 2010 року шлюб було
розірвано (а.с.9).

У відповідності до ст.64 ЖК України, до
якої відсилає ст.156 цього Кодексу, до
членів сім"ї власника жилого будинку
(квартири) належить дружина власника,
їх діти, батьки. Членами сім"ї власника
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
власником і ведуть з ним спільне
господарство.

У відповідності до ч.1 ст.156 ЖК України,
члени сім"ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням (ч.3 ст.156 ЖК).

У відповідності до ст.157 ЖК України,
членів сім"ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу.

Враховуючи викладені вище норми, не
можна визнати обґрунтованими доводи
позивачів про захист їхнього права
власності в обраний ними спосіб шляхом
задоволення негаторного позову
відповідно до ст.391 ЦК України, оскільки
зазначена норма не є самостійною
підставою для виселення відповідача з
належного власникам будинку (квартири),
ураховуючи, що правовідносини щодо
користування жилим приміщенням
регулюються нормами ЖК України,
зокрема, ч.ч.1, 3 ст.116, ст.ст.98, 99, 169) та
відповідними нормами ЦК України,
зокрема, ст.405.

Судом встановлено, що відповідач
вселився у квартиру позивачів, як член
сім"ї, іншої угоди про користування
жилим приміщенням між ним та
власниками квартири укладено не було, а
тому, в силу вимог ч.3 ст.156 ЖК України,
після припинення сімейних відносин з
власником квартири ОСОБА_2, за ним
зберігся статус члена сім"ї власників,
оскільки договору найму з ним укладено
не було.

Таким чином, правильним є висновок суду
першої інстанції про відсутність
правових підстав для виселення
відповідача, оскільки позивачі
обґрунтовують правомірність своїх
вимог лише статтею 391 ЦК України без
доведеності факту наявності підстав
для виселення відповідача,
передбачених вказаними вище нормами ЖК
України.

Посилання позивачів на те, що
відповідач фактично не проживає за
місцем своєї реєстрації, не може бути
підставою для його виселення, а інших
вимог, зокрема, про визнання його таким,
що втратив право на користування жилим
приміщенням (ст.405 ЦК України), позивачі
не заявляли.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вирішив спір, застосувавши
матеріальний закон, який підлягав
застосуванню, під час розгляду справи
не допустив порушень процесуального
закону, які б були підставою для зміни
чи скасування рішення, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1
п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х
в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 06 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Штефаніца Ю.Г.

Береза В.І.