Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/660/14 Головуючий у 1
інстанції: Курдюков В.М.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 19» березня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Токмацького районного суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року по справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, третя особа:
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Інгосстрах», про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Зазначило, що банк та ОСОБА_3 17 вересня
2008 року уклали кредитний договір №
ZPT0GA. Згідно договору банк
зобов'язався надати відповідачу кредит
у розмірі 47960,00 грн. на термін до 17
вересня 2020 року, а ОСОБА_3 зобов'язалась
повернути кредит та сплатити відсотки
за користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановленими
кредитним договором.

Відповідач своєчасно зобов'язання щодо
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також іншими
витратами відповідно до умов договору,
а також ст.ст. 509. 526, 1054 ЦК України, не
виконувала, у зв'язку з чим станом на 27
серпня 2013 року має заборгованість - 186
415,98 грн., яка складається з наступного:

- 43711,75 грн. - заборгованість за кредитом;

- 47271,02 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 9034,14 грн. - заборгованість по комісії
за користуванням кредитом;

- 77 284,02 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до договору:

- 250,00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 8865,05 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК
України просило стягнути з ОСОБА_3 на
його заборгованість за кредитним
договором № ZPT0GA від 17 вересня 2008
року у розмірі 186 415,98 грн. та судові
витрати.

Ухвалою Токмацького районного суду
Запорізької області від 27 листопада 2013
року залучено до участі по справі в
якості третьої особи ПАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах».

Рішенням Токмацького районного суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 186 415,98 грн. та судовий збір в с
сумі 381,97 грн.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на сплив позовної
давності, просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

В ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Належною формою кредитного договору на
підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є
письмова форма.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати повернення дострокового
повернення частини позики, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому відповідно до ст. 1048
цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Суд, вирішуючи спір, правильно
встановив, що між сторонами виникли
правовідносини за договором від 17
вересня 2008 року № ZPT0GA і визнав, що
ОСОБА_3 є боржником, а банк - кредитором.

Через невиконання обов'язку по
поверненню кредиту станом на 27 серпня
2013 року відповідачка має
заборгованість, яка складається з: 43711,75
грн. - заборгованість за кредитом, 47271,02
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 9034,14 грн. -
заборгованість по комісії. Нарахування
здійснено відповідно до умов договору,
зокрема п.8.1 договору, графіку
погашення кредиту, зазначені платежів
входять до змісту зобов'язання, яке
виникло на основі договору (а.с.5-12). Щодо
розрахунків апеляційна скарга доводів
не містить.

Відповідно д ч.2 ст.1050 банк скористався
правом на дострокове повернення
кредиту.

Зазначена сума заборгованості
стягнута з боржника на вимогу
кредитора. відповідно до вимог ст.ст.
1054, 1055, 1056-1 ЦК України.

Доводи щодо пропуску позовної давності
суперечать вимогам ст.ст. 256, 259 ЦК
України.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття
позовної давності, згідно з якою це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюються тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України
однією із загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Із договору вбачається, що сторони
встановили як строк дії договору - до
17.09.2020 р. (п. 8.1), так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів у сумі 929,44 з 17 по 22 число
кожного місця. Сторони також узгодили
графік погашення кредиту, який є
додатком №2 до договору, тобто
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
і початок перебігу позовної давності
за кожний черговий платіж починається
з моменту порушення строку його
погашення.

Проте за домовленістю сторін позовна
давність була збільшена. Відповідно до
п. 5.5. договору термін позовної давності
сторонами встановлено тривалістю 5
років.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачка здійснювала платежі в
рахунок погашення взятих у позивача
кредитів, а припинила виконання
зобов'язання з 10.03.2009 року. З позовом
банк звернувся до суду у жовтні 2013 року.
Зазначені обставини підтверджують, що
позивач реалізував своє право в
примусовому порядку через суд з
додержанням строку, встановленого
сторонами у п.5.5 договору.

Разом з тим, доводи скарги щодо
нарахування пені заслуговують на
увагу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до п.5.1, 8.4 договору у
випадку несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту позичальник
сплачує банку пеню у розмірі0.15 % від
суми простроченої заборгованості за
кредитом за кожен день прос рочки, але
не менше 1 гривні.

Згідно із ч. 2 ст. 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог, про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Суд всупереч вимогам ч. 2 ст. 258 ЦК
України взяв до уваги розрахунок банку
та стягнув пеню, нараховану, починаючи
з 15 січня 2009 року по 27 серпня 2013 року, в
сумі 77284 грн. 02 коп.

В межах одного року до звернення до
суду пеня складає 3305 грн. 42 коп.

За положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Умовами договору передбачено
застосування пені як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення позичальником строків
погашення кредиту і процентів за
користування ним (п.5.1 договору).

У той же самий час, згідно з п. 5.3.
кредитного договору сторонами
передбачена сплата штрафів(500 грн.+5% від
суми заборгованості) як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення строків платежів по
будь-якому грошовому зобов'язанню.

Таким чином, умовами договору за одні і
ті самі порушення договірного
зобов'язання про строки внесення
платежів на погашення кредиту
передбачена подвійна цивільно-правова
відповідальність, що заборонено ст.61
Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

При зверненні до суду з даним позовом
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплатив судовий
збір в сумі 174 грн.18 коп. за платіжним
дорученням № IHN98B0ЕР5 IHN9D0828ЕР5 від 28
серпня 2013 року.

Приєднані платіжні доручення №IHN93B0CD0
IHN9D0705B0CH5 від 05 липня 2013 року, №IHN93B0CD0
IHN9D0703B0CD0 від 03 липня 2013 року не є доказом
сплати судового збору, оскільки ці самі
платіжні доручення позивачем надані у
іншій справі , а саме у справі №
328/2539/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на
квартиру.

Отже, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на
компенсацію за рахунок ОСОБА_3 судового
збору у сумі 174 грн. 18 коп.

Судовий збір пропорційно до стягнутої
суми заборгованості за кредитним
договором в розмірі 859 грн. 04 коп.
підлягає стягненню з ОСОБА_3 в дохід
держави.

Недоплачена ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» при
зверненні з позовом сума судового
збору повинна бути сплачена банком в
сумі 830 грн. 94 коп. в дохід держави
пропорційно до відмовленої у стягненні
суми.

З огляду на те, що апеляційна скарга
задоволена частково та відмовлено в
стягненні з ОСОБА_3 пені в сумі 73978 грн. 60
коп., штрафу (фіксована частина) в сумі
250 грн., штрафу (процентна складова) в
сумі 8865 грн. 05 коп. з ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» пропорційно підлягає
стягненню на користь ОСОБА_3 сума
судового збору в сумі 415 грн. 07 коп.

З огляду на викладене, рішення на
підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає
зміні.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Токмацького районного суду
Запорізької області від 10 грудня 2013
року змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитом в сумі 43711
грн. 75 коп., заборгованість по процентам
в сумі 47271 грн. 02 коп., комісійну
винагороду в сумі 9034 грн. 14 коп.,
неустойку в сумі 3305 грн. 42 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір в розмірі 859 грн. 04 коп.

Стянути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» в дохід держави судовий
збір в розмірі 830 грн. 94 коп.

Стянути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_3 судовий
збір в розмірі 241 грн. 28 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: