АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача
Стрижеуса А.М.,

суддів:
Поліщук Н.В., Шкоріної О.І.

при
секретарі: Луцькій Л.С.

за участю: представника позивача
Кириленко І.С.

розглянувши цивільну справу за
апеляційними скаргами представника
відповідача ОСОБА_3, який діє на
підставі договору про надання правової
допомоги в інтересах ОСОБА_4,
представника Київського Національного
університету імені Тараса Шевченка
Кириленко Ірини Сергіївни на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 02 квітня 2014 року в справі за позовом
Київського Національного університету
імені Тараса Шевченка до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості та виселення,
-

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №752/6282/2013 № апеляційного
провадження:22-ц-796/8755/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Плахотнюк
К.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. Позивач
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості та виселення.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилався на те, що
починаючи з 1995 року між КНУ ім. Т.
Шевченка та Міністерством оборони
України було укладено ряд договорів
(договір про підготовку спеціалістів
від 11 вересня 1995 року, договір № 135 від 22
грудня 1997 року, договір № 67 від 24 липня
2006 року) та додаткових угод до них про
підготовку спеціалістів та про надання
у тимчасове користування приміщень
Міністерству оборони України.

Відповідно до умов договору «Про
підготовку спеціалістів» від 11 вересня
1995 року та додаткових угод до нього №
07-94 від 21 лютого 1997 року і № 07-94-1 від 28
жовтня 1998 року КНУ ім. Т. Шевченка
передав у користування Міністерству
оборони України блок-секції у
гуртожитку АДРЕСА_1 для проживання
офіцерів, офіцерів-слухачів та членів
їх сімей на термін навчання (п. 1.5.
додаткової угоди від 21 вересня 1997 року
№ 07-94).

Пунктом 6 додаткової угоди від 28 жовтня
1998 року № 07-94-1, яким внесено зміни до п.
2.10 Договору від 11.09.1995 року,
встановлено, що «сім»ї
військовослужбовців ... оплату за
проживання проводять особисто в
бухгалтерію університету, розмір якої
визначається за згодою сторін».

Окрім вищезазначеного договору, 22
грудня 1997 року було укладено договір №
135 про підготовку спеціалістів. Також з
метою урегулювання ситуації, що
склалася з сім»ями
військовослужбовців було укладено
Додаткову угоду № 303/44/09 від 19.08.2009 року.
Відповідно до розділу 2 зазначеної
додаткової угоди Міністерство оборони
України зобов'язалося після введення в
експлуатацію житлового будинку по вул.
Бориспільській, 26 у м. Києві вивільнити
та передати університетові житлові
кімнати в студентському гуртожитку
АДРЕСА_1, зайняті 10 сім'ями
військовослужбовців у тому числі
звільнених у запас або відставку, а
протягом 2010 року провести відселення
решти сімей військовослужбовців, які
проходять військову службу, і передати
університету вивільнені житлові
кімнати в студентському гуртожитку
АДРЕСА_1 та до кінця 2011 року провести
відселення всіх сімей
військовослужбовців, звільнених у
запас або відставку і передати
університету вивільнені житлові
кімнати в студентському гуртожитку
АДРЕСА_1, тобто починаючи з 01 січня 2012
року університет не має жодних
договірних відносин з Міністерством
оборони України, а отже, відсутні і
підстави, які б надавали право на
проживання у гуртожитках сім»ям
військовослужбовців. Проте, фактично
вони й досі не звільнили надані їм
приміщення.

Своїми діями вони порушують п. 2.3.
Додаткової угоди № 303/44/09 та вимоги ст.
132 Житлового кодексу УРСР.

Крім того, на час же проживання
військовослужбовців в
університетському гуртожитку, п. 3
додаткової угоди № 303/44/09 від 19 серпня
2009 року до договору № 135 від 22 грудня 1997
року було встановлено порядок
здійснення ними розрахунків за
користування житловим приміщенням і
розмір платежів, відповідно до якого
розмір та порядок місячної плати за
користування житловими приміщеннями,
місцями загального користування за
надані житлово-комунальні послуги
встановлюється наказами ректора
університету.

В разі зміни цін і тарифів на
житлово-комунальні послуги та
енергоносії, університет може
змінювати розмір оплати за проживання
в гуртожитку з обов'язковим
попередженням про це мешканців не
менше, ніж за місяць на підставі наказу
ректора університету (п.п. 3.1.-3.2.
додаткової угоди).

Відповідно п.п. 3.4. цієї ж додаткової
угоди, оплата за тимчасове
користування житловими приміщеннями
та спожиту електроенергію проводиться
самостійно сім»ями
військовослужбовців, які проживають в
гуртожитку, на рахунок університету
через установу банку на підставі
рахунків, виписаних дирекцією
студмістечка університету не пізніше 15
числа наступного місяця за
оплачуваним.

Військовослужбовці були заселені до
гуртожитку АДРЕСА_1 на підставі списку
військовослужбовців на заселення
гуртожитку АДРЕСА_1 затвердженого
заступником Міністра оборони України -
командувачем військ протиповітряної
оборони генерал-полковником О.
Стеценко. Зокрема, ОСОБА_4 була заселена
до кімнати АДРЕСА_1 на підставі
вищезазначених договорів ще у 2000 році,
де проживає й досі.

Таким чином відповідач проживає у
кімнаті, яка має два ліжко-місця. На час
її заселення розмір і порядок оплати
було врегульовано наказом ректора від
21 березня 2006 року № 184-32 «Про оплату за
користування гуртожитками
університету».

13 травня 2011 року наказом ректора
університету № 370-32 «Про оплату за
користування гуртожитками
університету» тарифи на проживання
було змінено.

Калькуляцією, яка є додатком до наказу
визначено, що вартість проживання
інших категорій проживаючих (до якої
відносяться і військовослужбовці) у
гуртожитку АДРЕСА_1 КНУ ім. Т. Шевченка
встановлено у розмірі 420 гривень одне
ліжко-місце за місяць. Про зміну
вартості розміру оплати усі проживаючі
були попереджені своєчасно шляхом
вивішення інформації на дошку
оголошень.

Окрім того, відповідно до п. 3.4.
додаткової угоди № 303/44/09, дирекція
студмістечка кожного місяця направляє
проживаючим сім'ям
військовослужбовців рахунок за надані
послуги для самостійної оплати.
Протягом терміну дії вказаних
договорів та після їх закінчення
відповідач проживає у гуртожитку
університету, відповідно отримує
послуги з проживання (у тому числі і
комунальні послуги).

Оплату отриманих послуг ОСОБА_4
спочатку вносила в повному розмірі, а
згодом частково, а тому з урахуванням
змін тарифів борг останньої станом на
листопад 2012 року складає 17 332 гривень 59
копійок, сплатити який у добровільному
порядку відповідач не бажає.

Крім того, студентські гуртожитки
університету призначаються для
проживання студентів, аспірантів,
слухачів підготовчих відділень,
інститутів і факультетів університету
на період навчання. На поселення в
гуртожитках університету потребують
понад 100 сімей осіб, що навчаються в
університеті, проте не можуть бути
забезпечені житлом у зв'язку з браком
ліжко-місць.

Позивач, з урахуванням уточнених
позовних вимог просив стягнути з
ОСОБА_4 суму боргу станом на листопад 2013
року у розмірі 23 832 гривні 59 копійок,
суму судового збору та виселити із
займаної кімнати АДРЕСА_1 університету.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 02 квітня 2014 року
позовні вимоги Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості та виселення,
задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на
користь Київського національного
університету імені Тараса Шевченка
() заборгованість по
сплаті за проживання у розмірі 23 832
(двадцять три тисячі вісімсот тридцять
дві) грн. 59 коп.

Позовні вимоги Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка до ОСОБА_4 про
виселення, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка ()
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 238 (двісті тридцять
вісім) грн. 32 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представником відповідача ОСОБА_3, який
діє на підставі договору про надання
правової допомоги в інтересах ОСОБА_4,
подано апеляційну скаргу, в якій він
просить скасувати рішення суду в
частині стягнення суми боргу за
комунальні послуги та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Крім того, не погоджуючись з рішенням
суду представником Київського
Національного університету імені
Тараса Шевченка Кириленко І.С. подано
апеляційну скаргу, в якій вона просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким повністю задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на те, що
рішення суду в частині відмови у
виселені відповідача не відповідає
нормам матеріального права, а також
фактичним обставинам справи. Рішення
прийнято незаконно та необґрунтовано,
без повного і всебічного з'ясування
обставин справи.

В судовому засіданні представник
Київського Національного університету
імені ТарасаШевченка Кириленко І.С.
підтримала доводи своєї апеляційної
скарги та заперечувала проти доводів
апеляційної скарги представника
відповідача.

В судове засідання представник
відповідача ОСОБА_3, який діє на
підставі договору про надання правової
допомоги в інтересах ОСОБА_4, не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином (
а.с.213), а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути справу за його
відсутності у відповідності до вимог
ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційних скарг, перевіривши
обґрунтованість та законність
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що вони не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом 11 вересня 1995 року між
позивачем та Міністерством оборони
України з метою підготовки
спеціалістів з вищою освітою укладено
договір про підготовку спеціалістів,
за умовами якого університет
зобов'язався для забезпечення належних
умов для військової та
військово-спеціальної підготовки ВВП
виділити у тимчасове користування
учбовий корпус за адресою: м. Київ, пр.
Глушкова, 2, корп. 8 з наявним
обладнанням та устаткуванням, а для
забезпечення житлово-побутових умов
курсантам ВВП - гуртожиток АДРЕСА_2 з
наявними меблями, інвентарем та іншим
обладнанням; кімнати в гуртожитку
АДРЕСА_3 для проживання
офіцерів-слухачів та членів їх сімей
(а.с. 27-29).

21 лютого 1997 року до договору про
підготовку спеціалістів від 11 вересня
1995 року між позивачем та Міністерством
оборони України з метою спільного
використання студентського гуртожитку
АДРЕСА_1 укладено додаткову угоду № 07-94,
за умовами якої університет після
закінчення реконструкції та
капітального ремонту будівлі
гуртожитку передає Міністерству
оборони України 27 житлових блок-секцій,
укомплектованих необхідними меблями
та інвентарем, в термін до 22 серпня 1997
року для проживання офіцерів,
офіцерів-слухачів та членів їх сімей
(а.с. 25-26).

22 грудня 1997 року між тими ж сторонами
укладено договір № 135 про підготовку
спеціалістів, за умовами якого для
забезпечення житлово-побутових умов
курсантам ВВП виділений гуртожиток
АДРЕСА_2 з наявними меблями, інвентарем
та іншим обладнанням, кімнати в
гуртожитку АДРЕСА_3 для проживання
офіцерів-слухачів та членів їх сімей, а
також для харчування курсантів ВВП
їдальню по пр. Глушкова, 2 у м. Києві (а.с.
98-99).

28 жовтня 1998 року додатковою угодою №
07-94-1 до договору по підготовку
спеціалістів від 11 вересня 1995 року
сторони відповідно до п. 3.2 додаткової
угоди № 07-94 від 21 лютого 1997 року до
договору про підготовку спеціалістів
від 11 вересня 1995 року домовились про
внесення змін, а саме: університет
після закінчення реконструкції першої
черги будинку гуртожитку передає
Міністерству оборони України в
безоплатне користування для заселення
в повному обсязі 48 блок-секцій терміном
на 10 років. Після закінчення
реконструкції другої черги - 18 житлових
блок-секцій на трьох поверхах терміном
на 10 років (а.с.24).

За умовами вказаної додаткової угоди
сім'ї військовослужбовців, заселені в
гуртожиток на житлову площу, передану в
користування Міністерству оборони
України, оплату за проживання
проводять особисто розмір якої
визначається за згодою сторін та
оформляється відповідним актом.

19 серпня 2009 року між позивачем та
Міністерством оборони України до
договору № 135 про підготовку
спеціалістів від 22 грудня 1997 року
укладено додаткову угоду № 303/44/03 (а.с.
20-23), якою внесено зміни до договору № 135
про підготовку спеціалістів від 22
грудня 1997 року, зокрема, визначено, що
житлові кімнати в гуртожитку АДРЕСА_1
надані у тимчасове користування
Міністерству оборони України для
проживання 57 сімей
військовослужбовців і працівників
Збройних Сил України, а також
військовослужбовців, звільнених в
запас або відставку та членів їх сімей;
подовжено термін дії договору до 31
грудня 2001 року; визначено обов'язок
Міністерства оборони України до кінця
2011 року провести відселення всіх сімей
військовослужбовців, звільнених в
запас або відставку, та передачу
звільнених житлових кімнат у
студентському гуртожитку АДРЕСА_1,
звільнивши їх в місячний термін;
визначено порядок розрахунків за
користування житловими приміщеннями
та розмір платежів тощо.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому згідно ст. 627 ЦК України та
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено,
що зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Крім того, як визначає п. З ст. 203 ЦК
України, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до матеріалів справи,
Міністерство оборони України було
зобов'язано після введення в
експлуатацію житлового будинку по вул.
Бориспільській, 26 у м. Києві вивільнити
шляхом переселення сімей
військовослужбовців та передати
університету житлові кімнати в
гуртожитку АДРЕСА_1, а також до кінця 2011
року провести відселення всіх сімей
військовослужбовців, звільнених в
запас або відставку, та передачу
звільнених житлових кімнат у
студентському гуртожитку АДРЕСА_1,
звільнивши їх в місячний термін.

Звертаючись до суду з вимогою виселити
відповідача через те, що з 01 січня 2012
року між університетом та
Міністерством оборони не існує
договірних відносин, позивач в
обґрунтування вказаної позиції
здійснює посилання на порушення
відповідачем вимог п. 2.3. додаткової
угоди № 303/44/09 від 19 серпня 2009 року та ст.
132 ЖК України.

Проте, МО України, умови договору
виконані не були і відповідач ОСОБА_4
переселена не була.

Таким чином, у даному випадку має місце
невиконання договірних зобов'язань їх
стороною - Міністерством оборони
України, а не як не відповідачем у
справі, яка такою не є, а тому посилання
позивача на порушення відповідачем п.
2.3. додаткової угоди від 19 серпня 2009
року не є таким, що ґрунтується на
вимогах закону.

Виселення відповідача має бути
наслідком належного виконання
договірних відносин Міністерством
оборони України, оскільки саме через
неналежне виконання стороною
договірних відносин - Міністерством
оборони України порушено права
позивача, які підлягають захисту.

Не можуть бути застосовані у даному
випадку як підстава для виселення
відповідача і положення ст. 132 ЖК
України, оскільки відповідач ОСОБА_4 не
підпадає під визначення категорій
осіб, які підлягають виселенню з
гуртожитків.

Інших підстав для виселення
відповідачів позивачем, як того
вимагає ст. 60 ЦПК України, в
розпорядження суду не надано.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних в
частині виселення відповідача.

Додатковою угодою №07-94-1 від 28 жовтня 1998
року до договору «Про підготовку
спеціалістів» від 11 вересня 1995 року
встановлено, що сім»ї
військовослужбовців, заселені в
гуртожиток на житлову площу передану в
користування Міністерству оборони
України, оплату за проживання
проводять особисто в бухгалтерію
Університету, розмір якої визначається
за згодою сторін та оформляється
відповідним актом, а додатковою угодою
№303/44/03/09 до договору №135 «Про
підготовку спеціалістів» від 22 грудня
1997 року, укладеною 19.08.2009 року
встановлено, що розмір та порядок
місячної плати за користування
житловим приміщенням, місцями
загального користування та надані
житлово-комунальні послуги
встановлюється наказами ректора
університету. На час укладення
додаткової угоди діє розмір оплати
встановлений наказом ректора від 21
березня 2006 року №184-32. В разі зміни цін і
тарифів на житлово-комунальні послуги
та енергоносії Університет може
змінювати розмір оплати за проживання
в гуртожитку з обов'язковим
попередженням про це мешканців не менш
ніж за місяць на підставі наказу
ректора Університету. Оплата за
тимчасове користування житловим
приміщенням та спожиту електроенергію
проводиться самостійно сім»ями
військовослужбовців, які проживають у
гуртожитку, на рахунок університету
через установу банку на підставі
рахунків, виписаних дирекцією
студмістечка Університету не пізніше 15
числа наступного місяця за
оплачуваним.

За даними довідки-розрахунку по оплаті
за проживання та використану
електроенергію ОСОБА_4 в кімнаті
АДРЕСА_1 студмістечка КНУ імені Тараса
Шевченка за період з 01 січня 2002 року по
23 вересня 2013 року ОСОБА_4 вносила оплату
за послуги з проживання у розмірі
визначеному університетом у тому числі
і з урахуванням підвищення розміру
оплати, що мало місце у червні та
листопаді 2008 року, а після підвищення
розміру оплати у січні 2010 року та
червні 2011 року продовжувала оплату
отриманих послуг у розмірі, що був
визначений у листопаді 2008 року.

Протягом терміну дії вказаних
договорів та після їх закінчення
відповідач фактично проживає в
гуртожитку університету, а отже
отримує послуги з проживання (у тому
числі і комунальні послуги), що
надаються позивачем у справі. Визнання
факту проживання та обов'язку
здійснювати оплату наданих послуг
мешканкою підтверджується шляхом
внесення нею оплати за проживання
спочатку в повному розмірі, а згодом
частково. Тобто, відповідач отримує
послугу з проживання на підставі
договорів, укладених позивачем у
справі з Міністерством оборони
України, заперечуючи право позивача на
збільшення розміру оплати послуги з
проживання, будь-яких дій на захист
порушеного, на її думку КНУ імені
ТарасаШевченка, її права на оплату
спожитих послуг у розмірі визначеному
додатковою угодою №303/44/03/09 до договору
№135 «Про підготовку спеціалістів» від
22 грудня 1997 року, укладеною 19 серпня 2009
року будь-яких дій на захист свого
порушеного права не вчинила, а
продовжувала споживати послуги, розмір
наведеного позивачем розрахунку
заборгованості не заперечила.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності
підстав для часткового задоволення
позовних вимог відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин, застосовані
правильно.

Порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість постановленого по
даній справі рішення та відсутність
підстав для його скасування та
задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника
відповідача ОСОБА_3, який діє на
підставі договору про надання правової
допомоги в інтересах ОСОБА_4,
представника Київського Національного
університету імені ТарасаШевченка
Кириленко Ірини Сергіївни - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 02 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: