АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Дуда О.О. Провадження №
22-ц/789/108/14 Доповідач - Ходоровський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Фащевської Н. Є., Гурзеля І. В.,

при секретарі - Беська С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 18 жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернувся
до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя.

Позивач зазначив, що з 02.11.1991 року
перебував у зареєстрованому шлюбі із
відповідачкою. Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
від 13.02.2012 року шлюб між ними розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу
від 11.06.1999 року, посвідченого приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу, зареєстрованого
в реєстрі за №2701, вони придбали
квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована на
відповідачку.

Посилаючись на те, що квартира
набута за час шлюбу є їхньою спільною
сумісною власністю, позивач просив
визнати за ним право власності на ?
частину квартири.

У березні 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя та після уточнення позовних
вимог просила визнати за нею право
власності на 9 /10 частин двокімнатної
квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину
дачної земельної ділянки у с. Петриків,
Тернопільського району.

ОСОБА_1 зазначила, що на придбання
квартири було витрачено 14428,52 грн., із
них 10428,52 грн. спільних коштів а 4000 грн.
її особистих коштів а тому її частка у
придбанні 64% а ОСОБА_2 36%. У 2006-2007роках
нею отримано за трьома кредитними
договорами 29135,02 грн., що витрачено на
утримання та експлуатацію квартири.
Також за її особисті кошти в сумі 1900
доларів США, що отримані в дар від
батьків нею здійснено монтаж системи
індивідуального опалення квартири.
Внаслідок цього вартість квартири
збільшилася до 54412,74 грн. ЇЇ частка
становить 49198,48 грн, що складає 90% від
вартості квартири а ОСОБА_25214,26 грн., що
складає 10% від її вартості.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 18 жовтня 2013
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя задоволено.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя:

- визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 (одну другу) частину
квартири АДРЕСА_1;

- визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 (одну другу) частину
земельної ділянки загальною площею
0,0799га., що розташована в с. Петрики на
території Петриківської сільської
ради Тернопільського району
Тернопільської області, цільове
призначення якої для садівництва.

У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 214,60 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 сплачені ним при зверненні з
позовом до суду 229,40грн. судового збору

В апеляційній скарзі апелянт
ОСОБА_1 просить рішення змінити в
частині задоволення позову ОСОБА_2 про
визнання за ним права власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 і ухвалити
нове рішення, яким її вимоги
задовольнити у повному обсязі,
залишивши без змін рішення в частині
задоволення її позову про визнання
права власності на ? частину дачної
земельної ділянки у с. Петриків,
Тернопільського району,
Тернопільської області.

Вона зазначила, що судом при
вирішенні її вимоги щодо поділу
квартири безпідставно залишено поза
увагою доводи про те, що її частка у
квартирі становить 9 /10 частин.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, ознайомившись з
матеріалами справи, доводами
апеляційної скарги в межах оскарження
рішення щодо визнання права власності
на квартиру (рішення суду щодо поділу
земельної ділянки не оскаржується),
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення.

Постановляючи рішення, суд
виходив з того, що спірна квартира
придбана сторонами під час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
частки подружжя у набутому майні є
рівними.

З таким висновком суду слід
погодитись, оскільки він відповідає
вимогам закону та грунтується на
матеріалах справи.

Відповідно до ст.ст. 22. 23. 24 КпШС
України, майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку. Майном,
нажитим за час шлюбу, подружжя
розпоряджається за спільною згодою.
При укладенні угод одним з подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення угод
по відчуженню спільного майна
подружжя, що потребують обов'язкового
нотаріального засвідчення, згода
другого з подружжя повинна бути
висловлена у письмовій формі. Майно,
яке належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них. Роздільним
майном кожного з подружжя є також речі
індивідуальною користування (одяг,
взуття тощо), хоча б вони і були
придбані під час шлюбу за рахунок
спільних коштів подружжя, за винятком
коштовностей та предметів розкоші.
Кожний з подружжя самостійно володіє,
користується і розпоряджається
належним йому роздільним майном.

Судом встановлено, що 02.11.1991 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який
зареєстровано відділом реєстрації
актів цивільного стану
Тернопільського міського управління
юстиції.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 13.02.2012 року
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу
від 11.06.1999 року, посвідченого приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу, зареєстрованого
в реєстрі за №2701, ОСОБА_1 купила
квартиру АДРЕСА_1, загальна площа 48.4
кв.м., право власності на яку
зареєстровано за нею.

Встановлено, що спірна квартира
придбана під час перебування сторін у
зареєстрованому шлюбі.

Отже, колегія вважає, що суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю, частки
сторін у цьому майні є рівними.

Колегія суддів не приймає до
уваги доводи в апеляційній скарзі про
те, що частка ОСОБА_1 є більшою за частку
ОСОБА_2 з огляду на наступне.

Згідно ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто. Якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і кошти,
що належали одному з подружжя, то
частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною власністю.

Згідно ст. 60 ЦК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається із матеріалів
справи у ній відсутні докази про те, що
ОСОБА_1 отримала від батьків в дар 4000
грн. і що саме ці кошти витрачені на
придбання у 1999 році квартири.

Суд не приймає до уваги
твердження ОСОБА_1 про те, що на
утримання та експлуатацію квартири нею
витрачено 29135,02 грн. її особистих коштів
- отримані у кредит від банківських
установ, і це є підставою для
збільшення її частки, оскільки
зазначені обставини не узгоджуються із
положенням ст. ст. 57, 65, 70 СК України.

Рішення суду є законним,
обгрунтованим, підстав для його
скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 18 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області М.В.
Ходоровський