АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/5676/13ц
Головуючий в 1 інстанції- Ан
Провадження №22-ц/774/546/К/14
Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.

при секретарі: Булах К.А.

за участю: позивача ОСОБА_1,
представників відповідача Іванова
Руслана Олександровича, Сєдих Гліба
Васильовича

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 10 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за період
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»
(надалі - ПАТ «Укртелеком») та просив
суд поновити його на посаді юриста 1-ї
категорії відділу правового
забезпечення Дніпропетровської філії
ПАТ «Укртелеком» з місцем роботи у
м.Кривому Розі; стягнути з відповідача
на його користь середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 26 червня 2013
року у сумі 3000 грн. та моральну шкоду у
сумі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
посилається на те, що з 06.08.1998 року він
працював на посаді юрисконсульта 1-ої
категорії відділу правового
забезпечення Дніпропетровської філії
ПАТ «Укртелеком».

Наказом №759/ВК від 26.06.2013 року його було
звільнено на підставі п.4ст.40 КЗпП
України за прогул (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин. Позивач вважав
звільнення незаконним і
необгрунтованим, у зв'язку з чим
звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Саксаганського
районного суду м.Кривого Рогу від 10
грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Зокрема, позивач посилається на
те, що згідно журналу виходу на роботу
27.05.2013 року він прибув на роботу о 8 год.
30 хв., з 9.00 год. до 12.00 год. знаходився у
Дзержинському РВ МВС М. Кривого Рогу, що
підтверджується повісткою про виклик
його в якості свідка по кримінальній
справі, якій судом не було дано
належної правової оцінки. Після 13.15 год.
до 17.30 год. ОСОБА_1 знаходився на своєму
робочому місці.

Крім того, позивач службових
записок 28.05.2013 року та 17.06.2013 року не
одержував і не був з ними ознайомлений.

Також ОСОБА_1 посилається на те, що
06.06.2013 року він знаходився на роботі з
8.30 год. до 17.30 год. і надав до суду план
роботи на цей день та план виконаних
робіт за цей день, які суд першої
інстанції не взяв до уваги.

Судом, на думку позивача, залишено поза
увагою, що 18.06.2013 року він знаходився на
роботі з 8.30 год. до 11.45 год. О 12.00 год. він
звернувся до оглядового
стоматологічного кабінету, що
підтверджується медичною довідкою.
Попередити керівника Сєдих Г.В. позивач
по телефону не зміг у зв'язку з його
відсутністю на роботі. У цей день
позивач залишив своє робоче місце о 17.35
год, зробивши запис у журналі виходу на
роботу.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що з
посадовою інструкцією від 06.11.2012 року
він ознайомився 30.11.2012 року, однак, не
підписав її у зв'язку з тим, що вона, на
його думку, не відповідала діючому
законо давству України.

Також звертає увагу суду апеляційної
інстанції на те, що профспілковою
організацією не було надано дозволу на
звільнення позивача.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач з 06.08.1998
року працював у ПАТ «Укртелеком» на
посаді юрисконсульта першої категорії
відділу правового забезпечення.

Наказом №759/ВК від 26.06.2013р. позивача
ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.4
ст.40 КЗпП України за прогули без
поважних причин 17.05.2013 року, 06.06.2013 року
та 18.06.2013 року.

Звертаючись до суду з позовом,
ОСОБА_1 посилався на незаконність та
безпідставність його звільнення.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем при звільненні
позивача не було допущено порушень
законодавства про працю.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники
зобов*язані працювати чесно і сумлінно,
своєчасно і точно виконувати
розпорядження власника або
уповноваженого ним органу,
додержуватись трудової і
технологічної дисципліни, вимог
нормативних актів про охорону праці,
дбайливо ставитися до майна власника, з
яким укладено трудовий договір.

У пункті 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» судам
роз*яснено, що при розгляді позовів про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні
виходити з того, що передбаченим цією
нормою закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин (наприклад, у звязку з
поміщенням до медвитверезника,
самовільне використання без
погодження з власником або
уповноваженим ним органом днів
відгулів, чергової відпустки,
залишення роботи до закінчення строку
трудового договору чи строку, який
працівник зобовязаний пропрацювати за
призначенням після закінчення вищого
чи середнього спеціального учбового
закладу).

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України
власник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності у випадку прогулу ( в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Підставою для звільнення за прогул
причин є відсутність працівника
протягом трьох і більше годин на
робочому місці без поважних причин.

Законодавством не зазначено перелік
обставин, за наявності яких прогул
вважається вчиненим з поважних причин,
тому, вирішуючи питання про поважність
причин відсутності працівника на
роботі, звільненого за п.4 ст. 40 КЗпП
України, суд повинен виходити з
конкретних обставин і врахувати
будь-які докази із числа передбачених
ст. 57 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків,письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК
України письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяг із них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Як вбачається з матеріалів
справи, згідно акту від 27.05.2013 року
позивач - юрисконсульт 1-ої категорії
відділу правового забезпечення ОСОБА_1
був відсутній на роботі в період 09 год.
00 хв. по 16 год. 15 хв. Начальник ВПЗ філії
не був повідомлений про залишення
позивачем свого робочого місця та
необхідність відвідування певної
установи, надати будь-які пояснення з
цього приводу ОСОБА_1 відмовився (а.с.22).

Відповідно до службової записки
начальника ВПЗ Дніпропетровської
філії ПАТ «Укртелеком» Сєдих Г.В. від
28.05.2013 року про відсутність позивача на
робочому місці, 27.05.2013 року повідомлено
заступника директора
Дніпропетровської філії ПАТ
«Укртелеком» з питань праці та
персоналу Лунегова Є.С. (а.с.23-24).

Згідно виписки з журналу №2
обліку виходу на роботу та внутрішніх
відряджень групи правового
забезпечення, 27.05.2013 року позивач
ОСОБА_1 зробив відмітку про відрядження
до Жовтневого РВ та Тернівського РВ з
08.30 год. до 17.30 год.

Згідно відповіді начальника
Жовтневого відділу ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 04.06.2013
року №30/5247 встановлено, що згідно
журналу обліку доставлених,
відвідувачів та запрошених до
районного відділу 27.05.2013 року ОСОБА_1
адміністративну будівлю Жовтневого РВ
МКУ не відвідував, запис про його
перебування відсутній (а.с.27).

Згідно відповіді начальника
штабу Тернівського РВ МКУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
від 06.06.2013 року №7327 вбачається, що
відповідно до записів журналу обліку
доставлених, відвідувачів та
запрошених Тернівського РВ МКУ гр.
ОСОБА_1 знаходився у слідчого СВ
Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області Ханко А.О. з
9.52 год. до 10.24 год. 22.04.2013 року, 27.05.2013 року
приміщення Тернівського РВ не
відвідував, запис про його перебування
в журналі відвідувачів відсутній.

На підставі відповіді Жовтневого
РВ КМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 25.06.2013
року №30/2/8430встановлено, що 27.05.2013 року
ОСОБА_1 не відвідував адміністративну
будівлю Жовтневого РВ КМУГУМВС України
в Дніпропетровській області та не
залучався до жодного кримінального
провадження в якості свідка або
представника потерпілого (а.с.29).

У зв'язку з чим, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, даючи
оцінку доводам позивача та наявним у
матеріалах справи доказам, дійшов
правильного висновку про неповажність
причин відсутності ОСОБА_1 на робочому
місці 27.05.2013 року понад три години.

Посилання позивача, як на доказ
поважності причин відсутності на
роботі 27.05.2013 року, на повістку про
виклик на 27.05.2013 року о 9-00 год. до
Дзержинського районного відділу ГУ МВС
України Дніпропетровській області з
відміткою про допит по кримінальному
провадженню № 0000161 в якості
свідка та перебування в Дзержинському
РВ з 09.00 години до 12 години 27.05.2013 року не
можуть бути підставою для задоволення
позову, оскільки спростовуються
матеріалами справи та наявними у ній
доказами.

Зокрема, згідно відповіді начальника
Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області від 20.08.2013
року №7957 та т.в.о. начальника слідчого
відділу Дзержинського РВ КМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області
Багацької І.М. від 17.09.2013 року №22/1-8715
встановлено, що відповідно до журналу
обліку доставлених, відвідувачів та
запрошених до районного відділу 27.05.2013
року ОСОБА_1 в Дзержинському РВ КМУ не
перебував, слідчий відділ не
відвідував та у проведенні
процесуальних дій участі не брав
(а.с.30,31).

27.05.2013 року позивачу було запропоновано
дати пояснення з приводу його
відсутності на робочому місці у цей
день та звіту виконаної роботи. Від
дачі пояснень ОСОБА_1 відмовився, про що
було складено відповідний акт.

Згідно акту від 06.06.2013 року позивач
ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці
в період з 10.20 год. до 16.00 год. Начальник
ВПЗ філії не був повідомлений про
залишення позивачем робочого місця. На
вимогу начальника відділу ПЗ та
начальника ЦТП №2 надати будь-які
пояснення з цього приводу ОСОБА_1
відмовився, про що було складено
доповідну записку та доведено до
відома начальника ВПЗ ДФ ПАТ
«Укртелеком» Сєдих Г.В. та в подальшому
- заступника директора ДФ ПАТ
«Укртелеком» Лунегова Є.С.

Відповідно до відмітки у журналі № 3
обліку виходу на роботу та внутрішніх
відряджень 06.06.2013 року ОСОБА_1 перебував
у Саксаганському районному суді
м.Кривого Рогу, Жовтневому РВ КМУ ГУМВС
України у Дніпропетровській області та
Тернівському ВДВС.

Однак, як вбачається з відповіді
т.в.о. начальника Жовтневого відділу
ГУМВС України в Дніпропетровській
області від 25.06.2013 року №30/5942,
відповідно до журналу обліку
доставлених, відвідувачів та
запрошених до районного відділу 06.06.2013
року ОСОБА_1 адміністративну будівлю
Жовтневого РВ КМУ не відвідував, запис
про його перебування відсутній (а.с.28).

Згідно відповіді в.о. начальника
Тернівського відділу ДВС
Криворізького МУЮ від 25.07.2013 року №21370,
06.06.2013р. ОСОБА_1 у відділі ДВС не
знаходився, державним виконавцем не
викликався, при проведенні виконавчих
дій в цей день не залучався (а.с.32).

Крім того, позивачем не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
відвідування ним 06.06.2013 року
Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу.

06.06.2013 року позивачу було запропоновано
дати пояснення з приводу його
відсутності на робочому місці у цей
день. Від дачі пояснень ОСОБА_1
відмовився, про що було складено
відповідний акт.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів поважності причин
його відсутності на робочому місці
06.06.2013 року з 10.20 год. до 16.00 год.

Згідно акту від 18.06.2013 року ОСОБА_1 був
відсутній на роботі з 11 год. 30 хв. по 15
год. 20хв. (а.с.41). Начальник ВПЗ філії не
був повідомлений про залишення
позивачем робочого місця. На вимогу
начальника відділу ПЗ та начальника
ЦТП №2 надати будь-які пояснення з
цього приводу ОСОБА_1 відмовився, про що
було складено доповідну записку та
доведено до відома начальника ВПЗ ДФ
ПАТ «Укртелеком» Сєдих Г.В. та в
подальшому - заступника директора ДФ
ПАТ «Укртелеком» Лунегова Є.С.

Відповідно до відмітки у журналі № 3
обліку виходу на роботу та внутрішніх
відряджень 18.06.2013 року ОСОБА_1 з 07.40 год.
до 17.30 год. перебував у прокуратурі
Дзержинського району м.Кривого Рогу.

Однак, згідно відповіді прокурора
Дзержинського району № 52-2541
встановлено, що 18.06.2013 року звернення
від ПАТ «Укртелеком» до прокуратури
Дзержинського району не надходили та
не реєструвалися.

Згідно медичної довідки, виданої
лікарем-стоматологом ОСОБА_8, 18.06.2013
року позивач знаходився на лікуванні у
стоматолога.

Згідно п.п. 1.1 та 1.2 Інструкції про
порядок видачі документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затвердженої наказом МОЗ від 13.11.2001 р. №
455, тимчасова непрацездатність
працівників засвідчується листком
непрацездатності. Видача інших
документів про тимчасову
непрацездатність забороняється.

Відповідно до п. 2.19 вказаної
інструкції, особам, які самостійно
звернулись по консультативну допомогу,
видається довідка довільної форми за
підписом лікуючого лікаря, засвідченим
печаткою лікувально-профілактичного
закладу, з обов'язковим зазначенням
часу проведеної консультації.

Як вбачається з довідки, наданої
позивачем, у ній не зазначено часу
проведеної лікарем - стоматологом
консультації.

У наданій позивачем у засіданні
колегії суддів довідці про
відвідування ним лікаря-стоматолога
ОСОБА_8 внесено час його перебування у
лікарні з 12.15 год. до 15.00 год., однак, ці
уточнення ніким не застережені у
встановленому законом порядку. Крім
того, у попередньо наданій суду ОСОБА_1
копії цієї медичної довідки, період
часу, який позивач перебував на
консультації у лікаря-стоматолога
ОСОБА_8, не зазначено.

У зв'язку з чим, вказані довідки не
можуть бути визнані належним та
допустимим доказом поважності причин
відсутності позивача ОСОБА_1 на
робочому місці 18.06.2013 року.

18.06.2013 року позивачу було запропоновано
дати пояснення з приводу його
відсутності на робочому місці у цей
день та звіту виконаної роботи. Від
дачі пояснень ОСОБА_1 відмовився, про що
було складено відповідний акт.

Тому висновок суду щодо відсутності
позивача 18.06.2013 року на робочому місці
без поважних причин понад три години є
правильним.

Посилання позивача на його записи про
план роботи на 06.06.2013 року та звіт про
виконані ним роботи не можуть бути
підставою для задоволення позову,
оскільки така форма ведення обліку
робочого часу чинним законодавством не
передбачена.

Натомість, згідно п.1.2 посадової
інструкції ОСОБА_1 юрисконсульт 1
категорії ВПЗ безпосередньо
підпорядковується начальнику ВПЗ ДФ
ПАТ «Укртелеком», а у разі його
відсутності - заступнику начальника
ВПЗ, або особі,яка виконує обов'язки
начальника відділу згідно наказу.
Розділом 8 інструкції передбачено, що
режим роботи юрисконсульта
визначається відповідно до Правил
внутрішнього трудового розпорядку, що
встановлений у Товаристві. У зв'язку з
виробничою необхідністю його може бути
направлено у службове відрядження.

Однак, позивачем не надано належних та
допустимих доказів у розумінні ст.57 ЦПК
України про направлення його у
службове відрядження 27.05.2013 року, 06.06.2013
року та 18.06.2013 року.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що
ОСОБА_1 з посадовою інструкцією від
06.11.2012 року ознайомився 30.11.2012 року,
однак, не підписав її у зв'язку з тим, що
вона, на його думку, не відповідала
діючому законо давству України, не
можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки звільнення з роботи за
порушення трудової дисципліни,
допущені позивачем, передбачено
нормами КЗпП України.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що профспілковою організацією не було
надано дозволу на звільнення позивача,
не беруться до уваги колегією суддів,
оскільки згідно довідки ПАТ
«Укртелеком» позивач ОСОБА_1 з серпня
1998 року по грудень 2011 року був членом
первинної профспілкової організації
УДФ ПАТ «Укртелеком» та сплачував
членські внески. У грудні 2011 року
позивач був звільнений з підприємства,
протягом шести місяців до первинної
Профспілкової організації за
обліковою карткою не звертався,
членські внески не сплачував, тому
членство у профспілці йому припинено
без прийняття рішення. З моменту
поновлення ОСОБА_1 на посаді
юрисконсульта 1 категорії ВПЗ ДФ ПАТ
«Укртелеком» у листопаді 2012 року, з
особистою письмовою заявою про прийом
його до членів профспілки він не
звертався, членські внески із
заробітної плати не сплачував.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
установивши дійсні обставини справи,
суд першої інстанції дав належну
оцінку зібраним доказам, правильно
застосував норми матеріального права,
не допустив порушень норм
процесуального права, які призвели б
до неправильного вирішення спору, та
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що підприємство відповідача при
звільненні позивача не допустило
порушень порядку, встановленого
нормами КЗпП України, при звільненні.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу позивача
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції на підставі ст.308 ЦПК
України - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314,316 ЦПК
України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Саксаганського районного
суду м.Кривого Рогу від 10 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді:/підписи/