Єдиний унікальний номер 0526/2253/12
Номер провадження 22-ц/775/1417/2014
Головуючий у 1 інстанції: Перевєрзєв
М.М. Єдиний унікальний номер
Доповідач: Тимченко О.О.
Номер провадження 22-ц/775/1417/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді:
Жданової В.С.,

суддів:
Принцевської В.П., Тимченко О.О.,

при секретарі:
Баранчикові Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 25 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя і його
поділ в натурі та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - Публічний акціонерне
товариство «Дельта-банк», про визнання
квартири його особистою приватною
власністю, поділ спільного майна в
натурі, розподіл боргових зобов'язань
подружжя, відшкодування судових
витрат, -

В С Т А
Н О В И В :

Рішенням Кіровського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 25
листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічний позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ПАТ «Дельта-банк»,
задовольнити частково: визнано
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, наступне майно:
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1;
автомобіль марки «ЗАЗ-Daewoo» Lanos TF699P, рік
випуску 2007, державний номер НОМЕР_1;
телевізор «Daewoo KR 2131 F», 2005 року, вартістю
1089 грн., пральну машинку марки «Samsung S621»,
2005 року, вартістю 1299 грн. і DVD-плеєр Elenberg
DVD-2430, 2004 року, вартістю 839,76 грн.
Виділено ОСОБА_2 зі спільної сумісної
власності в натурі наступне майно:
пральну машинку марки «Samsung S621», 2005
року, вартістю 1299 грн. і DVD-плеєр Elenberg
DVD-2430, 2004 року, вартістю 839,76 грн.
Виділено ОСОБА_1 зі спільної сумісної
власності в натурі: телевізор «Daewoo KR 2131
F", 2005 року, вартістю 1089 грн. Визнано за
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право приватної
власності на ідеальну долю - одну другу
частку у праві спільної сумісної
власності на неподільну річ:
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1

Квартиру АДРЕСА_1 залишити у спільній
частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право
приватної власності на ідеальну долю -
одну другу частку у праві спільної
сумісної власності на автомобіль марки
«ЗАЗ-Daewoo» Lanos TF699P, рік випуску 2007,
державний номер НОМЕР_1.

Автомобіль марки «ЗАЗ-Daewoo» Lanos TF699P, рік
випуску 2007, державний номер НОМЕР_1
залишити у спільній частковій
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл між ними у рівних
частках боргових зобов'язань сім'ї,
визнавши за нею заборгованість за
кредитом на придбання автомобіля, по
процентам за користування кредитними
коштами, за житлово - комунальними
платежами по квартирі відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 641 грн. 65 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову
допомогу відмовлено.

З зазначеним рішенням не погодився
ОСОБА_1, приніс апеляційну скаргу в якій
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про задоволення його
позовних вимог та відмову у задоволені
позовних вимогам ОСОБА_2, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідальність висновків суду
обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначив, що при ухваленні
рішення суд першої інстанції не надав
належної правової оцінки пояснення
свідків . Поза увагою суду залишилось
з'ясування питання про появи грошових
коштів за які у подальшому була
придбана спірна квартира. Висновки
суду є немотивованими.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник в
судовому засіданні проти доводів
апеляційної скарги заперечували,
просили її відхилити.

Відповідач ОСОБА_1 повторне в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення судової
повістки (а.с.124 т.2).

Представник третьої особи ПАТ «Дельта
банк» в судове засідання не з'явився
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, про що
свідчить розписка (а.с. 116 т.2).

Відповідно до ст.305 ЦПК України
апеляційний суд відкладає розгляд
справи в разі неявки у судове засідання
особи, яка бере участь у справі, щодо
якої немає відомостей про вручення їй
судової повістки, або за її
клопотанням, коли повідомлені нею
причини неявки буде визнано судом
поважними. Неявка сторін або інших
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 169 ЦПК
України суд відкладає розгляд справи в
межах строків, встановлених статтею 157
цього Кодексу, у разі першої неявки в
судове засідання сторони або будь-кого
з інших осіб, які беруть участь у
справі, оповіщених у встановленому
порядку про час і місце судового
розгляду, якщо вони повідомили про
причини неявки, які судом визнано
поважними.

Враховуючи зазначені приписи
процесуального закону, повторну неявку
відповідача у судове засідання
апеляційного суду, апеляційний суд
причини неявки позивача ОСОБА_1 у
судове засідання визнав неповажними та
відмовив у задоволенні його клопотання
про повторне відкладення розгляду
справи.

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутність
відповідача та представника третьої
особи, оскільки відповідно до вимог
ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або
інших осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку
та її представника, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав .

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається із матеріалів справи, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.В. перебували у
зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2004
року по 07 лютого 2011 року. Під час шлюбу
ОСОБА_2 народила дитину ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Кіровського
районного суду м. Макіївки від 03
вересня 2012 року запис про ОСОБА_1, як
батька дитини ОСОБА_3 виключено з
актового запису №819 від 24 серпня 2004
року в Книзі реєстрації народжень
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану Київського районного
управління юстиції м. Донецька.

05 вересня 2007 року акціонерний
комерційний інноваційний банк
«УкрСиббанк» (кредитодавець) та
громадянин ОСОБА_1 (позичальник) уклали
договір про надання споживчого кредиту
та заставу транспортного засобу №
0, за умовами якого Банк надав
остяньому кредит в сумі 7 592,00 доларів
США з їх цільовим призначенням - на
придбання автомобіля, під 11,50% річних,
на строк до 05 вересня 2014 року.

Згідно договору поруки № 138915 від 05
вересня 2007 року у забезпечення
виконання усіх грошових зобов'язань
позичальника ОСОБА_1 за кредитним
договором надана порука ОСОБА_2, а також
ОСОБА_3 передає у заставу, а Банк
приймає наступне рухоме майно -
транспортний засіб марки «ЗАЗ- Daewoo»,
модель LANOS TF699Р, рік випуску 2007,
державний номер НОМЕР_1. Вартість
предмету застави за домовленістю
сторін складає 42 600,00
грн.

Транспортний засіб зареєстровано у
Донецькому РЕВ ДАЇ при ГУМВС України в
Донецькій області за ОСОБА_1

За нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 21 грудня 2007 року
ОСОБА_1, придбав у власність
двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1

Право власності на дане нерухоме
майно 24 березня 2008 року зареєстровано
за ОСОБА_1 у КП «Бюро технічної
інвентаризації м. Макіївка», номер
запису: 39757 в книзі: 198.

Факт набуття відповідачем квартири та
автомобіля на підставі зазначених
договорів купівлі-продажу у власність
визнається сторонами та ніким не
оспорюється, тому доказуванню не
підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2 та зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з
того, що за час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1
спільно нажите наступне майно:
квартира АДРЕСА_1, автомобіль «ЗАЗ-
Daewoo», модель LANOS TF699Р, державний номер
НОМЕР_1, телевізор «Daewoo KR 2131 F» вартістю
1089,00 грн., пральна машинку марки «Samsung
S621» вартістю 1299,00 грн., DVD-плеєр Elenberg
DVD-2430 вартістю 839,76 грн., яке може бути
предметом поділу на засадах рівності
часток, підстав для відступлення від
таких засад сторонами не доведено та
судом не встановлено.

Такі висновки суду першої інстанції є
вірним та ґрунтується на вимогах
діючого на час виникнення спірних між
сторонами правовідносин
законодавстві.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо. Майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Вимогами ст.60 ЦК України передбачено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не
домовилися між собою про порядок
поділу спільного майна, суд вірно
розділив майно подружжя, з урахування
інтересів та побажань сторін,
призначення та характеристик майна,
доводи апеляційної скарги в цій
частині є необґрунтованими.

Також необґрунтованими є доводи
апеляційної скарги і щодо невірної
оцінки доказів та пояснені свідків.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду
відповідає вимогам ст.215 ЦПК України.

Суд дав оцінку поясненням
свідків, допитаних в судовому
засіданні і доказів того, що такі
пояснення судом були викладені у
невідповідності з їх змістом,
зафіксованим на технічному засобі,
відповідачем не надано. Зауважень на
журнал судового засідання не
принесено.

Згідно з ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Виходячи з вказаної норми закону,
до компетенції суду апеляційної
інстанції не входять повноваження щодо
переоцінки доказів, досліджених судом
першої інстанції з додержанням
встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача
про неправильну оцінку досліджених
судом першої інстанції доказів є
необґрунтованими. Нових доказів, які б
давали підстави для задоволенні
позовних вимог, у дослідженні яких
судом першої інстанції було
неправомірно відмовлено або їх
неподання було зумовлено поважними
причинами, ОСОБА_1. не надано.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції, висновки суду вони не
спростовують.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції ухвалено обґрунтоване
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні. Рішення суду є законним і
обґрунтованим, тому відповідно до
вимог ст.308 ЦПК України підлягає
залишенню без змін.

Суд першої інстанції правильно
визначився з нормами матеріального
права, які регулюють правовідносини,
що виникли між сторонами і
обґрунтовано дійшов висновку про
задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують фактичних обставин
справи, встановлених судом і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК
України та роз'яснень що містяться у п.
18 постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що
законне, обґрунтоване та правильне по
суті й справедливе рішення суду не може
бути скасоване з одних лише формальних
міркувань, а тому апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України,
апеляційний суд ,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Кіровського районного
суду м. Макіївки Донецької області від
25 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: