Номер провадження № 22-ц/785/2621/14
Головуючий у першій інстанції Пендюра
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Таварткіладзе О.М.,
Троїцької Л.Л.

секретаря Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 14 листопада 2013 року, в
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
неповнолітньої ОСОБА_8, неповнолітньої
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
неповнолітнього ОСОБА_12,
неповнолітнього ОСОБА_13,
неповнолітньої ОСОБА_14, ОСОБА_15 про
усунення перешкод в здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном та виселенні, -

встановила:

19.07.2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом, який уточнив в судовому
засіданні, та в остаточній його
редакції просив, на підставі ст. 391 ЦК
України і ст. 169 ЖК України, усунути
перешкоди в користуванні та
розпоряджанні домоволодінням АДРЕСА_1,
яке належить йому на праві власності,
шляхом виселення з цього житла
відповідачів, без надання іншого
житлового приміщення (а.с.88-90).

При цьому посилався на те, що 05.07.1999 року
він уклав договір найму житлового
приміщення з ОСОБА_5 строком на 1 рік,
яка без його відома вселила в будинок
та зареєструвала свого чоловіка і
дітей. Договір найму сторонами більше
не продовжувався. Після спливу строку
договору відповідачі продовжують
користуватися цим будинком і перестали
сплачувати орендну плату. 30.03.2010 року
він через нотаріуса повідомив
відповідачів про звільнення житлового
будинку, але останні відмовляються
його звільнити у добровільному
порядку, чим чинять перешкоди у
користуванні цим майном.

Відповідач ОСОБА_11 та її представник
позовні вимоги не визнали, вважають
власником спірного помешкання ОСОБА_5,
яка оплачує послуги з утримання
будинку, проводить його ремонт. Крім
того відповідач вважає, що позивач
пропустив строк позовної давності за
зверненням до суду, тому правових
підстав для задоволення позову немає.

Рішенням Біляївського районного суду
від 14.11.2013 року позов ОСОБА_4
задоволений у повному обсязі. Усунено
перешкоди в користуванні та
розпорядженні будинком, шляхом
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_14 із
житлового будинку АДРЕСА_1, без надання
іншого приміщення.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати у зв'язку з порушенням судом
норм матеріального і процесуального
права та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позову, вказуючи, що між сторонами
договір найму спірного житлового
приміщення не укладався. Відповідачі
проживають в спірному будинку більше 12
років. Позивачем не надано жодних
доказів в підтвердження того, що
відповідачі перешкоджають йому
користуватися цим житлом. А крім того,
позивач пропустив строк позовної
давності за захистом своїх майнових
прав.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, який доповів зміст
рішення, що оскаржене, доводи
апеляційної скарги, межі, в яких
повинні проводитися перевірка рішення,
встановлюватися обставини і
досліджуватися докази вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, за наступних підстав.

За правилами п.п.1,4ч.1ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
та порушення норм матеріального і
процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
суд першої інстанції виходив з того, що
спірний будинок належить йому на праві
власності згідно договору дарування
від 03.08.1994 року.

У 1999 році між позивачем, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 був укладений на один рік
договір найму спірного житлового
будинку, термін якого сторонами
договору не продовжувався.

ОСОБА_4 30 березня 2010 року через
нотаріальну контору повідомив
відповідачів про розірвання договору
найму та просив звільнити його будинок
і знятися з реєстраційного обліку. Але
останні будинок не звільнили,
користуються ним, чим порушують його
право власності.

При вирішенні спору по суті суд
керувався вимогами ст.ст. 158, 169 ЖК
України та ч.1 ст. 319, 391 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони суперечить нормам
матеріального і процесуального права.

Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду
повинне бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог Глави 6 ЖК України,
правовими підставами для проживання у
житловому будинку, який належить на
праві власності громадянину є
наявність членства у сім'ї власника
будинку; користування житлом за
договором найму житлового приміщення.

Згідно ч.1ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом вказані норми права були
порушені.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.08.1994 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_4
житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно виписки з погосподарської книги
Нерубайської сільської ради, в
спірному житловому будинку
зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_17. Інші відповідачі, у тому числі
неповнолітні діти, у цьому помешканні
не зареєстровані. Відомостей про те, що
вказані особи були зареєстровані на
підставі договору найма, виписка з
погосподарської книги не містить.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 23 грудня 2010 року
встановлено, що ОСОБА_4 є рідним батьком
ОСОБА_5.

З наведеного випливає, що ОСОБА_5 разом
з іншими зареєстрованими мешканцями
будинку проживають в ньому з дозволу її
батька - позивача у справі.

Звертаючись до суду з позовом позивач
не надав жодних доказів, які б
підтвердили його доводи про те, що
відповідачі поселилися і проживають в
будинку на підставі договору найма,
який зі слів позивача був укладений в
1999 році строком на один рік. Не надав
позивач і доказів того, що відповідачі
перешкоджають йому користуватися цим
будинком. Натомість, як пояснив суду
позивач, у нього є постійне місце
проживання.

Приймаючи до уваги, що вказані вище
особи зареєстровані у встановленому
законом порядку, не визнані такими, що
втратили право користування ним,
колегія приходить до висновку, що вони
мають право користуватися спірним
будинком.

При цьому, колегія враховує і те, що
іншого житла у них немає.

Колегія вважає, що при вирішенні спору
по суті, суд першої інстанції не
врахував цих обставин, що мають суттєве
значення для справи і безпідставно
прийшов до висновку, що відповідачі
перешкоджають ОСОБА_4 користуватися
спірним будинком і підлягають
виселенню в примусовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

На підставі викладеного, рішення суду
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення - про відмову позивачу в
задоволенні позову, оскільки заявлені
вимоги не доведені в установленому
законом порядку, а з інших правових
підстав він до суду не звертався.

Керуючись ст.304, п.2ч.1ст.307, п.1,4ч.1ст.309 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила;

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 14 листопада 2013
року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, неповнолітньої ОСОБА_8,
неповнолітньої ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
неповнолітнього ОСОБА_12,
неповнолітнього ОСОБА_13,
неповнолітньої ОСОБА_14, ОСОБА_15 про
усунення перешкод в здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном та виселенні.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, на протязі двадцяти днів, з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області:
В.П.Фальчук

Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе