Єдиний унікальний номер 229/3730/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1352/2014
Головуючий 1 інстанції Панова Т.Л.
Єдиний унікальний номер 229/3730/13ц
Доповідач Курило В.П.
Номер провадження 22ц-775/1352/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Космачевської Т.В., Азевича В.Б.,

при секретарі Руденко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом Обласного
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
теплопостачання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дружківського міського суду
Донецької області від 20 грудня 2013
року,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Дружківського міського суду
Донецької області від 20 грудня 2013 року
позовні вимоги Обласного комунального
підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача
заборгованість за послуги з
теплопостачання станом на 01 лютого 2013
року в сумі 18 125 грн. 06 коп. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь позивача судовий
збір в сумі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаються на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції. Зокрема вказує, що ініціюючи
відмову від послуг централізованого
теплопостачання, відповідачка
мотивувала таке рішення непостачанням
гарячої води, неналежною якістю таких
послуг, що підтверджується довідкою
Дружківської міської
санітарно-епідеміологічної станції, та
право ОСОБА_1 на відмову від отримання
цих послуг. Між ОСОБА_1 та будь-якою
організацією відсутній типовий
договір на постачання теплової енергії
та гарячої води. Гаряча вода взагалі
відсутня понад 10 років. Відсутність цих
договорів дає їй право взагалі не
отримувати ці послуги, та не зобов'язує
виконавця цих послуг їй їх надавати,
так як житлово-комунальні послуги
мають надаватись виключно за
договорами. Відсутність договору(ів) не
породжує для ОСОБА_1 будь-яких
зобов'язань перед постачальником
теплової енергії та гарячої води.
Фактично відповідачка не отримувала
послуг від позивача. Суд першої
інстанції вийшов за межі предмету
спору описуючи порядок відключення від
мереж центрального опалення, що не є
предметом спору. Суд повинен був
застосувати термін позовної давності
в три роки з грудня 2010р. - з моменту
подачі позовної заяви. Переривання
перебігу позовної давності можливо
лише при вчиненні особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку, та у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач (ст. 264 ЦК
України). Вищевказаних підстав для
переривання перебігу позовної
давності судом не встановлено.
Законодавець надає вичерпний перелік
вищевказаних підстав перебігу
позовної давності і тому розширене
тлумачення є неправомірним. У зв'язку з
чим просить скасувати рішення суду
першої інстанції.

В апеляційному суді представник
відповідача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2
просив апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати.

Представник комунального підприємства
в засідання апеляційного суду не
прибув, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
відповідно до статті 305 ЦПК України
неявка в засідання апеляційного суду
сторін, належним чином повідомлених
про час та місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи
апеляційним судом. Тому апеляційний
суд розглядає справу у відсутність
представника позивача.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що воно
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального
законів.

Судом першої інстанції
встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1. Будинок
підключений до мереж ЦО і ГВП.
Підприємством, яке надає послуги з
теплопостачання до багатоквартирних
житлових будинків у м. Дружківка, в тому
числі і до будинку, в якому знаходиться
квартира відповідача, є Обласне
комунальне підприємство
"Донецьктеплокомуненерго", що
визнається сторонами у справі.

Звертаючись в суд з позовом про
стягнення заборгованості з
теплопостачання до квартири
відповідача, комунальне підприємство
посилалось на те, що відповідач не в
повному обсязі виконує свої
зобов'язання споживача комунальних
послуг, тому має заборгованість в
загальній сумі 18125.06 грн.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, відповідач посилалась
на те, що не користується комунальними
послугами, що надаються позивачем,
через те, що 12 жовтня 2009 року її
квартиру відключено від
внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП
шляхом приєднань радіаторів 8шт,
залишено ізольованих стояків
діаметром 15,20мм 8 шт, заварюванням
уводів ГВП у квартиру діаметром 15 мм
2шт. На підтвердження своїм доводам
вона надала акт про відключення її
квартири від внутрішньобудинкових
мереж ЦО і ГВП від 12 жовтня 2009 року (а.с.
28). Вказаний акт складений
представником власника будинку ТОВ "ЕП
Квадро", представником монтажної
організації ПП ОСОБА_3, представником
виконавця послуг з ЦО і ГВП ТОВ "ПЖРП".

Із змісту вказаного акту вбачається,
що він затверджений рішенням
міжвідомчої комісії з розгляду питань
відключення від мереж ЦО і ГВП лише
через 4 роки, а саме 11.04.2013року, і навіть
не підписаний власником квартири
ОСОБА_1, що на думку суду свідчить про
порушення порядку затвердження таких
Актів.

Представник комунального підприємства
в суді першої інстанції стверджував,
що на час розгляду справи в суді
затверджений 11 квітня 2013року Акт про
відключення квартири відповідача від
ЦО до них так і не надходив і таке
ствердження не спростовано
відповідачем. Відповідач посилався, що
Акт про відключення підписаний
контролером позивача ОСОБА_5, що на його
думку підтверджує факт обізнаності
позивача про відключення квартири. Але
суд вважає, що така обставина не може
бути підставою для припинення
нарахувань за послуги, які комунальним
підприємством надаються, оскільки
сторони переглядають умови договору
про надання послуг після затвердження
акту і надання його до підприємства
теплопостачання.

Відповідач плату за послуги з
теплопостачання не вносить, що
визнається представником відповідача
і підтверджується особовим рахунком
НОМЕР_1 на ім'я відповідача, унаслідок
чого станом на 01 лютого 2013 року виникла
заборгованість в сумі 18 125,06 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не надано доказів
отримання дозволу міжвідомчої комісії
по відключенню окремих приміщень
житлових будинків від мереж ЦО на
відключення квартири відповідача від
мереж ЦО і ГВП. Не надано доказів
узгодження проекту індивідуального
теплопостачання і відокремлення від
мережі центрального опалення з усіма
організаціями, які видали технічні
умови на підключення будинку до
зовнішніх мереж. Відключення квартири
від мережі центрального опалення та
введення індивідуального опалення в
квартирі відповідача проведені без
узгодження з ОКП
«Донецьктеплокомуненерго», що
підтверджується листом узгодження
технічної можливості відключення
об"єкту від ЦО з подальшим устроєм
індивідуального опалювального
приладу, в якому відсутня позначка ВО
"Дружківкатепломережа" про узгодження.
Таким чином, підстав для перегляду умов
договору про надання послуг з
централізованого теплопостачання у
позивача не було. Відключення квартири
відповідача відбувалося без
дотримання передбаченого
законодавством порядку, у той час коли
позивач послуги з теплопостачання не
припинив. Наявність у відповідача
заборгованості підтверджує
невиконання ним обов'язків,
передбачених п. 30 Правил надання послуг
з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення №630, по
своєчасній оплаті наданих послуг.
Заборгованість відповідача за послуги
з теплопостачання за період з грудня 2008
року до 01 лютого 2013 року складає 18 125,06
грн., яка підлягає стягненню в
примусовому порядку.

Дані висновки суду є правильними,
обґрунтованими та такими, що
відповідають діючому законодавству.

Згідно Акту про відключення квартири
відповідача від централізованої
системи теплопостачання така подія
відбулася у жовтні 2009 року. Відповідно
до пунктів 24 і 25 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005, № 630
споживач може відмовитися від
отримання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживача від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

На час складання акту про відключення
квартири відповідача від системи
централізованого теплопостачання діяв
Порядок відключення окремих житлових
будинків від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
при відмові споживачів від
централізованого теплопостачання,
затверджений наказом Міністерства
будівництва; архітектури та
житлово-комунального господарства від
22.11.2005, № 4. Вказаний Порядок не
передбачає можливість відключення
однієї квартири в багатоквартирному
будинку від мереж централізованого
теплопостачання.

Вказаний порядок також передбачає
певну процедуру вирішення питання про
відключення споживача від системи
централізованого теплопостачання,
зокрема, подачу споживачем письмової
заяви про відключення від мереж ЦО і
ГВП до постійно діючої міжвідомчої
комісії, яка створюється за рішенням
органу місцевого самоврядування або
місцевого органу виконавчої влади.
Після цього передбачена процедура
отримання технічних умов для розробки
проекту індивідуального (автономного)
теплопостачання і відокремлення від
мереж ЦО і ГВП.

По закінченні робіт складається акт
про відключення будинку від мереж ЦО і
ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін
подається заявником до Комісії на
затвердження.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції встановив, що відключення
квартири відповідача від системи мереж
ЦО і ГВП відбулося у порушення
приведеного вище Порядку відключення
окремих житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання. Акт про відключення
квартири споживача від системи ЦО на
розгляд постійно діючої міжвідомчої
комісії не передавався аж до квітня 2013
року. Тому у комунального підприємства
дійсно не було підстав для не
нарахування споживачу ОСОБА_1 вартості
наданих комунальних послуг.

Судом також встановлено, що відповідач
є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 23
листопада 2000 року (а.с. 36-37), отримавши
цю квартиру в дар від ОСОБА_6 -
колишнього власника.

Згідно розрахунку заборгованості
відповідача перед позивачем така
заборгованість виникла з грудня 2008
року (а.с. 2-4), тобто у період, коли
власником квартири була саме
відповідач ОСОБА_1

Відповідно до частини 3 статті 118 ЦПК
України позовна заява щодо вимог,
визначених у частині першій статті 96
цього Кодексу (вимога про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послу), може бути
подана тільки в разі відмови у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом.

Судом першої інстанції встановлено, що
у лютому 2013 року позивач звернувся до
суду із заявою про видачу судового
наказу про стягнення з ОСОБА_6 -
колишнього власника квартири суми
боргу, яка станом на 01.02.2013 року
дорівнювала 18125,06 грн. 14 березня 2013року
видано судовий наказ № 2н/229/293/2013, яким
стягнуто зазначену суму. Але ухвалою
суду від 20 травня 2013 року даний наказ
скасовано, оскільки між сторонами
виник спір про право.

Питання про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості з оплати
комунальних послуг з ОСОБА_1 перед
судом першої інстанції не
порушувалось.

Проте, вказаний факт не може бути
підставою для скасування рішення суду
з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволені позовних вимог.
Відповідно до статті 309 ЦПК України
порушення норм процесуального
законодавства може бути підставою для
скасування рішення суду з ухваленням
нового рішення, якщо таке порушення
призвело до неправильного вирішення
справи. Враховуючи, що відсутність
факту звернення позивача до суду з
заявою про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не
призвело до неправильного вирішення
справи, підстав, передбачених статтею
309 ЦПК України для скасування рішення
суду, не має. Цей факт є формальним і не
впливає на правильність висновків суду
першої інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог комунального
підприємства.

В суді першої інстанції відповідач
звернулась з заявою про застосування
строків позовної давності. Суд не
задовольнив вказану заяву і такі дії
суду відповідають закону. Відповідно
до частини 1 статті 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Заборгованість у відповідача виникла з
грудня 2008 року. До суду звернувся
позивач з позовом до ОСОБА_1 2 грудня 2012
року, тобто з пропуском трирічного
строку позовної давності,
передбаченого статтею 257 ЦК України.

Проте, з розрахунку заборгованості, що
міститься на аркушах справи 2-4 видно, що
23 листопада 2010 року на рахунок позивача
надійшла сума у 2900 грн. , а 29 серпня 2011
року - сума у 1000 грн. , які були
зараховані позивачем для погашення
заборгованості з оплати відповідачем
послуг теплопостачання.

Вказані дії відповідача свідчать про
визнання нею свого боргу і тому суд
першої інстанції правильно зробив
висновок про те, що на підставі частини
1 статті 264 ЦК України строк позовної
давності перервався. Доводи
відповідача про те, що не вона погашала
вказані суми не можуть бути прийняті до
уваги через те, що вказані суми
надійшли на особовий рахунок НОМЕР_1 на
ім'я відповідача і були зараховані
позивачем на її користь для погашення
загальної суми заборгованості.

Доводи відповідача про відсутність
письмового договору між нею та
позивачем на надання комунальних
послуг з теплопостачання також не
можуть бути прийняті до уваги як
підстава для відмови у задоволені
позовних вимог про стягнення
заборгованості за надані комунальні
послуги. Сам факт надання таких послуг
дає позивачу право вимагати їх оплату.

Плата за теплову енергію, передбачена
Правилами надання послуг з
центрального опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
Постановою КМУ від 21. 07. 2005року № 630.
Відповідно до п. 18 Правил № 630
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно п. 20 цих Правил плата за надані
послуги вноситься споживачем
відповідно до показань засобів
теплової енергії або затверджених
нормативів споживання на підставі
платіжного документа (розрахункової
книжки, платіжної квитанції тощо).
Згідно п. 21 Правил у разі відсутності у
квартирі та на вводах у
багатоквартирний будинок засобів води
і теплової енергії плата за надані
послуги справляється згідно з
установленими нормами споживання з
розрахунку за 1 кв. м (куб метр)
опалювальної площі (об'єму) квартири та
додатково за перевищення
розрахункової потужності приладів
опалення (радіаторів) згідно з
законодавством. Суд перевірив
розрахунки заборгованості відповідача
з оплати послуг теплопостачання і
правильно визначив суму
заборгованості, стягнувши її з
відповідача на користь позивача в
примусовому порядку.

Всі доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду суду першої
інстанції і правильно визнані судом
безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Розглядаючи справу, суд повно, всебічно
і об"єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін, дав належну
правову оцінку наданим сторонами
доказам, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
правильно вирішив спір.

Рішення суду відповідає вимогам закону
і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 315 ЦПК України,
-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дружківського міського суду
Донецької області від 20 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: