Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1464/14р.
Головуючий у 1 інстанції Новікова Н.В.
Суддя-доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 березня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.

суддів: Воробйової І.А.

Маловічко С.В.

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
заочне рішення Токмацького районного
суду Запорізької області від 10 лютого
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Токмактепломережа»,
Комунальне підприємство
«Токмактеплоенергія», ОСОБА_4, ОСОБА_5
про захист прав споживачів, визнання
презумпції дійсності договору,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2001 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, який в процесі розгляду
справи неодноразово доповнював, до ТОВ
«Токмактепломережа», КП
«Токмактеплоенергія», ОСОБА_4, ОСОБА_5
про захист прав споживачів, визнання
презумпції дійсності договору,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що 21 травня 2001 року між ним та
ВАТ «Токмактепломережа» в особі
директора ОСОБА_4 було укладено договір
про надання послуг з теплопостачання. У
зв'язку з наданням неякісних послуг, в
квартирі позивача взимку температура
становить 14-18 градусів, стіни в кімнаті
були вологі, мали чорні плями.

ВАТ «Токмактепломережа» на
претензійний лист позивача в
п'ятиденний строк не надав відповідь,
не зменшив розмір плати за неякісне
теплопостачання, не визнав факт
неякісної поставки тепла, не
відшкодував йому моральну та
матеріальну шкоду.

Оригінал договору від 21 травня 2001 року
був вилучений слідчим, згідно
постанови від 21 травня 2002 року
незаконно для приєднання до справи №
2260231 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 4 ст.
190, ч. 1, 3 ст. 358 КК України, в якості
знаряддя злочину, в подальшому
оригінал договору було знищено, що
позбавило позивача можливості вільно
розпоряджатися договором .

На підставі викладеного, позивач
просив суд, визнати факт надання
неякісного надання послуг
теплопостачання відповідачем,
стягнути з ТОВ «Токмактепломережа» на
його користь матеріальну шкоду в сумі
350 грн., суму неустойки штрафу по факту
ненадання відповіді на претензію в
розмірі 5000 грн., суму штрафу за неякісну
поставку теплоенергії в розмірі 10000
грн., також просив визнати презумпцію
дійсності і правомірності договору від
21 травня 2001 року «Про теплопостачання»,
зобов'язати відповідачів у належному
вигляді виконувати договірні
зобов'язання та стягнути з
відповідачів солідарно моральну шкоду
в сумі 200000 грн.

Заочним рішенням Токмацького
районного суду Запорізької області від
10 лютого 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлено, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не надав доказів того,
що між ним та відповідачем 21.05.2001 року
дійсно було укладено договір про
надання послуг з теплопостачання.

Висновки суду відповідають матеріалам
справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України передбачено що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

За приписами ст.ст.58,59 ЦПК України
належними визнаються докази, які
містять відомості про факти, що входять
у предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Письмовими доказами відповідно до
вимог ст. 64 ЦПК України є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Письмові докази, як правило, подаються
в оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд має право
вимагати додання оригіналу ( ч.2 ст.64
ЦПК).

Оригінали письмових доказів, як
зазначено у статті 138 ЦПК України, до
набрання судовим рішенням законної
сили повертаються судом за клопотанням
осіб, які їх подали, якщо це можливо без
шкоди для розгляду справи. У справі
залишається засвідчена суддею копія
письмового доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
матеріалами справи не підтверджено
укладання 21.05.2011 року договору про
надання послуг з теплопостачання
квартири АДРЕСА_1 саме з ОСОБА_3

Позивач в обґрунтування правової
підстави виникнення правовідносин між
ним та відповідачем послався на
договір від 21.05.2001 р. про надання послуг
з теплопостачання квартири АДРЕСА_1. В
якості доказу права вимоги за спірним
договором додав виготовлену на
ксероксі копію договора від 21.05.2001 р.,
яка не завірена, чим порушено вимоги ст.
64 ЦПК України.

Разом з тим згідно матеріалів справи
відповідно до довідки ТОВ
«Токмактепломережа» №384 від 06.12.2001 року
договір на поставку теплоенергії між
ТОВ «Токмактепломережа» та ОСОБА_3 не
укладався (а.с.11), особовий рахунок
НОМЕР_1 від 06.12.2001 року на оплату послуг
з теплопостачання квартири АДРЕСА_2
відкрито на ім»я дружини позивача -
ОСОБА_6

Згідно постанови слідчого про
приєднання до справи речових доказів
від 28 травня 2002 року договір між ТОВ
«Токмактепломережа» та ОСОБА_3 від
21.05.2001 року визнано речовим доказом та
приєднано до матеріалів кримінальної
справи (а.с.235). Проте з тексту постанови
не йдеться про те, що це був оригінал
спірного договору.

З тексту постанови від 28.07.2013 року про
закриття кримінального провадження
№0000876 відносно ОСОБА_3.(а.с.206)
вбачається що в матеріалах
кримінального провадження відсутній
оригінал договору між ОСОБА_3 та ТОВ
«Токмактепеломережа» від 21.05.2001 року.

Додержання принципу змагальності у
цивільному процесі та доведення перед
судом обґрунтованості своїх вимог є
конституційною гарантією (ст. 129
Конституції України ).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має
сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, реалізації
особами, які беруть участь у справі,
їхніх прав.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції виконані вимоги ч.4 ст.10 ЦПК
України та забезпечено додержання
принципу рівності сторін та
змагальності.

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які привели до неправильного вирішення
справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Токмацького районного
суду Запорізької області від 10 лютого
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: