Ухвала іменем україни 19 березня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А. суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Мазур
Л.М., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ФІДОБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 20 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 25 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року Публічне акціонерне
товариство «СЕБ Банк» (далі - ПАТ «СЕБ
Банк»), правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«ФІДОБАНК» (далі - ПАТ «ФІДОБАНК»),
звернулося до суду з позовом, в якому з
урахуванням уточнень, просило суд
стягнути з відповідача заборгованість
за договором кредиту № 013-Н-В/01/08 від
28 серпня 2008 року у розмірі 21 146,59
доларів США, що за курсом НБУ станом на
12 квітня 2013 року складає 169 024 грн 69 коп.
та суму пені у розмірі 4 997 грн 56 коп.

На обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 28 серпня 2008 року
між ОСОБА_4 та Акціонерними банком
«Факторіал Банк» (далі - АБ
«Факторіал-Банк»), правонаступником
якого є ПАТ «СЕБ Банк» та позивач - ПАТ
«ФІДОБАНК», укладено договір кредиту №
013-Н-В/01/08, згідно з умовами якого
відповідач отримав кредит у розмірі 23
000 доларів США, що на момент укладення
договору складало 116 150 грн із строком
повернення 25 лютого 2028 року та сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 13 % річних у валюті кредиту.
Відповідно до договору ОСОБА_4
зобов'язувався щомісячно, починаючи з
березня 2008 року, частково погашати
кредит у сумі не менш ніж 96 доларів США,
протягом кожного календарного місяця.
За порушення строків повернення
кредиту, сплати процентів за його
користування або комісійної
винагороди для відповідача
передбачена відповідальність у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від несвоєчасно сплаченої суми за
кожний день прострочення у виконанні
зобов'язання. Позивач свої зобов'язання
виконав та надав відповідачу кошти у
розмірі 23 000 доларів США, відповідач
зазначені кошти отримав, але свої
зобов'язання щодо виплати коштів не
виконує, в результаті чого станом на 12
квітня 2013 року утворилась
заборгованості у розмірі 21146,59 доларів
США, що за курсом НБУ станом на 12 квітня
2013 року складає 169 024 грн 69 коп. та пеня у
розмірі 4 997 грн 56 коп.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 20 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 25 жовтня 2013 року, позовні вимоги ПАТ
«ФІДОБАНК» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«ФІДОБАНК» суму заборгованості за
кредитним договором у розмірі 21 146,59
доларів США, що за курсом НБУ станом на
12 квітня 2013 року складає 169 024 грн 69 коп.
та суму пені у розмірі 4 997 грн 56 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосування норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«ФІДОБАНК», суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і
апеляційний суд, виходив із того, що
позивачем надано суду належні та
допустимі докази на підтвердження
того, що відповідач зобов'язання за
договором кредиту не виконував у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з відповідача.

З таким висновком судів першої та
апеляційної інстанцій погодитися не
можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що відповідно до
статуту ПАТ «ФІДОБАНК» затвердженого
рішенням Загальних зборів акціонерів
від 07 червня 2012 року (Протокол № 60) ПАТ
«ФІДОБАНК» є юридичною особою, яка
створена внаслідок зміни найменування
ПАТ «СЕБ БАНК» та є правонаступником
усіх прав та обов'язків АБ
«Факторіал-Банк».

Відповідно до умов договору кредиту №
013-Н-В/01/08, укладеного 28 лютого 2008 року
між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_4,
позивач надав відповідачу строковий
кредит на термін до 25 лютого 2028 року на
суму 23 000 долари США із сплатою
процентів у розмірі 13 % річних у валюті
кредиту за користування кредитом, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит до 25 лютого 2028 року (а. с. 12)

Як вбачається з матеріалів справи, 02
грудня 2008 року АБ «Факторіал-Банк»
звернувся до відповідача з вимогою про
повернення заборгованості у розмірі
572,74 доларів США протягом семи днів (а. с.
33).

17 лютого 2009 року АБ «Факторіал-Банк»
звернувся до ОСОБА_4 з вимогою, в якій,
посилаючись на те, що термін надання
кредиту закінчився, просив повернути
заборгованість у розмірі 23 111,65 доларів
США та 87 грн 26коп. пені протягом семи
днів (а. с. 32).

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, висновків експертів.

Докази повинні бути належними та
допустимими.

Належними є докази, які місять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, які не
стосуються предмета доказування (ч. ч. 1,
3 ст. 58 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що на
підтвердження наявності у ОСОБА_4
заборгованості за кредитним договором
позивач надав суду першої інстанції
розрахунок заборгованості за
договором № 013-Н-В/01/08 від 28 лютого 2008
року станом на 12 серпня 2010 року ( а. с. 36).

Проте суд, досліджуючи докази в їх
сукупності, не звернув уваги на те, що
наданий позивачем розрахунок не можна
вважати належним та допустимим доказом
у справі, оскільки з нього не можливо
визначити наявність чи відсутність
заборгованості, зокрема не зрозуміло,
за який період нараховано
заборгованість, коли відповідач
здійснював погашення заборгованості
та в якому розмірі, суд позбавлений
можливості перевірити, чи відповідає
заявлений позивачем розмір
заборгованості дійсності, зважаючи на
те, що відповідачем надано суду
платіжні доручення на підтвердження
погашення кредитної заборгованості,
суму якої він оспорює.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст.
57-60, 214 ЦПК України, судами попередніх
інстанцій у повній мірі не з'ясовані
обставини справи, зокрема наданий
позивачем розрахунок заборгованості
за кредитним договором не можна
вважати належним та допустимим доказом
у справі, а тому допущені судами при
вирішенні спору порушення вказаних
норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції та апеляційного суду не
можуть вважатись законними та
обґрунтованими, підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 20 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 25 жовтня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А.
Нагорняк Г.В. Юровська