Справа № 333/5170/14-ц
Провадження № 2/333/2197/14
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

27 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В
И В:

До Комунарського районного суду м.
Запоріжжя надійшла позовна заява
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Зазначену справу передано у
провадження судді Дмитрієвої М.М.

Відповідно до положень ст.ст. 55,124
Конституції України та ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаний або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

За змістом зазначеної статті, суд не
має право обирати спосіб захисту на
власний розсуд, оскільки це порушує
принцип диспозитивності та
змагальності цивільного процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

Вивчивши матеріали справи, суддя
дійшов висновку, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
передбачених ст. 119 ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом.

В своїй позовній заяві позивач просить
визначити місце проживання її дитини
разом з нею.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.
Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи. Натомість,
позивачем не зазначено доказів щодо
створення дитині належних умов для
його виховання та розвитку, а саме,
відсутність посилання на акт
обстеження житлових умов; відсутність
характеристики на позивача; не
зазначено відомості про наявність
житла у власності позивача, відомості
про місце роботи позивача та його
доходи (натомість позивач зазначає, що
не працює, додаткових джерел прибутку
не має, не вказуючи при цьому основні
джерела доходу), відомості про стан
здоров'я позивача та дитини тощо).
Позивач не надає відомостей щодо
наявності висновку органу опіки та
піклування щодо розв'язання спору.

В порушення вищенаведених вимог
позивач не зазначає хто порушує, не
визнає або оспорює права, свободи чи
інтереси її чи дитини, та чи наявний
спір.

Згідно з ч. 1 ст. 26 ЦПК України у справах
позовного провадження особами, які
беруть участь у справі, є сторони, треті
особи, представники сторін та третіх
осіб.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 35 ЦПК України
треті особи, які не заявлять
самостійних вимог щодо предмету спору,
можуть вступати у справу на стороні
позивача або відповідача до ухвалення
судом рішення, якщо рішення в справі
може вплинути на їх права або обов'язки
щодо однієї із сторін. Проте, позивачем,
орган опіки та піклування до участі в
справі не залучений, копія позову з
додатками для нього не надана.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

На підставі ст. 3 Закону України «Про
судовий збір» за подання до суду
позовної заяви справляється судовий
збір.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
перераховується у безготівковій або
готівковій формі виключно через
установи банків чи відділення зв'язку.
На підставі ст. 9 Закону України «Про
судовий збір» судовий збір
сплачується за місцем розгляду справи
та зараховується до спеціального фонду
Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України
«Про судовий збір» за подання позовної
заяви, що має одночасно майновий і
немайновий характер, судовий збір
сплачується за ставками, встановленими
для позовних заяв майнового та
немайнового характеру.

Пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» визначено
ставку судового збору за подання
позовної заяви немайнового характеру
0,2 розміру мінімальної заробітної
плати. Підпунктом 2 пункту 1 частини 2
статті 4 Закону України «Про судовий
збір» визначено ставку судового збору
за подання заяви майнового характеру у
розмірі 1 відсотку ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» станом на
01.01.2014 року встановлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218 гривень,
тобто ставка судового збору за подання
заяви немайнового характеру 243,60
гривень.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, позивачем не додано доказу про
сплату судового збору за другу вимогу,
а саме за визначення місця проживання
малолітньої дитини.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення позовної заяви без руху, про
що повідомляє позивача і надає йому
строк для усунення недоліків, який не
може перевищувати п'яти днів з дня
отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст.ст. 119-120 ЦПК України,
позовна заява вважається поданою в
день її первісного подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Враховуючи наведене суддя дійшов
висновку, що провадження у справі
неможливо відкрити до усунення
вказаних недоліків, а тому позовну
заяву слід залишити без руху, а
позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя,
-

У Х В А Л И
В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу - залишити без руху,
надавши тридений строк з дня отримання
цієї ухвали для усунення недоліків.

Роз'яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, заяву
буде визнано неподаною та повернуто
позивачу зі всіма доданими до неї
документами.

Копія направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва