Справа № 761/2774/14-ц
Провадження №2/761/2395/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк
В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання
договору, стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про розірвання договору,
стягнення збитків, мотивуючи тим, що
27.10.2012 року вона замовила у відповідача
ролети на вікна, які потрібно було
встановити в її будинку в селі
Хотянівка, садове товариство Азарт,
Вишгородського району, Київської
області. Замовлення було оформлено на
відповідному бланку із зазначенням
розміру та інших умов. Одночасно
позивачем було здійснено передоплату у
розмірі 4300 грн та була домовленість, що
строк виконання замовлення до 17.11.2012
року. Однак, до теперішнього часу
відповідач, який отримав кошти від
позивача, замовлення не виконав.

З урахуванням викладеного та заяви
про збільшення розміру позовних вимог,
позивач просить розірвати договір,
укладений між нею та відповідачем;
стягнути з відповідача кошти, сплачені
за договором в розмірі 4300 грн; стягнути
пеню в розмірі 55728 грн. відповідно до ст.
10 Закону України «Про захист прав
споживачів»; упущену вигоду в розмірі
1490 грн. та витрати на правову допомогу в
розмірі 4000 грн.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позову,
пояснивши, що під час здійснення
замовлення, позивача було повідомлено,
що для монтажу ролетів на другому
поверсі будинку необхідно здійснити
підготовку об'єкта, а саме встановити
будівельні ліса або дерев'яні
риштування, оскільки відсутність
даного обладнання унеможливлює підйом
монтажників на другий поверх будівлі.
Таким чином, оскільки дата проведення
робіт по монтажу ролетів повністю
залежала від дати підготовки об'єкту
позивачем та повідомлення про це
відповідача, то в графі Замовлення
«Дата виконання» не було вказано
жодних дат. ФОП ОСОБА_2 було виконане
замовлення позивача в частині
виготовлення ролетів, а сам товар
розміщено на складі. Жодних
повідомлень або вимог від позивача до
відповідача не надходило, а тому ФОП
ОСОБА_2 не порушував прав позивача, її
права не є оспорюваними з боку
відповідача, оскільки відповідач
готовий виконати своє зобов'язання з
поставки та монтажу ролетів в будь-який
момент після повідомлення позивача про
виконання зобов'язання.

17.03.2014 року відповідач в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлявся належним
чином, а тому суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутності
відповідача, ухваливши за згодою
позивача та представника позивача,
відповідно до ст.ст. 232 ЦПК
України,повторне заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача та
представників сторін, дослідивши
докази, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що позивач звернулася до
відповідача ФОП ОСОБА_2 з проханням
встановити ролети на вікнах її будинку.
Дане замовлення було оформлено на
відповідному бланку під назвою
«Замовлення».

В даному документі було зазначено
дату замовлення, дані про замовника,
інформацію про ролети, які замовила
позивач та їх технічні характеристики,
а також сума, яку позивач сплатила за
встановлення ролетів.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про захист прав споживачів»
договір - усний чи письмовий правочин
між споживачем і продавцем (виконавцем)
про якість, терміни, ціну та інші умови,
за яких реалізується продукція.
Підтвердження вчинення усного
правочину оформляється квитанцією,
товарним чи касовим чеком, квитком,
талоном або іншими документами.

Таким чином, між сторонами був
вчинений правочин, оформлений у
вигляді замовлення.

Однак, до теперішнього часу,
відповідач не виконав взяті на себе
зобов'язання.

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. У відповідності до
ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк
(термін).

В договорі, який викладений у вигляді
замовлення, сторони не визначили строк
виконання замовлення, однак, суд
вважає, що зобов'язання, взяте
відповідачем перед позивачем, повинно
бути виконано у розумні строки.

Доводи представника відповідача, що
дата проведення робіт по монтажу
ролетів повністю залежала від дати
підготовки об'єкту позивачем та
повідомлення про це відповідача, а тому
в графі Замовлення «Дата виконання» не
було вказано жодних дат, суд не приймає
до уваги, оскільки, як вбачається із
Замовлення, сторонами не було
узгоджено питання, що позивач повинна
була підготувати об'єкт для
встановлення ролетів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
була допитана в якості свідка Свідок
пояснила, що 27.10.2012 року нею у
відповідача було здійснено замовлення
на виготовлення та встановлення
ролетів. Відповідач пообіцяв, що
приблизно через три тижні ролети
будуть виготовлені та встановлені.
Через три тижні замовлення виготовлено
не було, а відповідач пообіцяв, що
замовлення буде виготовлено
найближчим часом. Також свідок
зазначила, що в подальшому вона з
приводу даного питання телефонувала до
відповідача в квітні та в травні 2013
року, однак, відповідач лише обіцяв, що
ролети будуть встановлені найближчим
часом. Оскільки замовлення з боку
відповідача виготовлено не було, в
липні 2013 року вона звернулася до суду з
даним позовом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотними є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, що вона розраховувала при
укладанні договору.

Оскільки відповідач тривалий час не
виконує договір, укладений з позивачем,
при цьому навіть не приступивши до
виконання замовлення, суд вважає за
необхідне розірвати договір, укладений
27.10.2012 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та
стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 кошти, сплачені за договором в
розмірі 4300 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
має право відмовитися від договору про
виконання робіт (надання послуг) і
вимагати відшкодування збитків, якщо
виконавець своєчасно не приступив до
виконання зобов'язань за договором або
виконує роботу так повільно, що
закінчити її у визначений строк стає
неможливим.

Пунктом 5 ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів» визначено, що у
разі коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством. У разі
коли вартість роботи (послуги) не
визначено, виконавець сплачує
споживачеві неустойку в розмірі трьох
відсотків загальної вартості
замовлення.

Позивач просила стягнути з
відповідача неустойку в розмірі 3 %
загальної вартості замовлення
відповідно до ст. 10 Закону України «Про
захист прав споживачів», що становить
55728 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні повідомив, що загальна
кількість днів прострочення виконання
замовлення за період з 01.12.2012 року по
04.03.2014 року складає 432 днів.

Однак, за підрахунками суду кількість
днів за вищевказаний період становить
459 днів, що відповідно має бути стягнуто
з відповідача неустойку (пеню) в
розмірі 59211 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з вищевикладених обставин та
враховуючи вимоги ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача пеню в
розмірі 55 728 грн.

Позивач в позовній заяві зазначила,
що гроші, яка вона передала відповідачу
для здійснення відповідних послуг, не
могла їх використати, оскільки
відповідач не виконує замовлення і не
повертає кошти, а отже позивач фактично
втратила прибуток, який вона могла
отримати, поклавши ці кошти на
депозитний рахунок банку, в зв'язку чим
позивач просить стягнути з відповідача
упущену вигоду в розмірі 1490 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків в результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками,
зокрема, є доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

За загальним принципом цивільного
права особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення:
протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довела суду, що не
отримані нею відсотки за депозитним
вкладом дійсно могли б нею бути
отримані в результаті належного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань. Крім того, умовами
договору, укладеного між сторонами у
вигляді замовлення не передбачено
відшкодування збитків ( упущеної
вигоди). Тому суд вважає, що позовні
вимоги про відшкодування збитків у
вигляді упущеної вигоди не підлягають
задоволенню.

Стаття 84 ЦПК України передбачає, що
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 27.04.2006 року № 590 «Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави»
встановлено, що витрати, пов'язані з
правовою допомогою стороні, на користь
якої ухвалено судове рішення, якщо
компенсації сплачуються іншою
стороною, не перевищують суму, що
обчислюється, виходячи з того, що
зазначеній особі виплачується 40
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за годину роботи.

Під час розгляду справи інтереси
позивача представляв адвокат
адвокатського об'єднання «Тібурон»
ОСОБА_4 на підставі Договору про
надання правової допомоги. В
матеріалах справи міститься квитанція
про сплату позивачем гонорару в
розмірі 1200 грн. Представником позивача
було надано розрахунок витрат на
правову допомогу із зазначенням виду
юридичних послуг та із зазначенням
часу, який витрачений адвокатом (а.с. 64).

Відповідно до розрахунку адвокатом
ОСОБА_4 було витрачено всього 5 годин на
надання правової допомоги.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 27.04.2006 року № 590
розмір витрат на правову допомогу має
складати, з урахуванням витраченого
часу на правову допомогу 2436 грн. ( 40% від
мінімальної заробітної плати в розмірі
1218 грн. станом на день ухвалення
рішення складає 487,20 грн. * 5 год. = 2436
грн.).

Однак, в матеріалах справи міститься
квитанція про сплату позивачем витрат
на правову допомогу в розмірі 1200 грн.
(а.с.9), інша сума витрат на правову
допомогу жодним документом не
підтверджена, а тому суд вважає за
можливе стягнути з відповідача на
користь позивача витрати на правову
допомогу в розмірі 1200 грн.

Судові витрати суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь держави відповідно до ст. 88 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 22, 526, 651 ЦК України,
ст.ст. 1, 10 Закону України «Про захист
прав споживачів», ст.ст. ст.ст. 10, 11, 60, 88,
212, 215, 218, 232 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Розірвати договір, укладений 27.10.2012
року між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти,
сплачені за договором в розмірі 4300 грн.
(чотири тисячі триста грн..), пеню в
розмірі 55 728 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч
сімсот двадцять вісім грн..), витрати
на правову допомогу в розмірі 1200 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь держави судовий збір
в розмірі 600,28 грн.

Решту позовних вимог залишити без
задоволення.

Повторне заочне рішення може бути
оскаржено до Апеляційного суду м. Києва
шляхом подачі протягом 10 днів
апеляційної скарги з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подачу
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя