Номер провадження: 22-ц/785/7295/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів
Артеменко І.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі судового засідання
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 13 червня 2014 року про
призначення судової експертизи та про
зупинення провадження по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської
міської ради, Одеського міського
управління земельних ресурсів, ОСОБА_2
за участю третьої особи Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання
неправомірним рішення Одеської
міської ради, визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,
визнання права користування земельною
ділянкою, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
зобов'язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку, зобов'язання
здійснити певні дії, та стягнення
грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного
суду м. Одеси знаходиться цивільна
справа за позовом ОСОБА_3 до Одеської
міської ради, Одеського міського
управління земельних ресурсів, ОСОБА_2
за участю третьої особи Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання
неправомірним рішення Одеської
міської ради, визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,
визнання права користування земельною
ділянкою, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
зобов'язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку, зобов'язання
здійснити певні дії, та стягнення
грошових коштів.

13.06.2014 року до Київського районного
суду м. Одеси було подано клопотання
ОСОБА_3 про призначення судової
будівельно - технічної експертизи.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 13 червня 2014 року було
задоволено клопотання про
забезпечення доказів, та по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської
міської ради, Одеського міського
управління земельних ресурсів, ОСОБА_2
за участю третьої особи Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання
неправомірним рішення Одеської
міської ради, визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки,
визнання права користування земельною
ділянкою, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
зобов'язання звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку, зобов'язання
здійснити певні дії, та стягнення
грошових коштів була призначена судова
будівельно - технічна експертиза (том 6,
а.с. 209).

01.07.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на ухвалу Київського районного
суду м. Одеси від 13 червня 2014 року про
призначення експертизи. Не
погоджуючись з цією ухвалою ОСОБА_2
просить її скасувати та закрити
провадження у справі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права.
Апелянт в обґрунтування своїх доводів
посилається на те, що суд, зупиняючи
провадження по справі, не виконав всіх
процесуальних дій та дослідив лише
клопотання ОСОБА_3 про призначення
експертизи. Також посилається на те, що
позивачкою ОСОБА_3 не було надано
жодного правового документу, який би
свідчив про законне користування
земельною ділянкою площею 230,4 кв.м. за
адресою - АДРЕСА_2. В обґрунтуванні
своїх доводів, ОСОБА_2 посилається
також і на те, що є ухвала Верховного
Суду України від 28.03.2008 року та ухвала
Вищого Адміністративного Суду України
від 10 травня 2007 року, якими поставлена
крапка відносно спору за земельну
ділянку площею 230, 4 кв.м, яка
знаходиться у довгостроковій оренді у
ОСОБА_2 та є суміжною з земельною
ділянкою площею 1508 кв.м і яка
відповідно діючого рішення Київського
районного суду м.Одеси від 01 червня 2005
року належить мешканцям домоволодіння
АДРЕСА_1, а позивачка ОСОБА_3 є власницею
кв.№1 цього домоволодіння та має свою
частину земельної ділянки від площі 1508
кв.м.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, судова колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а ухвала суду
першої інстанції залишенню без змін
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

Предметом оскарження є ухвала про
забезпечення доказів шляхом
призначення експертизи.

Допуск на стадію апеляційного
провадження був здійснений відповідно
ч. 4 ст. 135 ЦПК України, а також в зв'язку з
оскарженням ухвали в частині
зупинення провадження по справі в
порядку ст. 293 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 13
червня 2014 року до суду було подано
клопотання ОСОБА_2 про призначення
судової будівельно-технічної
експертизи та ухвалою Київського
районного суду м. Одеси від 13 червня 2014
року клопотання було задоволено, та
призначена експертиза, яка була
доручена експертам Одеського науково -
дослідницького інституту судових
експертиз.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2
подала 01.07.2014 року апеляційну скаргу.
Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, одним з способів
забезпечення доказів є експертиза (ст.
133 ЦПК України). Згідно ст. 143 ЦПК України
для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі. Відповідно до ст. 145 ЦПК
України призначення експертизи є
обов'язковим у разі заявлення
клопотання про призначення експертизи
обома сторонами. Призначення
експертизи є обов'язковим також за
клопотанням хоча б однієї із сторін.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України особи,
які беруть участь у справі, мають право
подати суду питання, на які потрібна
відповідь експерта. Кількість і зміст
питань, за якими має бути проведена
експертиза, визначається судом. Особи,
які беруть участь у справі, мають право
просити суд провести експертизу у
відповідній судово-експертній
установі, доручити її конкретному
експерту. Тобто, оскільки стороною були
порушені питання, які ним були
віднесені до предмету доведення, то суд
обґрунтовано поставив ці питання перед
експертом. Разом з тим, самі питання не
є доказом, а є лише способом їх
отримання, де відповідь експерта у
вигляду оформленого висновку є
одночасно і формою і власно доказом.
При цьому, оцінка доказів на цій
процесуальній стадії не передбачена, а
здійснюється судом в нарадчій
кімнаті під час прийняття рішення.

Враховуючи вищесказане, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
заяву про призначення експертизи, при
цьому зупинивши провадження по справі.

Що стосується доводів апелянта про те,
що позивачкою ОСОБА_3 не було надано
жодного правового документу, який би
свідчив про законне користування
земельною ділянкою площею 230,4 кв.м. за
адресою - АДРЕСА_2, то як вбачається з
матеріалів справи при подачі позовної
заяви, ОСОБА_3 було надано документи,
які з її точки зору доводять її право
користування спірною земельною
ділянкою. В процесі розгляду справи нею
також надавались додатково документи
на обґрунтування заявлених позовних
вимог. Всі вони у сукупностями з іншими
матеріалами справи підлягають
дослідженню при розгляду справи по
суті та підлягають оцінки під час
прийняття судового рішення судом в
нарадчій кімнаті (ст. 214 ЦПК України).
Таким чином посилання ОСОБА_2 на
недоведеність позовних вимог та
відсутності будь-яких прав на спірну
земельну ділянку не можуть бути
прийняті до уваги на даній стадії
розгляду справи, оскільки суд
апеляційної інстанції не може
вирішувати спір по суті, а має
дослідити додержання вимог
процесуального закону судом першої
інстанції при постановленні цієї
ухвали.

З аналогічних міркувань колегія суддів
виходить надаючи оцінку наступним
посиланням апелянта. Так, в апеляційній
скарзі апелянт посилається на те, що
ухвалами Верховного Суду України від
28.03.2008 року та Ухвалою Вищого
Адміністративного суду України від 10
травня 2007 року поставлена крапка
відносно спору за земельну ділянку
площею 230, 4 кв.м, яка знаходиться у
довгостроковій оренді у ОСОБА_2 та є
суміжною з земельною ділянкою площею
1508 кв.м і яка відповідно діючого
рішення Київського районного суду
м.Одеси від 01 червня 2005 року належить
мешканцям домоволодіння АДРЕСА_1, а
позивачка ОСОБА_3 є власницею кв.№1
цього домоволодіння та має свою
частину земельної ділянки від площі 1508
кв.м. Ухвалою Верховного суду України
від 28 березня 2008 року по справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,ОСОБА_12, ОСОБА_3
та комунального підприємства
«Дирекція єдиного замовника
«Південний» про встановлення порядку
користування земельною ділянкою було
відхилено касаційну скаргу ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,ОСОБА_7, ОСОБА_3,
ОСОБА_12 про скасування ухвали
апеляційного суду Одеської області від
10 травня 2007 року (а.с. 169-170, т.2).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 10 травня 2007 року касаційні
скарги ОСОБА_2 та Одеського міського
управління земельних ресурсів
Одеської міської ради задоволено
частково (а.с. 54-55, т.1).

У в зв`язку з тривалим розглядом справи
та неодноразовим вирішенням питання
про підсудність, судом першої
інстанції справа за позовом ОСОБА_3 до
Одеської міської ради, Одеського
міського управління земельних
ресурсів, ОСОБА_2 за участю третьої
особи Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання неправомірним рішення
Одеської міської ради, визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, визнання права користування
земельною ділянкою, та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, зобов'язання звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
зобов'язання здійснити певні дії, та
стягнення грошових коштів по суті не
розглядалась. Ухвалами, на які
посилається апелянт не вирішено спору
по суті між сторонами цього
провадження, а питання оцінки обставин,
що були встановлені під час їх розгляду
здійснюється в порядку ст.ст. 60-61 ЦПК
України в суді першої інстанції.

Що стосується доводів апелянта про те,
що при призначенні експертизи суд
задовольнив лише клопотання ОСОБА_3 про
призначення експертизи та не врахував
те, що ОСОБА_2 не була присутня при
прийнятті ухвали про призначення
експертизи, не може бути підставою для
закриття провадження у справі та
скасування ухвали Київського
районного суду м. Одеси від 13.06.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась,
про час та місце проведення судового
засідання повідомлялась належним
чином, однак в отриманні судової
повістки про виклик до суду на 13.06.2014
року відмовилась, про що свідчить
повідомлення в матеріалах справи ( а.с.
201, 201 том 6 ). У відповідності з вимогами
ч.8 ст.76 ЦПК України у разі відмови
адресата одержати судову повістку
особа, яка її доставляє, робить
відповідну помітку на повістці і
повертає її до суду. Особа, яка
відмовилася одержати судову повістку,
вважається повідомленою.

24.11.2008 року зверталась до суду першої
інстанції з клопотанням про
призначення землевпорядкової
експертизи геодезичних вимірів (а.с. 109,
том 2). Ухвалою Київського районного
суду м. Одеси від 13 березня 2009 року
залишено відкритим питання ОСОБА_2 про
призначення експертизи до отримання по
справі пояснень усіх учасників. ( а.с. 200
том 2). Питання, які поставлені на
вирішення експертам Одеського
науково-дослідницького інституту
судових експертиз мають суттєве
значення для правильного вирішення
справи і потребують спеціальних знань.
Згідно з п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України N 8 від 30.05.97
«Про судову експертизу в кримінальних
і цивільних справах» судам слід мати
на увазі, що при розгляді справ вони
не мають права приймати рішення без
проведення експертизи, якщо за законом
призначення останньої є обов'язковим.

Згідно «Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень» затверджених
наказом Міністерства Юстиції від 08.10.1998
року № 53/5 ( у редакції наказу
Міністерства Юстиції України 26.12.2012
року №1950/5) основними завданнями
земельно- технічної експертизи є:

- визначення відповідності розробленої
технічної документації на земельні
ділянки та її затвердження вимогам
земельного законодавства та іншим
нормативним документам з питань
землеустрою та землекористування;

-визначення відповідності зміни
цільового призначення земельних
ділянок та її затвердження вимогам
земельного законодавства та іншим
нормативним документам з питань
землеустрою та землекористування;

- визначення фактичного
землекористування земельними
ділянками;

- визначення відповідності фактичного
землекористування, а також порушень
меж та накладання земельних ділянок
відповідно до правовстановлювальних
документів на ці земельні ділянки та
вимог нормативно-правових актів;

- визначення відповідності фактичного
розташування будівель, споруд та інших
об'єктів відносно меж земельних
ділянок правовстановлювальним
документам та технічній документації
із землеустрою та землекористування;

- визначення можливості розподілу
(порядку користування) земельними
ділянками, розробка варіантів їх
розподілу (порядку користування);

- визначення можливих варіантів
підходу та проїзду до земельних
ділянок, встановлення земельного
сервітуту;

- оцінка земельних ділянок;

- визначення відповідності виконаної
оцінки земельних ділянок вимогам
нормативно-правових актів з оцінки
майна, методології, методам, оціночним
процедурам.

Тобто ті питання, які поставлені на
вирішенні експертам Одеського
науково-дослідницького інституту
судових експертиз ухвалою Київського
районного суду м. Одеси від 13.06.2014 року
потребують спеціальних знань, якими за
презумпцією установленою законодавцем
не володіє суддя, та є важливими для
правильного та всебічного розгляду
справи. При цьому виконання такої
експертизи передбачає вирішення таких
технічних питань як розташування
об'єктів нерухомого майна на
місцевості, орієнтування в системі
координат тощо. Згідно з п. 118 вказаних
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки матеріалів та
призначення судових експертиз в ухвалі
суду про призначення
будівельно-технічної експертизи
необхідно коротко викласти суть вимог
позивача і заперечень відповідача.
Разом з ухвалою суд повинен надати
документацію, з якої експерт мав би
змогу отримати вихідні дані для
вирішення поставлених питань. Як
вбачається з оскаржуємої ухвали в
розпорядження експерту надані всі
матеріали цивільної справи. Згідно зі
ст. 12 Закону України «Про судову
експертизу» незалежно від виду
судочинства судовий експерт
зобов'язаний: 1) провести повне
дослідження і дати обгрунтований та
об'єктивний письмовий висновок; 2) на
вимогу особи або органу, які залучили
експерта, судді, суду дати роз'яснення
щодо даного ним висновку; 3) заявляти
самовідвід за наявності
передбачених законодавством підстав,
які виключають його участь у справі.
Інші обов'язки судового експерта
передбачаються процесуальним
законодавством. З наведеного слід
зробити висновок, що проведення
призначеної експертизи передбачає
вирішення питань, які порушувала
апелянт. У разі якщо вказані питання не
будуть вирішені у підготовленому
висновку, сторона має право порушити
питання про розгляд свого клопотання в
повному обсязі або про призначення
додаткової або повторної експертизи за
наявності обставин передбачених ст. 150
ЦПК України.

Відхиляючи довід про незаконність
зупинення провадження у справі
колегія суддів виходить з того, що
відповідно до ч.2 ст. 202 ЦПК України суд
може за заявою особи, яка бере участь у
справі, а також з власної ініціативи
зупинити провадження у справі у
випадку призначення судом експертизи
якщо вона потребує значного часу для її
проведення. З огляду на наведене,
посилання апелянта на те, що у суду
першої інстанції не було підстав для
зупинення провадження у справі є
необґрунтованими. Таким чином ухвала в
частині зупинення провадження у справі
постановлена з додержанням норм
процесуального права. Підстав для її
скасування немає.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

На підставі та керуючись ст.ст. 303, 304, 307,
312, 314, 315 ЦПК України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від
13 червня 2014 року - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 13 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області
А.І. Дрішлюк

І.А. Артеменко

А.П.Заїкін