Справа № 456/4914/13
Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/783/3412/14
Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області у складі:
головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я. Копняк С.М.,

при секретарі: Цар М.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3,

представника відповідача -
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника третьої
особи(Моршинської міської ради
Львівської області) - Гульчій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 07 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради, третьої
особи - Моршинської міської ради
Львівської області про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним звільненням -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 07 березня
2014 року у позові ОСОБА_2 до Підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради, третьої
особи - Моршинської міської ради
Львівської області про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним звільненням -
відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі, зазначає, що
рішення суду є незаконним, та прийнятим
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вказує на те, що
суд прийшов до помилкового висновку
щодо підтвердження законних
повноважень в.о. директора ПЖКГ ММР
ОСОБА_7 на прийняття та звільнення з
роботи працівників підприємства,
оскільки таке не передбачено статутом
ПЖКГ і не передбачено розпорядженням
міського голови м. Моршин №72 від 17
червня 2013 року. Крім, цього судом не
з'ясовано, чи дійсно у відповідача мали
місце зміни в організації виробництва
і праці, скорочення чисельності або
штату працівників. Також, зазначає, що
роботодавець не повідомляв її про
звільнення згідно ч.2 ст. 49-2КЗпПУ.
Враховуючи вищевикладене просить суд
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким позов
задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та її представника на
підтримання доводів апеляційної
скарги, представників відповідача та
представника третьої особи на її
заперечення, перевіривши відповідно до
ст.303 ЦПК України законність та
обґрунтованість оскарженого рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів доходить
висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення
залишити без змін з таких підстав.

Нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким чином суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи та
вирішити спір у межах заявлених
позовних вимог та зібраних у справі
доказів.

Колегія суддів доходить переконання,
що оскаржене рішення суду відповідає
зазначеним вимогам закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 "Про практику розгляду
судами трудових спорів" від 6.11.1992 року
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за ч.1 ст. 40 КЗпП України,
суди зобов'язані з"ясувати чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник чи
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника за
його згодою на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що наказом № 82 від
06.06.2001 року позивачку було прийнято на
посаду Старшого лаборанта ВОС
комунального підприємства
"Моршинводоканал". Наказом № 34к від
10.12.2002 року її було переведено на посаду
інженера-еколога. На підставі рішення
виконавчого комітету Моршинської
міської ради № 272 від 26.12.2006 року
комунальне підприємство
"Моршинводоканал" реорганізовано
шляхом приєднання в підприємство
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради. Наказом № 6к
від 01.06.2007 року позивачку було
переведено на посаду інженера з
охорони навколишнього середовища.
Наказом № 14 від 07.03.2011 року позивачку
було звільнено із займаної посади на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
зі скороченням штату та чисельності
працівників (а.с. 8-11).

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 26.01.2012 року її поновлено на
посаді інженера з охорони
навколишнього середовища підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради (а.с. 46-47).

Наказом в.о. директора підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради № 22-к від
20.08.2013 року позивачку звільнено з
посади інженера з охорони
навколишнього середовища підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради згідно з п. 1
ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням штату та чисельності
працівників(а.с. 11).

Право визначати чисельність і штат
працівників належить лише власнику або
уповноваженому ним органу. Місцевий
суд зобов'язаний лише перевірити
наявність підстав для звільнення(чи
мало місце скорочення штату або
чисельності працівників), однак не
вправі з'ясовувати питання про
доцільність скорочення чисельності
або штату працівників.

З матеріалів справи судом встановлено,
що на виконання вимог Жидачівської
об'єднаної державної фінансової
інспекції за результатами проведення
ревізії фінансово-господарської
діяльності щодо вжиття належних
заходів щодо проведення оптимізації
штатного розпису підприємства у
зв'язку із припиненням та зменшенням
діяльності окремих його структурних
підрозділів 02.04.2013 року на засіданні
адміністрації підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради прийнято
рішення з метою оптимізації штатного
розпису провести скорочення ряду
посад, зокрема, і посади інженера з
охорони навколишнього середовища, яку
обіймала позивач(а.с.52-53, 167-169).

Скорочення штатної чисельності
працівників відповідача
підтверджується також штатним
розписом підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради в редакції
станом на 01.01.2013 року та штатним
розписом підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради в редакції
станом на 16.05.2013 року, в яких
відображені зміна штатної чисельності
працівників та скорочення ряду посад, в
тому числі й посади інженера з охорони
навколишнього середовища, яку займала
позивачка, та з яких встановлено, що
загальна кількість штатних одиниць
зменшилась із 133,75 до 125,50(а.с. 70-74, 79-83).

12 квітня 2013 року за вих. № 240 первинній
профспілковій організації ПЖКГ
Моршинської міської ради скеровано
подання про наступне заплановане
скорочення штату і чисельності
працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України 16
липня 2013 року (а.с. 75), розглянувши яке 22
квітня 2013 року первинний профспілковий
комітет підприємства
житлово-комунального господарства
Моршинської міської ради дав згоду на
внесення змін до штатного розпису та
скорочення штату і чисельності
працівників відповідно до наказу № 24
від 9 квітня 2013 року (а.с. 67).

З матеріалів справи вбачається, що
16.05.2013 р. ОСОБА_2 була попереджена про
наступне вивільнення з роботи, однак
від підпису про ознайомлення
відмовилась, що підтверджується
відповідним актом(а.с.69). Крім того,
20.08.2013р. ОСОБА_2 було запропоновано
вакантні посади, однак остання від
запропонованих посад теж
відмовилась(а.с.51), тобто роботодавцем
було дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП
України.

Наказ № 24 від 9 квітня 2013 року "Про
внесення змін до штатного розпису та
скорочення штату і чисельності
працівників" є чинним і позивачем не
оскаржувався (а.с 68), що підтвердила в
апеляційному суді позивач.

Таким чином, судом встановлено, що у
Підприємстві житлово-комунального
господарства Моршинської міської ради
дійсно мали місце зміни в організації
виробництва і праці підприємства, при
цьому відбулося скорочення посад в
тому числі і посади позивача. Судом
також установлено, що відповідачем
було дотримано порядок звільнення
позивачки, яка була попереджена за два
місяці про наступне звільнення з
роботи, їй було запропоновано
працевлаштування на вакантні посади,
наявні у відповідача, від чого вона
відмовилася та розірвання трудового
договору проведено за попередньою
згодою первинної профспілкової
організації(а.с.50). Відтак, при
звільненні позивачки з роботи
відповідачем було дотримано вимоги
чинного трудового законодавства та
процедуру звільнення працівника по п.1
ч.1 ст.40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що позивачу не було відомо про
майбутнє скорочення її посади, жодного
усного та письмового попередження щодо
скорочення її посади вона не
отримувала, не заслуговують на увагу,
оскільки в даному випадку вони
спростовуються актом про відмову від
підпису про отримання та ознайомлення
з попередженням від 16.05.2013 року, а також
самою заявою позивача від 23.07.2013 року на
ім'я в.о. директора ПЖКГ Моршинської
міської ради, в якій вона просить
запропонувати їй вакантні посади
начальника відділу збуту та директора
у зв'язку з проведенням скорочення
чисельності та штату, в ході якого
підлягає скороченню посада, яку вона
обіймає (а.с.69, 147).

Щодо доводів апеляційної скарги
відносно відсутності повноважень
виконуючого обов'язків директора
підприємства на прийняття і звільнення
з роботи, то такі є безпідставними
виходячи з наступного.

17 червня 2013 року розпорядженням №72
голови Моршинської міської ради
Львівської області було прийняте
рішення про звільнення ОСОБА_8 з посади
директора ПЖКГ Моршинської міської
ради за угодою сторін. Одночасно, як
вбачається з п.3 вказаного
розпорядження було прийняте рішення
про призначення виконувачем обов'язків
директора ПЖКГ Моршинської міської
ради інженера ОСОБА_7.(а.с.165)

Вказане розпорядження Моршинського
міського голови не було оскаржене, є
чинним.

Таким чином, виконуючий обов'язків
директора ПЖКГ Моршинської міської
ради, наділений усіма правами та
обов'язками директора на час
тимчасового виконання його обов'язків,
зокрема і щодо вирішення питань
внесення змін до штатного розпису
підприємства.

Колегія суддів погоджується із
висновком місцевого суду щодо
безпідставності позовних вимог в
частині стягнення моральної шкоди у
розмірі 10000 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Оскільки позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
наявність моральної шкоди,
протиправність діяння, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням відповідача, а
також вини останнього в її заподіянні,
а відтак відсутні підстави для
задоволення позовних вимог в цій
частині.

Згідно вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в досліджені яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апелянт не долучив до апеляційної
скарги та не представив в засідання
апеляційної інстанції жодних інших
належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх позовних вимог,
таких не встановила і колегія суддів.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
справи, подані сторонами докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Судом першої інстанції прийнято
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, підстав для скасування рішення
суду колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ч.1 п.1
ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 07 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена до суду касаційної інстанції
- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справа шляхом подання касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою Апеляційного
суду.

Головуючий:
О.М.Ванівський

Судді:
М.Я.Богонюк

С.М.Копняк