У х в а л а

17 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,суддів:
Дербенцевої Т.П., Макарчука М.А.,
Мостової Г.І., Савченко В.О., розглянувши
заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»,
виконавчого комітету Маріупольської
міської ради про зобов'язання надати
благоустроєне жиле приміщення,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2008 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом. Зазначала, що
рішенням виконавчого комітету
Жданівської міської ради народних
депутатів № 379/9 від 17 жовтня 1984 року
Жданівському МК «Азовсталь» для
виробничих потреб в
Орджонікідзевському районі міста з
північно-західної сторони залізничної
станції «Сортировочная» була
відведена земельна ділянка із
знесенням розташованих на ній житлових
будинків. З 1981 року вона постійно
проживала і була зареєстрована в
АДРЕСА_2, який належав на праві
власності її бабусі ОСОБА_8 та підлягав
знесенню. У зв'язку з цим, була включена
до списку громадян на отримання житла.
У 20 років, тобто з 1984 року, стала
проживати окремою сім'єю від бабусі
ОСОБА_8, матері ОСОБА_9 та вітчима
ОСОБА_10, припинивши ведення з ними
спільного господарства, що
підтверджується рішенням
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя від 05 квітня 1991 року,
яким змінені умови найму жилого
приміщення в будинку АДРЕСА_2. У 1992 році
бабуся, мати та вітчим отримали
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Оскільки, незважаючи на свої
неодноразові звернення до
відповідачів, вона окремого житла так і
не отримала, просила задовольнити
позов.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 18 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 10 червня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 жовтня 2013 року
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
18 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 10 червня 2013 року залишено без змін.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема ст. 171
ЖК України та ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», що потягло
ухвалення різних за змістом рішень у
подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 листопада 2012
року у справі за позовом про надання
квартири замість знесеної частини
житлового будинку, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року у справі за
позовом про зобов'язання надати
квартири та ордери на вселення, ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 червня 2012 року у справі за
позовом про визнання свідоцтва про
право власності та договору
купівлі-продажу недійсними, ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 травня 2012 року у справі за
позовом про стягнення вартості
знесених будівель і надання квартири
замість знесеної частини житлового
будинку.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 7
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України», постановлення касаційною
інстанцією ухвали про скасування
рішення судів нижчих інстанцій із
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору у
справі й застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК України, і на них не може
здійснюватись посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України.

Проте, як убачається із наданих
заявником копій ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 грудня 2013 року у справі за
позовом про зобов'язання надати
квартири та ордери на вселення та
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 червня 2012 року
у справі за позовом про визнання
свідоцтва про право власності та
договору купівлі-продажу недійсними,
то ними остаточно не вирішено спір,
тому на них не може здійснюватись
посилання, як на підтвердження підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Разом з тим, як роз'яснено у п. 6
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини 1 статті
355 ЦПК України, може бути подана за
сукупністю таких умов: судом
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні і ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зміст заяви та додані до неї копії
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013 року
у справі за позовом про зобов'язання
надати квартири та ордери на вселення
та ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 червня 2012 року
у справі за позовом про визнання
свідоцтва про право власності та
договору купівлі-продажу недійсними,
не може свідчити про наявність підстав
для задоволення заяви, оскільки із них
не вбачається різного тлумачення
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; відсутнє
різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; відсутнє різне
визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
спірних правовідносин або поширення
дії норми на певні правовідносини в
одних випадках і незастосування цієї
самої норми до аналогічних відносин в
інших випадках, тобто різне
застосування закону, який не підлягав
застосуванню; відсутнє різне
застосування правил аналогії права чи
закону у подібних правовідносинах.

За таких обставин, наведені заявником
доводи не містять сукупність вказаних
умов та ознак неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
тому у допуску справи до провадження
Верховного Суду України слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до публічного акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»,
виконавчого комітету Маріупольської
міської ради про зобов'язання надати
благоустроєне жиле приміщення за
заявою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 жовтня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
Т.П. Дербенцева

М.А. Макарчук

Г.І. Мостова

В.С. Савченко