Справа № 2-о-15/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2013 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко
О.Б.

при секретарі -
Волйцеховській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головне
управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2,
про встановлення факту належності
правовстановлюючого документу,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця 31.12.2013 року звернулася з
заявою, в якій просила встановити факт
належності їй правовстановлюючого
документу - договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги заявниця мотивує тим, що
згідно з умовами договору
купівлі-продажу від 10.10.1997 року,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Київської державної
нотаріальної контори за реєстровим №
165071, вона як покупець купила у продавця
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, в якому було
зазначеної її по-батькові як «ОСОБА_1»,
але у паспорті громадянина України її
по-батькові зазначено як «ОСОБА_1».

Також по-батькові як «ОСОБА_1» записано
у картці фізичної особи платника
податків (ІПН НОМЕР_1) та посвідки на
проживання серія НОМЕР_2, виданої на
підставі ЗУ «Про громадянство України»
від 24.01.2000 року, та посвідки на постійне
проживання серія НОМЕР_3, наданої на
підставі ЗУ «Про громадянство України»
від 03.07.2004 року.

Таким чином, заявниця вказує, що після
отримання паспорта громадянина
України була виявлена помилка у
договорі купівлі-продажу зазначеного
нерухомого майна, яка є наслідком
довільного перекладу документів
виданих за часів СРСР з російської мови
на українську мову, що фактично
позбавляє її можливості
використовувати її власність на свій
розсуд.

Заявниця в судове засідання не
з'явилась, але надала письмову заяву, в
якій просила розглядати справу без її
участі, та зазначила, що заяву
підтримує та просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи
Головного управління юстиції у м. Києві
в судове засідання не з'явився, надавши
до суду заяву про розгляд справи у його
відсутності та прийняти рішення
згідно з вимогами чинного
законодавства.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилася, хоча належним
чином повідомлялася про час та місце
розгляду справи.

Суд. вивчивши заяву заявниці,
представника Головного управління
юстиції у м. Києві та матеріали справи,
вважає, що заява про встановлення
факту, що має юридичне значення,
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно з
договором купівлі-продажу від 10.10.1997
року, посвідченого державним
нотаріусом Першої Київської державної
нотаріальної контори за реєстровим №
165071, ОСОБА_5, який діяв по довіреності
від імені ОСОБА_2, та ОСОБА_1 уклали
договір, згідно з яким ОСОБА_2 продала
належну їй на праві власності квартиру,
а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1.

Так, як вбачається з копії
вищезазначеного договору
купівлі-продажу від 10.10.1997 року, яка
міститься в матеріалах справи, ім'я та
прізвище покупця квартири вказано як
ОСОБА_1, а по-батькові вказано як
«ОСОБА_1».

Проте, як вбачається з копії паспорта
заявниці як громадянина України,
виданого Солом'янським РУ ГУ МВС
України 19.08.2008 року, прізвище, ім'я та
по-батькові заявниці українською мовою
вказано, як «ОСОБА_1», а російською
мовою «ОСОБА_1».

Також як «ОСОБА_1» по-батькові заявниці
записано у картці фізичної особи
платника податків ІПН НОМЕР_1 та
посвідки на проживання серія НОМЕР_2,
виданої на підставі ЗУ «Про
громадянство України» від 24.01.2000 року,
та посвідки на постійне проживання
серія НОМЕР_3. наданої на підставі ЗУ
«Про громадянство України» від 03.07.2004
року, копії яких міститься в матеріалах
справи.

Таким чином, враховуючи вищезазначені
документи, вбачається що розбіжності
між документальними записами
по-батькові заявниці українською мовою
виникли при його міжмовних
(українсько-російському й
російсько-українському) перетвореннях
та зумовлені непослідовним
застосуванням етимологічного й
транслітераційного підходів, що є
типовою девіацією в умовах
українсько-російської двомовності.

Проте, відповідні розбіжності між
документальними записами по-батькові
заявниці у договорі купівлі-продажу
квартири від 10.10.1997 року, посвідченого
державним нотаріусом Першої Київської
державної нотаріальної контори за
реєстровим № 165071 та ідентифікуючими
документами заявниці, а саме у паспорті
громадянина України, картці фізичної
особи платника податків ІПН,
перешкоджають заявниці
використовувати свої права на
власність, в тому числі розпоряджатися
своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, що мають юридичне
значення, від яких залежить виникнення,
зміна, припинення особистих чи
майнових прав фізичних осіб, якщо за
законом не визначено іншого порядку їх
встановлення.

Крім того, як вбачається п.2 постанови
Пленуму Верховного Суду України №5 від
31.03.1995 року «Про судову практику у
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» перелік
фактів, як встановлюються судом,
наведений у ЦПК України не є
вичерпним. За наявності зазначених
умов суд може встановлювати й інші
факти, що мають юридичне значення.

Аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності, суд приходить до
висновку про можливість встановлення
факту, що має юридичне значення, а саме
факту належності ОСОБА_1
правовстановлюючого документу -
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, посвідченого 10.10.1997 року
державним нотаріусом Першої київської
державної нотаріальної контори за
реєстровим № 165071.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України №5 від 31.03.1995
року «Про судову практику у справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», ст.256 ЦПК України, ст.ст. 10, 11,
57-60, 209, 212-215, 218, 223, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи:
Головне управління юстиції у м. Києві,
ОСОБА_2, про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1
правовстановлюючого документу -
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, посвідченого 10.10.1997 р.
державним нотаріусом Першої київської
державної нотаріальної контори за
реєстровим № 165071.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: