Справа № 1203/165/2012
Провадження № 2/434/640/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 березня 2014р. Артемівський
районний суд м. Луганська в складі:

головуючого судді - Селезньової Т.В.,

при секретарі - Піддубняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Луганську цивільну
справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа - приватний нотаріус
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, про визнання договору
довічного утримання недійсним,

встановив:

Позивачка просить суд визнати
недійсним договір довічного утримання
від 23 червня 2011 року, укладений між
ОСОБА_4 і ОСОБА_2, з підстав,
передбачених ст..225 ЦК України. Позовні
вимоги позивачем мотивовані тим, що
ОСОБА_4 був її батьком, і вона як
спадкоємиця першої черги має право на
отримання спадщини, до складу якої
увійшла 1 / 2 частина домоволодіння
АДРЕСА_1; після смерті батька вона
дізналась про наявність даного
договору довічного утримання; договір
вважає недійсним на підставі ст..225 ЦК
України, посилаючись на те, що ОСОБА_4 в
1998 року отримав черепно -мозкову
травму, через що у нього була порушена
координація рухів, крім того він
систематично зловживав алкогольними
напоями, і відповідачка стимулювала
батька до зловживання алкоголем.
Позивачка бачила батька в травні 2011р., і
тоді батько був занедбаний, казав, що
гроші віддає сестрі, щоб та готувала
їжу; крім того, батько помер при
сумнівних обставинах - був знайдений
мертвим вдома через два дні після
підписання даного договору. Крім того,
у батька не було підстав для укладення
договору довічного утримання, оскільки
він сам себе міг забезпечити, мав
велику пенсію, і відповідачка його не
доглядала. Тому вважає, що батько
станом на день укладення договору
довічного утримання не розумів
значення своїх дій і не міг собою
керувати.

Відповідачка позов не визнала,
пояснила, що її рідний брат ОСОБА_4 був
особою розвиненою, розумною, психічно
повністю здоровою; договір довічного
утримання був укладений за його
ініціативою, після консультації з
нотаріусом, при повному розумінні
наслідків договору і при повній
свідомості з боку ОСОБА_4 З приводу
конкретних обставин даного спору,
пояснила, що після розлучення з
дружиною ОСОБА_4 проживав сам у другій
половині батьківського будинку; вона
йому надавала побутову допомогу як
сестра- жінка, стосунки між нею і братом
були добрі, що брат був ображений на
дочок, які його забули, не рахувались з
ним, фактично не підтримували з ним
стосунки, взагалі ним не цікавились.
Брат жив з матір'ю, і при житті свою
частку заповідав мамі, а після смерті
матері хотів, щоб батьківський будинок
залишався цілим, хотів свою частку
передати їй, сестрі, казав, що у
старості може розраховувати лише на
неї і на її сім'ю. Вважає підстави,
вказані позивачкою, надуманими і
вигаданими, з метою заволодіти майном
ОСОБА_4, який розпорядився своєю
часткою свідомо, розуміючи наслідки
правочину і бажаючи таких наслідків, і
тому не вбачає підстав для визнання
договору недійсним.

Третя особа нотаріус ОСОБА_3 позов
не визнала, пояснила суду, що перед
укладенням договору ОСОБА_4
консультувався з нею з приводу
можливих укладених правочинів - з метою
розпорядитись своїм нерухомим майном
на користь сестри - відповідачки; при
цьому він правильно розумів природу і
наслідки такого правочину, сам проявив
ініціативу в укладенні договору, вона
перевіряла дієздатність ОСОБА_4, який
був при повній свідомості і розумінні,
не виявляв жодних проявів наявності у
нього будь-яких психічних чи розумових
вад, які б давали підстави сумніватись
щодо його дієздатності.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов
таким, що не підлягає задоволенню, з
наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 є
рідними братом і сестрою. Позивачка є
дочкою ОСОБА_4 і відповідно племінницею
відповідачки.

Домоволодіння АДРЕСА_1 належало
батькам відповідачки і її брата ОСОБА_4;
які здійснили відчуження даного
домоволодіння у рівних частках своїм
дітям - дочці ОСОБА_2 і сину ОСОБА_4;

ОСОБА_4 ? частка вказаного
домоволодіння належала на підставі
договору дарування від 5.02.1998р. ;

Інша ? частка вказаного домоволодіння
належить відповідачці ОСОБА_2

23.06.2011 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено
договір довічного утримання,
посвідчений приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1235, за
яким ОСОБА_4 зобов'язався передати 50/100
частин житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 зобов'язалась
забезпечувати його утриманням та
доглядом довічно, грошова оцінка
матеріального забезпечення була
оцінена сторонами у 600,00 грн. на місяць;
зазначено, що договір сторонами
прочитаний, відповідає їх дійсним
намірам та досягнутим домовленостям,
сторони підтвердили, що після
роз'яснення нотаріусом діючого
законодавства відносно укладеного
правочину, вони однаково зрозуміли
значення цього договору, його умови та
правові наслідки для кожної із сторін,
а також підтвердили відсутність
заперечень з будь - якої сторони, що
засвідчили своїми особистими
підписами. Приватним нотаріусом ОСОБА_3
особи сторін були встановлені, їх
дієздатність, а також належність
ОСОБА_4 відчужуваної частки житлового
будинку перевірено, про що в договорі
міститься відповідний запис.

Згідно свідоцтва про смерть -
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер у м.
Луганську. Встановлено, що помер
ОСОБА_4, проживаючи у даному будинку.

Щодо стану ОСОБА_4 на час укладення
договору довічного утримання і щодо
наявності / відсутності підстав,
передбачених ст.225 ЦК України для
визнання договору недійсним, то суд,
дослідивши надані докази у їх
сукупності, дійшов таких висновків:

Позивачкою надані такі докази:

З відповіді головного лікаря ЛОНД
Овчаренко М.О. від 13.03.2012 р. № 317
вбачається, що з 27.11.2006 р. ОСОБА_4
перебував на диспансерному обліку в
ЛОНД з діагнозом розлади психіки та
поведінки внаслідок вживання алкоголю,
синдром залежності.

В акті з місця проживання від 18.02.2012 р.,
посвідченого сусідами ОСОБА_4, сусіди
зазначають, що ОСОБА_4 протягом
тривалого часу з 1993 року по 25.06.2011 р.
мешкав за адресою: АДРЕСА_1. В 2007 році
йому була встановлена ІІ група
інвалідності за загальним
захворюванням, пов'язаним з участю в
ліквідації аварії на ЧАЕС і з
проходженням служби в Афганістані. За
станом здоров'я, а також з урахуванням
того, що ОСОБА_4 був одиноким чоловіком
(батьки померли, донька ОСОБА_1 мешкає в
м.Москві РФ), він потребував сторонньої
опіки і допомоги, яку надавала йому
його рідна сестра ОСОБА_2 Відносини між
ними були дружні, довірливі, теплі.
Оскільки увесь тягар по піклуванню та
догляду за ОСОБА_4 був покладений на
його сестру, у січні 2011 року вони
домовились оформити їх відносини
юридично, уклавши договір довічного
утримання. При укладенні договору
ОСОБА_2 керувались тільки добрими
намірами і бажанням допомогти брату, а
посилання доньки ОСОБА_1, що при
укладенні договору, ОСОБА_2 керувалась
корисливими мотивами, які полягали в
бажанні заволодіти майном ОСОБА_4 і
його слабкістю до алкогольних напоїв, є
хибними. Сусіди засвідчили, що ОСОБА_4
був психічно здоровим, інтелектуально
розвиненим, що дозволяло йому
моделювати свою поведінку, розуміти
значення своїх дій і здійснювати
волевиявлення. Будь - яких сумнівів
щодо психічного стану ОСОБА_4 ні у кого
з сусідів не виникало.

Згідно даних виписки з історії хвороби
№ 8387 вбачається, з 23.06.1998 р. по 17.07.1998 р.
ОСОБА_4 проходив стаціонарне лікування
в нейротравматологічному відділенні,
реанімаційному відділенні Луганської
обласної клінічної лікарні з діагнозом
відкрита черепно - мозкова травма,
перелом склепіння та основи черепа
середньої черепної ямки зліва, забій
головного мозку середньої тяжкості,
гостра епідуральна гематома.

З виписки з історії хвороби № 823/249
вбачається, що в період з 16.02.2004 р. по
01.03.2004 р. ОСОБА_4 проходив стаціонарне
лікування в неврологічному відділенні
Луганської міської багатопрофільної
лікарні № 7 з діагнозом
дисциркуляторна і посттравматична
енцефалопатія ІІ (побутова ЧМТ від 1998 р.
- забій головного мозку), виражений
астено - вегетативний синдром
ІІ(травматичний остеохондроз хребта с
деформацією тілець Д5, 7, 9.
Деформаційний спондилез. ДОА реберно -
хребетного зчленування, помірний
синдром торакалгії ), хронічний
персистируючий гепатит, хронічний б/
кам'яний холіцестит, хронічний
панкреатит ІБС, діффузний
кардіосклероз, СНІ.

З виписки з історії хвороби № 2944 від
29.11.2004 р. встановлено, що з 11.11.2004 р. по
29.11.2004 р. ОСОБА_4 проходив лікування у МЦ
«Медіки - Чернобиля» з діагнозом ДЕП ІІ
ст. з астено - невропатичним,
епілептичним синдромом ІБС,
атеросклеротичний кардіосклероз СН І,
хронічний панкреатит ремісія,
хронічний бронхіт ремісія.

З виписки з історії хвороби № 738/216
встановлено, що ОСОБА_4 з 09.02.2005р. по
14.02.2005 р. проходив стаціонарне
лікування в неврологічному відділенні
Луганської міської багатопрофільної
лікарні № 7 з діагнозом
дисциркуляторна енцефалопатія ІІ,
складний генез (інтоксикаційна і
посттравматична), виражений астено -
вегетативний синдром, хронічне
зловживання алкоголем, алкогольне
сп'яніння.

З виписки з історії хвороби № 7891
встановлено, що з 05.10.2009 р. по 09.10.2009 р.
ОСОБА_4 проходив стаціонарне лікування
в наркологічному відділенні
Луганської міської багатопрофільної
лікарні № 4 з діагнозом інтоксикаційна
енцефалопатія алкогольного генезу,
помірний вестибуло - атактичний
синдром.

Згідно з висновком лікаря - психіатра
ЛОКПНЛ у ОСОБА_4 встановлено
енцефалопатія посттравматична,
дисциркуляторна, і токсилогічна,
судомні напади, виражений астено -
вегетативний синдром.

Як видно з наданих медичних документів-
всі вони стосуються стану здоров,я
ОСОБА_4 протягом часу по 2009р, тобто не
пізніше двох років до укладення
договору, крім того, в цих документах
відсутня інформація , яка б прямо
вказувала на наявність у ОСОБА_4 таких
діагнозів, розумових чи психічних вад,
які б доказували його нездатність чи
обмеженість у розумінні своїх дій і у
керуванні ними. Сам по собі факт
схильності до зловживання алкоголем не
є достатньою і безперечною підставою
для таких висновків.

Свідки з боку позивачки суду
пояснили:

Свідок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
пояснила, що є подругою ОСОБА_7 - сестри
позивачки, до 2003р. жила по АДРЕСА_2,
сестри ОСОБА_7 останні 7 років живуть в
Москві з матір,ю, іноді ОСОБА_7
приїжджала у Луганськ, приходила
відвідати батька, останній раз у квітні
2011р. ; зі слві ОСОБА_7 їй відомо, що її
батько близько семи разів лікувався в
наркології, у розмові з ним він
переплутував слова, розповідав то про
погоду, то про машину, то про пенсію,
розповідав, що раніше літав, її одразу
не впізнав, але потім впізнав, був
блідий, кульгав, скаржився на
головокружіння, на тиск, на головний
біль, на вигляд був напідпитку;
проживав один, нової сім,ї не
створював.

Свідок ОСОБА_8- колишня дружина
ОСОБА_4 і мати позивачки, пояснила суду,
що в 1993р. розірвали шлюб, проживали
разом до 2000р., потім проживала окремо, а
в 2006р. вона з дочками виїхали в Москву,
періодично приїжджала в Луганськ,
іноді з дочкою, в 2010р. була двічі , в
кінці квітня, з ним не поговорила, бо
спав п'яний, на той час він був
доглянутий ; тоді ж вона розмовляла з
його мамою (свекрухою) , і та
скаржилась, що син п'є, що зламав
ключицю, що в 2010р. лікувався в
наркології. В 2011р. дочка була на
поминках 40днів після смерті свекрухи,
він був брудний і на вигляд п'яний,
хитався. В кінці травня 2011р. вона з
дочкою ОСОБА_1 приїхали в Луганськ,
приходили до ОСОБА_4 , він був худий,
брудний, на вигляд старий, було тепло, а
він був у теплому светрі, волосся
сплутане, важко переставляв ноги,
хитався, був тверезий, але на вигляд - з
похмілля, трусились ноги; казав, що
йому сестра і племінник купляють
горілку, трудно вимовляв слова,
забував, що розказував, подовгу мовчав;
казав, що живе як собака, коли спав, то
уві сні розмовляв з матір,ю. Тоді ж вона
з ним домовилась, що приїде в серпні і
переоформлять будинок на дочок;
пропонувала поїхати в Москву, він
відмовився.

Свідки з боку відповідачки суду
пояснили:

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що з
2002 по 2007рік була співмешканкою ОСОБА_4,
на той час він був нормальною людиною,
після припинення сімейних стосунків
вони спілкувались приблизно 1 раз на
тиждень, він був начитаний, постійно
читав, був чистоплотний, сам
розпоряджався своїми фінансами, у
нього була добра пам,ять, знав номери
телефонів знайомих і друзів, дні
народжень; останній рік життя був при
добрій пам,яті, фактично здоровий
фізично, раніше був військовим
штурманом, в 1998р. була травма голови,
але без суттєвих наслідків; іноді
скаржився на головний біль; в 2004р. він
зробив заповіт на маму, бо казав, що не
хоче батьківський будинок залишати
дітям, які погано до нього ставились,
забули про нього. Після смерті матері
казав, що єдина надія на сестру ОСОБА_2,
яка його не кине, що він сподівається
на неї і на її сім,ю, мав намір
переписати свою частку на ОСОБА_2, щоб
та за ним доглядала у старості, це було
в межах півроку після смерті матері;
пізніше розповідав, що вони з ОСОБА_2
їздили до нотаріуса і він зробив
договір на ОСОБА_2, що тепер ОСОБА_2 для
нього як опікун, що це найкраще для
нього, бо вона сестра, чуйна, людяна, і
що на дітей надії нема. Останні місяці
життя (весна- початок літа 2011р.) він був
нормальний і психічно здоровий,
керував автомобілем, зокрема перед
паскою в 2011р. возив на кладовище до його
матері; їй також відомо , що раніше він
звертався до суду за перерахунком
пенсії, видавав довіреність, отримав
висуджені гроші, купив меблі; його
дітей свідок на протязі 2002-07р. бачила
двічі, і то вони лише приходили у гості
короткочасно, а не приїжджали до нього,
зупинялись у інших родичів. Їй відомо,
що ОСОБА_4 раніше лікувався від
алкогольної залежності, в 2011р. не пив.
Коли він вже жив сам, у побуті йому
допомагала сестра ОСОБА_2, стосунки між
братом і сестрою були добрими,
родинними .

Свідок ОСОБА_11, сусід, проживає
АДРЕСА_3, суду пояснив, що ОСОБА_4
постійно проживав з батьками, їх ховав,
стосунки з сестрою у нього добрі
родинні, ОСОБА_2 добропорядна чуйна
людина, вони часто спілкувались; вів
себе ОСОБА_4 адекватно, дружина свідка
просила його не курити біля вікон, і він
не курив, виходив покурити в садок;
часто скаржився на головні болі, болі в
спині, був випадок, коли він упав через
біль у спині; десь за рік до смерті
зламав руку, ОСОБА_2 йому допомагала у
побуті. ОСОБА_4 не любив розмовляти про
дітей і колишню дружину, був на них
ображений, казав, що дочки погано до
нього ставляться, що дочки хотіли, щоб
він їм переписав будинок, а він не
хотів, казав, що їм не довіряє, що нікому
не довіряє, окрім сестри ОСОБА_2. Бувало
таке, що дочки приїжджали в Луганськ, а
він навіть цього не знав, разом з його
матір,ю скаржились, що носили телефон у
кармані, чекали дзвінка , а ті так і не
подзвонили, коли були у Луганську.
Іноді бачив, що дочки до нього
приходили, але дуже рідко і на короткий
час. Після смерті матері, десь за
півроку до його смерті , казав, що
документи на будинок переробить на
ОСОБА_2, а потім сказав , що уклали
договір довічного утримання з сестрою.
За рік-два до смерті він звертався до
суду за перерахунком пенсії як
військовослужбовця. був завжди
нормальним, до самої смерті, останній
рік після лікування взагалі не пив.
Неадекватності, дивацтва свідок за ним
ніколи не помічав, пам,ять була гарною,
все пам'ятав за футбол, який любив;
казав, що раніше у нього була травма
голови, бувало, скаржився на головний
біль і спину. Вживав алкоголь, раніше
лікувався, але ніколи не ходив по
вулиці п'яним, останні півроку взагалі
не пив. Приблизно за рік до смерті сам
казав, що знову почав часто випивати, що
треба пролікуватись, після лікування
не пив. Сестра ОСОБА_2 приходила до
нього часто, надавала йому побутову
допомогу як жінка чоловіку-одинаку, але
він сам за собою слідкував і
обслуговував. В останнє свідок бачив
ОСОБА_4 за день до смерті, спілкувався
за декілька днів до смерті, і він був
повністю нормальний, адекватний і без
будь-яких ознак психічного розладу чи
втрати пам,яті.

Свідок ОСОБА_13 - сусід, суду
пояснив, що бачив ОСОБА_4 фактично
кожен день, часто по сусідські
спілкувався з ним. У нього часто боліла
голова, спина, робив уколи. Свідок- за
фахом лікар, пояснив, що на його думку у
ОСОБА_4 був посттравматичний
остеохондроз, посттравматичний
арахноїдит, бо раніше була травма на
службі, а потім ще була ЧМТ побутова
десь до 2000р.- упав з драбини; мав один
епілептичний напад одразу після
операції- після ЧМТ до 2000р., більше
нападів не було; лікувався у
невропатолога, їздив в санаторій як
чорнобилець. Свідку відомо, що ОСОБА_4
звертався за перерахунком пенсії до
суду, розповідав про це. Було пару
разів, що він запивав, ще при живій
матері, яка умовила його
пролікуватись, він лікувався, потім не
пив, працював, керував автомобілем;
десь рік до смерті взагалі не пив . На
паску в 2011р. він їздив на автомобілі на
кладовище. Свідок ніколи не помічав у
ОСОБА_4 вад з пам,ятью і він ніколи на це
не скаржився. Завжди він був
нормальний, адекватний, мав гарну
пам'ять, всіх співслужбовців пам'ятав,
захоплювався футболом, заповнював
таблиці, ходив на футбол, вів календар;
якби у нього були дивацтва чи
ненормальності - то свідок як лікар це
помітив би обов'язково, але нічого
такого не було. Про дочок не любив
розмовляти, то була болюча тема для
нього, дочки їздили не часто, він їх
мало бачив; бувало, що дочки приїжджали
в Луганськ, а він навіть цього не знав.
Він свідку казав, що хоче на ОСОБА_2
переписати свою частку у батьківському
будинку. ОСОБА_2 постійно йому
допомагала, готувала, допомагала прати,
прибирати, а він допомагав їй у побуті -
копав город. Перед смертю свідок ОСОБА_4
бачив десь за 2-4 дні, і той був цілком
нормальний, ніяких дивацтв і
неадекватності, втрати пам,яті у нього
не було.

Свідок ОСОБА_14 - двоюрідний брат
ОСОБА_4 і відповідачки, суду пояснив, що
ОСОБА_4 жив один, відповідачка йому у
побуті допомагала, як жінка, стосунки
були у них добрі родинні; свідок
цікавився, чи допомагають йому дочки,
чи підтримують стосунки, але він казав,
що ніколи, і що ніяких стосунків, це
його дуже хвилювало і ображало.
Приблизно в отой час, коли померла мати,
ОСОБА_4 з ним радився, який треба
укласти договір, щоб зберегти
батьківський будинок ОСОБА_2; казав, що
не хоче, щоб його частка дісталась
державі чи дочкам, які про нього забули,
що хоче залишити будинок сестрі
ОСОБА_2. І тоді свідок як юрист за фахом
йому порадив укласти договір довічного
утримання, щоб і він був впевнений у
тому, що будинок у нього є, і при
необхідності міг би надіятись на
допомогу, і що ОСОБА_2 проживає поруч,
завжди допоможе і не залишить його; у
подальшому ОСОБА_4 йому казав, що вони з
ОСОБА_2 ходили консультуватись до
нотаріуса, такого, що вклали договір -
ОСОБА_4 йому не казав. Він випивав, жив
одинаком, на вулиці його поважали, він
ніколи не був брудним і неохайним,
слідкував за собою, був завжди при
здоровому глузді, судився за пенсію -
за його порадою, знає, що він видавав
довіреність відповідачці. При житті
його матері він складав заповіт на
матір. Він цікавився футболом, був
уболівальником, адекватно мислив,
відхилень у його поведінці чи психіці
свідок ніколи не помічав. У нього десь
у 2000р. була травма голови, до того була
травма хребта, він був у минулому
військовим льотчиком, був в
Афганістані, був ліквідатором
наслідків на ЧАЕС, в 2008 р. працював в
рекламній агенції, мав водійські права,
їздив на автомобілі, який залишився від
батька. Був дуже пунктуальний, вів
записи. Ніяких вад, дивацтв не було,
пам'ять була нормальна, читав,
користувався комп'ютером. Проходив
нетрадиційні заходи боротьби з
алкогольної залежністю, був
самокритичний, сам відчував, коли треба
пролікуватись від випивки, добровільно
проходив курси лікування. З початку
2011р. він вже не вживав алкоголь взагалі.
В березні 2011р. свідок був на поминках
матері ОСОБА_4 , і він був нормальний ,
не пив взагалі. 9.05.2011р. свідок
поздоровляв ОСОБА_4 з днем перемоги, той
був тверезий, нормальний. 14.05.2011р.
свідок був у нього, він був тверезий,
нормальний, казав, що приїжджала
дружина з онукою, показував фото онуки,
казав, що дружина просила документи на
будинок, просила переоформити будинок
на неї або на дочку, він документи не
віддав, відмовився, казав, що показав
дулю, вони посварились. Останній раз
свідок бачив ОСОБА_4 на початку або в
середині червня 2011р., і той був цілком
адекватний, з нормальною психікою.

Згідно постанови від 05.06.2011р., за фактом
смерті ОСОБА_4 від механічної асфіксії
через закриття носа та рота, - в
порушенні кримінальної справи за ст.
115-119 КК України за фактом смерті ОСОБА_4
було відмовлено за відсутністю складу
злочину.

25.07.2011 р. за результатами повторної
перевірки за фактом смерті ОСОБА_4,
встановлена відсутність об'єктивних
даних, які б свідчили про скоєння будь -
ким навмисних дій , направлених на
завдання смерті ОСОБА_4, у зв'язку з чим
в порушенні кримінальної справи за
фактом смерті останнього відмовлено.

Згідно висновків судово - медичного
дослідження трупа ОСОБА_4 від 27.06.2011р.,
були виявлені садни обличчя (лоба,
лобно - теменної ділянки зліва у лінії
росту волосся, внутрішнього краю лівої
надбрівної дуги,спинки носа,
підборіддя спереду), синець на лобі
зліва, перелом хрящів носа. Вказані
пошкодження утворились від взаємодії з
тупим твердим предметом (предметами)
незадовго до настання смерті і не
знаходяться у прямому причинному
зв'язку з настанням смерті ОСОБА_4 За
ступенем тяжкості, якщо дані
пошкодження були б завдані живій
особі, мають ознаки легких тілесних
ушкоджень. Дослідженням також виявлені
перелом скроневої кістки і крововиливи
в м'які мозкові оболонки і в речовину
головного мозку. Дані пошкодження
утворились не менш ніж від однієї
взаємодії з тупим твердим предметом і
за ступенем тяжкості, якщо дані
пошкодження були б завдані живій
особі, мають ознаки тяжких тілесних
ушкоджень, за ознакою небезпечності
для життя в момент їх завдання. Надати
безперечний висновок про давність
завдання даних тілесних ушкоджень без
дослідження медичної документації, не
виявляється можливим. Смерть ОСОБА_4
настала внаслідок механічної асфіксії,
яка розвинулась в результаті закриття
отворів носа і рота, що підтверджується
даними дослідження трупа ОСОБА_4

З даних документів також не вбачається
таких відомостей, які б могли
розглядатись як підстави для визнання
ОСОБА_4 такою особою, яка станом на день
смерті (що мала місце через два дні
після укладення договору) чи до цього
не розуміла значення своїх дій чи не
могла ними керувати.

Згідно висновку посмертної судово -
психіатричної експертизи - ОСОБА_4 на
момент укладення договору довічного
утримання виявляв ознаки психічних та
поведінкових розладів внаслідок
вживання алкогольних напоїв на тлі
органічної недостатності головного
мозку (енцефалопатія посттравматична,
дисциркуляторна і тоскична). Між тим,
уточнити характер і форму наявної у
ОСОБА_4 пристрасті до алкоголю,
структуру і ступінь вираженості
відмічених у нього нервово -психічних
розладів органічного ґенезу, а також
встановити інші особливості
психічного стану ОСОБА_4 на момент
укладення договору довічного
утримання 23.06.2011 р. не уявляється
можливим у зв'язку з недостатністю і
суперечностями даних про його
психічний стан, наданих у
розпорядження експертів. Вищенаведені
обставини не дозволяють також
встановити здатність ОСОБА_4, за своїм
психічним станом, розуміти значення
своїх дій, керувати ними, розуміти
наслідки вчинюваних ним дій на момент
укладення договору довічного
утримання 23.06.2011 р.

Згідно висновку додаткової посмертної
судово - психіатричної експертизи
(тобто з урахуванням додатково
допитаних судом свідків), ОСОБА_4, на
момент укладення договору довічного
утримання 23.06.2011 р. виявляв ознаки
психічних та поведінкових розладів
внаслідок вживання алкоголю на тлі
органічної недостатності головного
мозку (енцефалопатія посттравматична,
дисциркуляторна і тоскична). Однак,
уточнити характер та форму пристрасті
до алкоголю, яка мала місце у ОСОБА_4,
структуру і ступінь вираженості
нервово -психічних розладів
органічного ґенезу, які мали місце у
ОСОБА_4, а також встановити інші
особливості його психічного стану на
момент укладення ним договору
довічного утримання 23.06.2011 р. не
уявляється можливим у зв'язку з тим, що
і додатково надані судом вихідні дані
стосовно психічного стану ОСОБА_4 вкрай
суперечливі та недостатні для
визначення психічного стану під
експертного. Вказані підстави також не
дають можливості встановити здатність
ОСОБА_4 за своїм психічним станом,
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними на момент укладення
договору довічного утримання 23.06.2011 р.

З аналізу досліджених доказів суд
робить такі висновки:

З усіх наданих для проведення
психіатричної експертизи вихідних
даних - медичних документів -
врахувавши дані документи, експерти
психіатри не дали стверджувальної
відповіді на поставлені запитання щодо
наявності у ОСОБА_4 здатності керувати
своїми діями і усвідомлювати їх станом
на день укладення договору. Тобто слід
вважати, що дані медичні документи не
доказують наявності підстав,п
передбачених ст.225 ЦК України.

Щодо показань свідків про стан здоров,я
і психічний та розумовий стан ОСОБА_4,
то суд робить такі висновки:

Суд не має підстав не вірити показанням
свідків-сусідів, а також двоюрідного
брата померлого про стан ОСОБА_4,
оскільки вказані особи систематично
спілкувались з ОСОБА_4 при житті, в тому
числі і в останні місяці та дні його
життя, є особами сторонніми і не
зацікавленими щодо майна померлого.
Показання вказаних свідків не
суперечать одне одному, навпаки
взаємно підтвердженні. Всі вказані
свідки (ОСОБА_16, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_4)
однозначно підтвердили, що ОСОБА_4
завжди і зокрема в останні місяці і дні
свого життя був повністю адекватним, з
ясною свідомістю, з критичним
ставленням до свого здоров'я і до
шкідливих звичок, був розумною і
освіченою людиною, мав гарну пам'ять,
логічно мислив, вмів захищати свої
права, зокрема захистив у судовому
порядку пенсійні права, розумно
розпоряджався своїми грошима і
господарством, і свідки жодного разу
не помітили будь-яких вад психічного чи
розумового характеру, в тому числі
тимчасових, які б могли піддати сумніву
його можливість розуміти події,
усвідомлювати значення своїх дій,
керувати ними. Тобто показаннями
даних свідків спростовано доводи
позивачки. До того ж свідок ОСОБА_13 був
за фахом лікарем, тому його показання
мають цінність і як свідчення лікаря.

Натомість суд критично ставиться до
показань свідка ОСОБА_6 - подруги
позивачки, яка не була сусідкою ОСОБА_4,
в силу віку і відсутності будь-яких
спільних інтересів не спілкувалась з
ОСОБА_4, була у нього лише за компанію з
подругою, короткочасно і до того ж не в
час, що відноситься до укладення
договору. Посилання свідка на те, що
ОСОБА_4 у бесіді змінював тему розмови,
і казав на її вигляд дещо дивні речі, не
є достатнім доказом наявності у ОСОБА_4
певних психічних і розумових вад, які б
виключали можливість усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними.

Так само суд критично ставиться до
показань свідка ОСОБА_8 (колишньої
дружини ОСОБА_4), яка дала суду вкрай
суперечливі і нелогічні показання і
яка є особою прямо зацікавленою у
даному спорі, будучи мамою позивачки.
До того ж відомості, повідомлені
даними свідками, повністю спростовані
показаннями інших свідків - сусідів,
родича померлого, тобто осіб, що які
знали і спілкувались з ОСОБА_4 протягом
тривалого часу, постійно, і тому
однозначно повніше знали про його
особу, поведінку, розумові і здібності
і стан його психіки.

Зокрема суд враховує наступне: Як видно
з показань свідка ОСОБА_8 і порівнюючи
ці показання з показаннями інших
свідків, - даний свідок бачила ОСОБА_4 в
першій половині травня 2011р. -
навідувалась до нього, при цьому - як
пояснив свідок ОСОБА_14 - йому ОСОБА_4
після того розповідав, що приїжджала
колишня дружина, просила переписати
будинок на дітей, а ОСОБА_4 їй у грубій
формі відмовив, із-за чого між ними
сталась сварка. Показання свідка
суперечать самі собі. Зокрема, свідок
пояснила, що вона залишалась у будинку
з ОСОБА_4 2-3 дні і в тому числі ночувала у
нього і при цьому була з малолітньою
онукою; з іншого боку свідок дала
показання щодо стану ОСОБА_4 при такому
відвідуванні - зокрема, як пояснила
свідок, ОСОБА_4 був у неадекватному,
агресивному стані, вкрай занедбаний,
п'яний, брудний, у хаті було не прибрано
і брудно, вона боялась ОСОБА_4 через
такий його стан. Вказані показання
суперечать одні другим і є нелогічними;
на запитання суду, чому у такому разі
вона з малолітньою онукою залишалась
ночувати у будинку фактично вже чужої
людини з такою сумнівною і агресивною,
неадекватною поведінкою, піддаючи
небезпеці дитину, свідок логічно
відповісти не змогла. Показання свідка,
що вона пропонувала ОСОБА_4 поїхати до
Москви також нелогічні, враховуючи, що
подружжя було давно розлучене,
тривалий час не проживали разом і не
намагались поновити сімейні стосунки,
принаймні ніхто зі свідків про таке не
повідомив. Суд схиляється до того, що
більш правдиво про дійсні стосунки між
колишнім подружжям суду розповіли інші
свідки - сусіди, в тому числі лікар, а
також колишня співмешканка і
двоюрідний брат, які повідомили, що
ніяких стосунків колишнє подружжя не
підтримували, що при приїзді у Луганськ
колишня дружина і дочки зупинялись у
іншому місці, і що навіть у деяких
випадках забували відвідати ОСОБА_4- за
що він носив у собі образу. Показання
свідка ОСОБА_8 щодо стану ОСОБА_4 у
травні 2011р. категорично суперечать
показанням інших свідків, які так само
в даний час спілкувались з ОСОБА_4 Крім
того, з наданих свідком ОСОБА_8
показань щодо стану ОСОБА_4- конкретно і
прямо не вбачається, що ОСОБА_4
перебував у якомусь ненормальному з
психічної чи розумової точки зору
стані. Сам по собі факт, що чоловік
одинак був у брудному одязі, з голими
брудними ногами і з сплутаним волоссям-
не доказує наявності у нього психічних
чи розумових вад, достатніх для того,
щоб його визнати таким, що він не
розумів своїх дій. Той факт, що між
колишнім подружжям відбувся конфлікт,
і що ОСОБА_4 відмовив переписати
будинок на неї чи дітей, -про що
засвідчив свідок ОСОБА_14 (і фактично
чого не заперечувала свідок ОСОБА_8), -
навпаки доказує неприязне відношення і
конфліктні стосунки між колишнім
подружжям і те, що ОСОБА_4 був
спроможним віддавати собі звіт у
подіях, що відбувались в той день. Суд
вважає, що саме такою метою пояснювався
приїзд ОСОБА_8 до колишнього чоловіка ,
суд вважає логічною відмову ОСОБА_4
переписати будинок на дітей і на неї,
враховуючи характер стосунків між
ними, і суд вважає логічним, що сама
така подія і стала причиною
прискорення ОСОБА_4 вирішення питання
щодо розпорядження своїм майном на
користь сестри. Свідок ОСОБА_14 , який
знає юриспруденцію, пояснив, що саме з
ним ОСОБА_4 радився стосовно того, як
краще це зробити, щоб будинок не
достався колишній дружині і дочкам, які
про нього фактично забули і на яких не
було надії щодо допомоги в старості.
Крім того, суд враховує, що свідок
ОСОБА_8, так само як і свідок ОСОБА_6
бачили ОСОБА_4 не пізніше середини
травні 2011р., а договір укладений в
другій половині червня 2011р., тобто дані
свідки не свідчили про стан ОСОБА_4
станом на час , максимально приближений
до дня укладення договору, натомість
інші свідки спілкувались з ОСОБА_4 і
пізніше, тобто у час , більше
приближений до дня укладення договору.

Таким чином, суд вважає, що відомості
щодо психічного і розумового стану
ОСОБА_4, які суду представили свідок
ОСОБА_8 і ОСОБА_6 не можуть прийматись
до уваги, оскільки повністю суперечать
показанням інших свідків і іншим
доказам, є сумнівними і містять у собі
поверхневу і частково недостовірну,
однобоку інформацію.

У проведених у справі двох
психіатричних експертизах експерти не
змогли дати конкретну відповідь про
стан ОСОБА_4 саме виходячи з того, що
експертам представлені суперечливі
показання свідків про його поведінку.
Тому відсутність конкретної відповіді
експертів на поставлені запитання в
даному випадку мають судом тлумачитись
на користь відповідача і не повинні
розглядатись як доказ на обґрунтування
позовних вимог. При цьому суд виходить
з презумпції правомірності правочину і
з презумпції дієздатності особи.

При розгляді справи дійсно
встановлено, що ОСОБА_4 мав хворобливу
залежність від алкоголю. Але дана
обставина не доказує таких змін
психіки і розумових здібностей ОСОБА_4 ,
які б суттєво вплинули на його
спроможність усвідомлювати свої дії і
ними керувати. Експерти врахували
відомості про лікування ОСОБА_4 від
алкогольної залежності і при тому не
зробили висновку про наявність
вказаних психічних вад у ОСОБА_4 через
схильність до пияцтва. До того ж, як
пояснили свідки, останній рік життя,
тобто протягом тривалого часу до
укладення договору, ОСОБА_4 після
лікування не пив взагалі, а до цього
проходив такі лікування добровільно, у
разі необхідності, і таку необхідність
сам виявляв, тобто відносився до даної
проблеми критично і свідомо.

Навпаки, всі дії і реакції, поведінка
ОСОБА_4, виходячи з показань свідків і
наданих медичних документів, доказують
його нормальні розумові здібності,
нормальний психічний стан,
спроможність до аналізу, до планування,
до послідовного втілення в життя
своїх намірів, тобто його спроможність
аналізувати свої дії, усвідомлювати їх
і ними керувати. Жодного випадку
неадекватної поведінки ОСОБА_4 у
період, що може відноситись до періоду
укладення договору, а так само і до
того, будь-яких провалів у пам,яті,
дивацтв, тощо- не встановлено.

Всі дії, виконані ОСОБА_4 щодо
підготовки і укладення договору є
логічними, послідовними, і відповідали
його дійсній волі щодо розпорядження
на майбутнє своїм майном на користь
сестри. Так, ОСОБА_4 був ображений на
дітей, для яких став фактично чужим, і
вважав, що у нього відсутня надія на їх
допомогу у старості; ОСОБА_4 у минулому
переніс черепну травму, травму хребта,
приймав участь у ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, був учасником бойових
дій у Афганістані, у минулому
військовослужбовець; до того ж був
одинаком. Суд вважає встановленим той
факт, що він був фізично ослаблений, і
дійсно мав логічні опасіння за своє
здоров,я у майбутньому, і розумів, що
може статись так, що в будь-який момент
через погіршення стану здоров,я буде
потребувати сторонньої допомоги. З
іншого боку, логічно припустити, що
ОСОБА_4 обґрунтовано сподівався на те,
що у разі необхідності, таку допомогу
зможе реально отримати лише від рідної
людини - від сестри, яка жила поруч.
Відповідачка характеризується
сусідами позитивно, знаходилась з
братом у хороших сімейних стосунках, у
разі необхідності йому завжди
допомагала. ОСОБА_4 дані обставини
усвідомлював і дане питання для себе
обдумував, консультувався у брата, у
нотаріуса, радився з сестрою. Тому
факт укладення з сестрою договору
довічного утримання був логічним і
обдуманим, не виглядає сумнівно.

При цьому суд враховує і те, що вказаний
будинок є батьківським , тобто був
родовим і представляв для ОСОБА_4 і для
відповідачки крім суто майнової також
і суттєву моральну цінність, був
пам,яттю про батьків. Тому логічним був
намір і бажання особи зберегти таке
майно цілим , передати його в одні руки
- члену сім,ї.

Також суд враховує, що ще при житті
матері, задовго до цього, ОСОБА_4 вже
розпорядився своїм майном, склавши
заповіт на користь матері, тим самим
реалізувавши свій намір - на випадок
його смерті позбавити дочку спадщини у
вигляді даної частки жилого будинку.

Посилання позивачки, що батько не міг
залишити її без житла, є надуманими і не
доводять наявності підстав ст..225 ЦК
України. Дане обґрунтування
стосується не стану особи на день
укладення правочину і свого
волевиявлення, а стосується мотивів, що
побудили особу вчинити саме так, а не
інакше.

Договір не був підписаний ОСОБА_4
внаслідок миттєвого імпульсу, дана дія
була продуманою і виваженою,
послідовною. Тому відсутні підстави
для допущення сумнівів щодо миттєвого
і короткочасного помутніння розуму і
свідомості ОСОБА_4 при підписанні
договору.

Розумові здібності ОСОБА_4 також були
достатніми для розуміння вчинюваного
ним договору і його наслідків.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за
договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

В даному випадку ОСОБА_4 розумів
правильно характер укладеного
договору, його наслідки, і дійсно бажав
настання саме таких наслідків.

Позивачка посилається на те, що ОСОБА_4
не потребував сторонньої допомоги.
Разом з тим, дана обставина не
стосується тих підстав, з яких
розглядається даний спір. Крім того,
суд не вбачає будь-яких дефектів даного
договору чи того, що договір суперечить
закону, або є нікчемним. Сам той факт, що
ОСОБА_4 мав велику пенсію і не був
постільно хворим чи таким, що
потребував постійної сторонньої
допомоги, - не є перешкодою для
укладення такого договору, оскільки
він укладався на майбутнє.

Розглядаючи дану справу, суд аналізує
позицію позивачки:

Позивачка не дала особистих пояснень
суду у даній справі, довіривши і
складення позову, і його підписання, і
дачу пояснень у суді своєму
представнику - адвокату, сторонній для
неї людини, яка особисто не знала
ніяких обставин , що стосуються даної
справи. Тому про дійсну думку
позивачки суд може робити висновки,
виходячи з тих відомостей, які
містяться в матеріалах справи і які
встановлені у суді. Зокрема
встановлено, що позивачка подавала
заяву в міліцію з приводу смерті
батька, і в своїй заяві вона вказувала,
що батько був цілком здоровий і не
потребував ніякої допомоги, і ні слова
про його психічні вади. Таке пояснення
позивачки категорично суперечить і
навіть спростовує її подальші
ствердження ( у позовній заяві) про те,
що батько був у такому психічному
стані, коли не розумів значення своїх
дій і не міг ними керувати, тобто був
психічно не здоровою людиною.

Згідно положень ч.1,3 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Принцип свободи договору як один із
загальних засад цивільного
законодавства закріплений у ст. 3 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України, на
яку посилається позивач та її
представник, як на підставу для
визнання вказаного договору недійсним,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року № 9 правила статті 225
ЦК України поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину, особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити судову -
психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї із сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку судово -
психіатричної експертизи, так і інших
доказів відповідно до ст.212 ЦПК України.

Відповідно до п.1 глави 4
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (далі
- Інструкція № 296/5) дієздатність
громадянина, що звернувся за вчиненням
нотаріальної дії, перевіряється
нотаріусом на підставі наданих
документів, передбачених статтею 43
Закону, що підтверджують його вік, а
також на підставі переконаності
нотаріуса в результаті проведеної
розмови та роз'яснення наслідків
вчинення нотаріальної дії у здатності
цієї особи усвідомлювати значення цієї
нотаріальної дії, її наслідків та
змісту роз'яснень нотаріуса, а також
відповідності волі і волевиявлення
особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до пп.3,4 глави 6
Інструкції № 296/5 установлення дійсних
намірів кожного з учасників правочину
здійснюється шляхом встановлення
нотаріусом однакового розуміння
сторонами значення, умов правочину та
його правових наслідків для кожної із
сторін. Установлення дійсних намірів
однієї із сторін правочину може бути
здійснено нотаріусом за відсутності
іншої сторони. Правочин посвідчується
нотаріусом, якщо кожна із сторін
однаково розуміє значення, умови
правочину та його правові наслідки, про
що свідчать особисті підписи сторін на
правочині.

Як вбачається із посвідчувального
напису в договорі від 23.06.2011 р.,
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
було встановлено особи сторін
договору, обсяг їх дієздатності,
встановлені дійсні наміри сторін та
відсутність у сторін заперечень щодо
кожної з умов правочину, встановлено
однакове розуміння сторонами значення
умов правочину та правових наслідків
для кожної із сторін. Договір було
прочитано уголос нотаріусом з
перекладом з української мови на
російську мову, після чого вони
підтвердили нотаріусу, що зміст
договору повністю відповідає їх
дійсним намірам, а також підтвердили
відсутність заперечень щодо кожної з
умов правочину

Отже, нотаріусом під час укладання
договору, було вчинено усі необхідні
дії для посвідчення договору довічного
утримання, як того вимагала Інструкція
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України. Суд не вбачає
підстав не вірити нотаріусу, який є
фахівцем і посадовою особою, в тому
числі і в тій частині, що нотаріус нас
кільки міг впевнився у розумових
здібностях, адекватності, психічному
стані відчужувача майна, і дійшов
висновку, що вказана особа є дієздатною
і правильно розуміє вчинюваний
договір.

З аналізу даних норм законодавства і
інших нормативних актів, суд дійшов
висновку, що волевиявлення ОСОБА_4 при
укладенні договору не було викривленим
через наявність у нього будь -яких
психічних чи розумових вад. У даному
випадку не існувало таких обставин, які
передбачені у статті 225 ЦК України у
якості підстав для визнання договору
недійсним.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених, ст.61 цього кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Частиною 3 статті 10
Цивільно-процесуального кодексу
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Згідно ст..11 ЦПК
суд розглядає справу лише на підстав
наданих доказів і в межах заявлених
позовних вимог. Рішення суду не можу
ґрунтуватись на припущеннях і на
сумнівних доказах.

Таким чином, суд вважає, що позивачка не
довела наявності підстав для визнання
договору довічного утримання,
передбачених ст..225 ЦК України, і що такі
підстави мали місце.

Не встановлено порушень вимог ст..203,215
ЦК України, на які також посилається
позивачка.

Тому у позові вслід відмовити за його
необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 225, 626, 744 ЦК України, п.16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9,
п. 1 глави 4, пп. 3,4 глави 6 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 р. № 296/5, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88,
164, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним Договору довічного
утримання, укладеного 23.06.2011р. між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченого
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за реєстровим № 1235, - відмовити за
необгрунтованістю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено учасниками
процесу в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Луганської області
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів через Артемівський
районний суду м. Луганська.

Суддя
Т.В.
Селезньова