Єдиний унікальний номер 269/4372/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2487/2014
Категорія - 51 Головуючий
у 1 інстанції - Слабкіна О.А.
Доповідач - Зінов'єва А.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді:
Зінов'євої А.Г.

суддів:
Ларіної Н.О.

Азевича В.Б.

при секретарі:
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_2, від імені якого на
підставі договору про надання правової
допомоги діє ОСОБА_3, на рішення
Совєтського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 28 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
командитного товариства (далі КТ)
«Водспецбуд» та відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Калінінському
районі м. Донецька (далі Фонд) про
визнання висновку комісії по охороні
праці щодо визначення проценту вини
потерпілого у нещасному випадку
незаконним, внесення змін до вказаного
висновку та до постанови Фонду
стосовно нарахування одноразової
допомоги і стягнення недоплаченої суми
одноразової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Совєтського районного
суду м. Макіївки від 28 січня 2014 року
ОСОБА_2 у задоволенні вищевказаного
позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
представник позивача приніс
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду скасувати як таке, що не
відповідає вимогам діючого
законодавства та фактичним обставинам
справи, яким суд дав неправильну
правову оцінку. Просив ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги представник
позивача посилався на те, що
відмовляючи у задоволенні вимог з
підстав рекомендаційного характеру
рішення комісії по охороні праці, суд
першої інстанції не звернув уваги на
доводи позивача. Так, поза увагою суду
залишилися висновки, викладені в акті
за формою Н-1, про причини нещасного
випадку, однією з яких зазначено
порушення ОСОБА_2 Інструкції по охороні
праці для підсобних робочих.
Витребувавши Інструкцію, наказ про
прийняття на роботу, журнал робіт,
накладні про наявність засобів безпеки
тощо, суд не звернув уваги на їх
оформлення з чисельними порушеннями.
Посилаючись на Закон України «Про
охорону праці» і зробивши висновок про
рекомендаційний характер рішення
комісії, суд не звернув уваги на те, що
таке рішення є обов'язковим для Фонду і
що саме за підсумками розслідування
нещасного випадку комісією
складається акт про нещасний випадок.
При цьому, відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», акт розслідування
нещасного випадку є підставою для
призначення страхових виплат. Також у
суду першої інстанції не було підстав
для застосування Типового положення
про комісії з питань охорони праці,
оскільки на підставі діючого
законодавства воно є лише підставою
для розроблення Положення на
підприємстві. Посилаючись на те, що до
компетенції суду не віднесено
вирішення заявлених позивачем питань,
суд такі висновки не обґрунтував і не
звернув уваги на Конституцію України,
якою передбачений судовий захист.

В судовому засіданні
представники відповідачів проти
апеляційної скарги заперечували,
просили її відхилити, а рішення суду
залишити без зміни.

Інші сторони до судового
засідання не прибули, про день, час та
місце слухання справи повідомлені
належним чином.

Заслухавши доповідача, сторони,
дослідивши матеріали цивільної справи
та перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів
справи, суд правильно визначив
правовідносини, які виникли між
сторонами, надав їм відповідну оцінку і
обгрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

При розгляді справи судом
встановлено, що в період з 04.02.2011 р. по
03.01.2013 р. ОСОБА_2 знаходився у трудових
відносинах з КТ «Водспецбуд», після
чого був звільнений за станом здоров'я
на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України.
Виконуючи роботу підсобного
працівника, 14.05.2012 р. з позивачем стався
нещасний випадок на виробництві - він
отримав травму (перелом шийки стегна), в
результаті якої на підставі висновку
МСЕК від 19.12.2012 р. йому вперше
встановлено третю групу інвалідності з
втратою професійної працездатності 40%.
В ході розслідування нещасного випадку
відповідною комісією були встановлені
особи, які допустили порушення
законодавства про охорону працю, в тому
числі і сам ОСОБА_2, про що складено акт
проведення розслідування від 18.05.2012 р.
та відповідно до якого складено акт за
формою Н-1 про нещасний випадок. Після
передачі справи до Фонду, постановою
останнього від 17 січня 2013 р. позивачу
було зменшено розмір одноразової
допомоги на 40%.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону
України «Про охорону праці» від 14
жовтня 1992 року (в редакції за станом на
день виникнення правовідносин) (далі
Закон), роботодавець повинен
організовувати розслідування та вести
облік нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій відповідно до
положення, що затверджується Кабінетом
Міністрів України за погодженням з
всеукраїнськими об'єднаннями
профспілок. За підсумками
розслідування нещасного випадку,
професійного захворювання або аварії
роботодавець складає акт за
встановленою формою, один примірник
якого він зобов'язаний видати
потерпілому або іншій заінтересованій
особі не пізніше трьох днів з моменту
закінчення розслідування.

Згідно п. 2 ст. 10 Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 2011 р.
№1232 (далі Порядок), роботодавець,
одержавши повідомлення про нещасний
випадок, зобов'язаний: протягом доби
утворити комісію у складі не менш як
три особи та організувати проведення
розслідування.

Як вбачається з матеріалів
справи, що не оспорюється сторонами,
вищевказані вимоги роботодавцем були
виконані: створена комісія по
розслідуванню нещасного випадку для
здійснення покладених на неї п.14
Порядку обов'язків.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
(в редакції за станом на день
виникнення правовідносин), якщо
комісією з розслідування нещасного
випадку встановлено, що ушкодження
здоров'я настало не тільки з вини
роботодавця, а й внаслідок порушення
потерпілим нормативних актів про
охорону праці, розмір одноразової
допомоги зменшується на підставі
висновку цієї комісії, але не більш як
на 50 відсотків.

При цьому, як вбачається з вимог
ст. 35 вищевказаного Закону, для
розгляду справ про страхові виплати до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків подаються, зокрема,
акт розслідування нещасного випадку за
встановленою формою та (або) висновок
МСЕК про ступінь втрати професійної
працездатності застрахованого.

Виходячи з наведеного, підставою
для зменшення Фондом розміру
одноразової допомоги є акт комісії по
розслідуванню нещасного випадку, якщо
в ньому встановлено наявність вини
потерпілого.

Згідно ст.34 Порядку, посадова
особа органу Держгірпромнагляду в разі
відмови роботодавця скласти або
затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи
незгоди потерпілого або уповноваженої
ним особи, яка представляє його
інтереси, із змістом зазначеного акта,
надходження скарги або незгоди з
висновками про обставини і причини
настання нещасного випадку чи
приховування факту настання нещасного
випадку має право видавати обов'язкові
для виконання роботодавцем або робочим
органом виконавчої дирекції Фонду
приписи за формою Н-9 згідно з додатком
10 щодо необхідності проведення
розслідування (повторного
розслідування) нещасного випадку,
затвердження чи перегляду
затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1,
визнання чи невизнання нещасного
випадку таким, що пов'язаний з
виробництвом, складення акта за формою
Н-5 або Н-1. Рішення посадової особи
органу Держгірпромнагляду може бути
оскаржено у судовому порядку. На час
розгляду справи у суді дія припису за
формою Н-9 зупиняється.

Виходячи з наведеного, потерпіла
особа, у разі незгоди з викладеними в
актах за формою Н-5 та Н-1 обставинами
нещасного випадку, має право на їх
оскарження шляхом внесення до них
відповідних змін.

Як вбачається з позовної заяви
ОСОБА_2 таких вимог ним не заявлено.
Позивачем ставилося питання про
визнання незаконним рішення комісії по
охороні праці щодо встановлення його
вини у нещасному випадку в розмірі 40%.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону
України «Про охорону праці», на
підприємстві з метою забезпечення
пропорційної участі працівників у
вирішенні будь-яких питань безпеки,
гігієни праці та виробничого
середовища за рішенням трудового
колективу може створюватися комісія з
питань охорони праці. Комісія
складається з представників
роботодавця та професійної спілки, а
також уповноваженої найманими
працівниками особи, спеціалістів з
безпеки, гігієни праці та інших служб
підприємства відповідно до типового
положення, що затверджується
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони праці. Рішення
комісії мають рекомендаційний
характер.

Враховуючи наведене, дійсно на
підприємстві можуть створюватися
комісії з питань охорони праці, але їх
рішення мають рекомендаційний
характер і не є для Фонду обов'язковою
підставою для зменшення одноразової
допомоги у визначеному в ньому
процентному відношенні.

Згідно вимог ст. 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Виходячи з наведеного, захист
права може бути здійснений лише у
спосіб, передбачений діючим
законодавством.

Оскільки одноразова допомога
Фондом нараховується на підставі акту
про нещасний випадок, складеного за
рішенням комісії по розслідуванню
нещасного випадку, то у разі незгоди з
ними способом захисту є внесення до них
відповідних змін щодо причин нещасного
випадку та кола осіб, які допустили
дані порушення.

Як вбачається з позовної заяви
ОСОБА_2 такі вимоги ним не заявлялися і
тому питання про стягнення
недоплаченої суми одноразової
допомоги є передчасним, а такий спосіб
захисту як внесення змін до постанови
Фонду не передбачений діючим
законодавством.

За вказаних обставин доводи
апелянта про неправильні висновки суду
про рекомендаційний характер рішення
комісії по охороні праці та
безпідставне неприйняття до уваги
висновків, викладених в акті за формою
Н-1, є необґрунтованими. Навіть при
встановлені факту відсутності вини
потерпілого чи його незначної вини у
нещасному випадку, суд позбавлений
можливості вийти за межи позовних
вимог.

Апеляційний суд не може прийняти
до уваги те, що посилаючись на вимоги
Закону України «Про охорону праці» про
рекомендаційний характер рішення
комісії по охороні праці, суд першої
інстанції не прийняв уваги Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», з
якого вбачається, що таке рішення є
обов'язковим і що саме за підсумками
розслідування нещасного випадку
комісією складається акт про нещасний
випадок, оскільки вони безпідставні. Як
вбачається з названих законів, йдеться
про різні комісії, коло питань
компетенції яких не є однаковим.

Безпідставними є також доводи апелянта
про неправильне посилання суду на
Типове положення про комісії з питань
охорони праці, оскільки воно не впливає
на правові висновки. Крім того,
Положення про комісію на підприємстві
розробляється на підставі Типового
положення.

При цьому, апеляційний суд вважає за
можливе виключити з мотивувальної
частини посилання суду першої
інстанції на те, що до компетенції
суду не віднесено вирішення заявлених
позивачем питань, оскільки судом не
зазначено які саме з позовних вимог
ОСОБА_2 не підлягають розгляду у
судовому порядку.

Таким чином, рішення суду відповідає
вимогам діючого законодавства і
підстав для його скасування не має.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п.1-308, 313, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від
імені якого на підставі договору про
надання правової допомоги діє ОСОБА_3,
відхилити.

Рішення Совєтського районного
суду м. Макіївки Донецької області від
28 січня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили
з дня її проголошення але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:

Судді: