КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/5828/13-ц
Провадження № 2/488/314/14 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.05.2014 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Жарліковій Д.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

та представника відповідача - Левченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївобленерго» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до суду із даним позовом до відповідача - ПАТ «Миколаївобленерго», в обгрунтування якого вказав, що 28.03.2013 року близько 08 год. 15 хв. водій ПАТ «Миколаївобленерго» ОСОБА_5 у складі ремонтної бригади прибув на автомобілі «САЗ-3507», р/н НОМЕР_1, у двір, який розташований між будинками № 8 та № 10 по вул. Артема в м. Миколаєві, з метою проведення робіт по обрізці дерев.

Після проведення вказаних робіт, близько 16 год. 45 хв., ОСОБА_5 розпочав рух автомобіля, однак проявив неуважність до зміни дорожньої обстановки, не контролював рух свого транспортного засобу та не переконався перед початком руху у безпечності руху транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода - ОСОБА_6, який знаходився у безпосередній близькості до автомобіля.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав травми, від яких помер на місці пригоди.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.09.2013 р. ОСОБА_5 був визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, згідно якої йому було призначено покарання у вигляді позбавленння волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 був звільнений від відбування основного покарання з встановленням іспитового строку - 2 роки.

Позивач зазначає, що ОСОБА_6 був його рідним братом, і фактично єдиним близьким родичем, так як їхні батьки померли давно, а дружини, дітей чи інших родичів у покійного не було. Тому його смерть спричинила позивачу моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, постійних головних болях через перенесений стрес від гибелі єдиного брата, який знаходився під його піклуванням.

Крім цього, позивач поніс матеріальну шкоду у вигляді понесених грошових витрат на виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника на місці поховання свого брата, у розмірі 8 930 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь:

? 150 000 грн. моральної шкоди;

? 8 930 грн. матеріальної шкоди;

? витрати на правову допомогу у розмірі - 2 500 грн.

У судове засідання по справі позивач не з'явився, його представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову через те, що витрати позивача на встановлення надгробного пам'ятника не підтверджені належними доказами, а його вимоги про стягнення моральної шкоди є такими, що не підлягають задоволенню через те, що покійний ОСОБА_6 був бездомною особою та не проживав однією сім'єю разом із позивачем.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані ними письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із копії вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.09.2013 р. (а.с. 7) вбачається, що 28.03.2013 р. близько 08 год. 15 хв. водій філії «Південна» ПАТ «Миколаївобленерго» ОСОБА_5 у складі ремонтної бригади прибув на автомобілі «САЗ 3507», р/н НОМЕР_1 у двір, розташований між будинками №8 та № 10 по вул. Артема, в м. Миколаєві, з метою проведення робіт по обрізці дерев, де розташував вказаний автомобіль по середині двору, за межами проїзної частини на грунтовому покритті. Приблизно о 16 год. 45 хв. ремонтна бригада закінчила проведення робіт на вказаному об'єкті і ОСОБА_5 сів в автомобіль, запустив двигун, і поки інші члени бригади сіли у фургон, знаходячись у кабіні, чекав звукового сигналу для початку руху від останніх. У цей час, безпосередньо біля правої частини автомобілю, сидів пішохід - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебував у стані алкогольного сп»яніння. Члени бригади, які підходили до автомобіля, перемістили його на незначну відстань (близько 1 метра) від автомобіля для того, щоб запобігти наїзду на нього, та сіли до фургону, подавши ОСОБА_5 сигнал про готовність до руху.

Після цього ОСОБА_5 почав рух автомобіля, при цьому він у порушення п. п. 2.3. «б» та 10.1. ПДР України, проявив неуважність в дорожній обстановці, не контролював рух свого транспортного засобу, хоча повинен був це зробити і мав таку можливість, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6, який знаходився у безпосередній близькості до автомобіля. В результаті наїзду пішохід отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці наїзду.

Згідно вказаного вироку суду ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та засуджений до позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. Даний вирок набрав законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач - ПАТ «Миколаївобленерго» є власником вищевказаного транспортного засобу, а водій ОСОБА_5 є працівником цього підприємства, а тому саме відповідач має нести тягар цивільної відповідальності за шкоду, завдану його працівником під час виконання ним трудових обов'язків.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначає ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

При цьому частина 5 статті 1187 ЦК України визначає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Судовим розглядом встановлено, і це визнається представниками сторін, що сім»я ОСОБА_5 оплатила витрати на поховання ОСОБА_6 у розмірі 1 090 грн.

Що ж стосується вимог позивача про відшкодування йому витрат на спорудження надгробного пам'ятника, то суд знаходить їх необґрунтований і нічим не підтвердженими через наступне. В якості доказів понесення цих витрат, позивач надав суду квитанцію (а.с. 26), однак суд сприймає її критично та не бере до уваги через те, що вона не відповідає вимогам ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995 р., та Положення про форму і зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом ДПА України № 614 від 01.12.2000 року. До того ж, дана квитанція не містить назви суб»єкта господарювання, та інших необхідних реквізитів, а тому суд знаходить її такою, що не відповідає вимогам ст.ст. 58 - 59 ЦПК України.

Згідно п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Порядок та спосіб такого відшкодування визначений статтею 1168 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а його покійний брат - ОСОБА_6 був бездомною людиною і був зареєстрованим у Центрі реінтеграції бездомних громадян (м. Миколаїв, вул. Кругова 47). Вказане підтверджується копією вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.09.2013 р., та підтверджується поясненнями представника позивача у судовому засіданні. Доказів того, що вони проживали однією сім'єю суду не надано. Тому виходячи із викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, а тому не вбачає підстав для задоволення таких вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України позивачу не відшкодовуються понесені ним судові витрати через те, що суд у повному обсязі відмовив йому у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного Акціонерного Товариства «Миколаївобленерго» про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Суддя Л.І. Селіщева