Справа № 587/72/13- ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2014 року Сумський
районний суд Сумської області під
головуванням судді Куца В.І., при
секретарі Домненко Н.І., з участю
представника позивача ОСОБА_1 та
представника відповідача Підгорної
Н.М. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Суми справу за позовом

ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про
захист прав споживачів, визнання
недійсними: положень та темінів
додатку № 2 до угоди та угоди від 31
серпня 2010 року, стягнення 61 479 гривень 13
копійок, сплачених за угодою, та 1000
гривень моральної шкоди,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом в інтересах
ОСОБА_3 до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про захист
прав споживачів, визнання недійсною
угоди та стягнення матеріальної та
моральної шкоди.

В слідуючих позовних заявах він
збільшив та уточнив позовні вимоги. В
останній позовній заяві від 3 лютого
2014 року представник позивача просив:
визнати недійсними положення п.п. 13.2,
13.3, 13.4, 13.5, 13.6, 13.9, ст. 13 та п.14.9, ст. 14
термінів п. 13.8, ст. 13 додатку № 2 до
угоди від 31 серпня 2010 року та угоди від
31 серпня 2010 року і стягнути з
відповідача на користь позивача 61 479
гривень 13 копійок сплачених за угодою
та 1 000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування цих вимог в позовних
заявах він зауважив, що 31 серпня 2010
року між сторонами була укладена
угода, відповідно до ст. 1 якої її
предметом є надання учаснику послуг
системи АвтоТак, спрямованих на
придбання автомобіля. Згідно її умов
відповідач взяв на себе зобов'язання
надати позивачу послуги, спрямовані на
придбання автомобіля через систему
придбання в групах АвтоТак. Угода
уклалася шляхом підписання сторонами
угоди та додатку № 1 і додатку № 2, які є
невід'ємними частинами угоди. Вона була
укладена з метою придбання легкового
автомобіля за ціною 109 760 гривень. Того
ж дня позивач сплатив вступний внесок
в систему АвтоТак у розмірі 3 951 гривні
36 копійок і після цього ним були
зроблені ще 30 місячних внесків на
загальну суму 57 527 гривень 77 копійок,
всього задля отримання автомобіля він
сплатив позивачу 61 479 гривень 13
копійок.

Представник відповідача
розуміючи суть своїх дій та
зловживаючи довірою позивача в
порушення вимог Закону України «Про
захист прав споживачів» завірив
позивача, що він отримає автомобіль
одразу після сплати другого
щомісячного платежу, однак позивач
здійснив вже 30 щомісячних платежів, а
дату отримання автомобіля навіть
приблизно представник позивача не
назвав.

Діяльність відповідача
спрямована лише на збагачення
будь-яким законним чи незаконним
шляхом за рахунок осіб, які укладають
угоди з надією на отримання автомобіля.

Згідно умов спірної угоди, а
також вимог ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів» відповідач
виступає виконавцем певних послуг, а
позивач їх споживачем.

Вважав, що умови угоди про
надання послуг суперечить
законодавству України та порушують
права позивача, не відповідають
вимогам ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів». Вони явно не
вигідні одній стороні - споживачу, а
відповідач сформулював їх в
односторонньому порядку і тим самим
створив істотний дисбаланс між
правами та обов'язками сторін на свою
користь і не врахував інтереси
споживача.

Також порушене право позивача як
споживача і вимогами ст. 13 додатку № 2
до угоди, що регламентує порядок її
розірвання.

Виконання зобов'язань має
групуватись на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості ( ч. 3 ст.509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України
- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актами цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільств, його моральним
засадам. Згідно п. 1 ст. 215 ЦК України -
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України
позивач має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення його прав. Виходячи з
принципу розумності та співмірності
він її оцінив в 1 000 гривень, що
відповідає шляхетності його моральних
страждань.

В доповненні до позовних заяв від
17 лютого 2014 року представник позивача
зазначив, що п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» від 2 червня
2011 року, який набрав чинності 8 січня
2012 року, внесено зміни до ст. 4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», згідно яких
діяльність з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах віднесено до
фінансових послуг. Ліцензію на
здійснення адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах
відповідач отримав 15 січня 2013 року,
тому на час укладання угоди не мав
відповідної ліцензії і не мав права
здійснювати діяльність, що підпадала
під ознаки фінансової послуги і
укладання угоди зі споживачами.

Позивач ОСОБА_3 повторно в судове
засідання не з'явився, хоч про час
судового розгляду справи був належним
чином повідомлений.

Представник позивача ОСОБА_4 на
останнє судове засідання не з'явився,
хоч про час судового розгляду був
належним чином повідомлений.

Представник позивача ОСОБА_1
позов підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ
«АВТОПРОСТО» Підгорна Н.М. позов не
визнала повністю, оскільки 31 серпня 2010
року укладена між сторонами угода
відповідає вимогам ЦК України і при їх
укладенні відповідач не порушив
вимоги ст. 18 Закону України «Про захист
прав споживачів»

Позивач та його представник не
надали суду доказів про порушення
відповідачем вимог Закону України «
Про захист прав споживачів», в тому
числі і ст. 18 даного Закону про те, в
чому полягає істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на
користь відповідача і що умови
договору завдають шкоду споживачеві.

На час укладення угоди
законодавством не було передбачено
отримання ліцензії на даний вид послуг
і пізніше 15 січня 2013и року відповідач
отримав ліцензію на право надання
фінансових послуг з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів в групах.

Крім того визнала, що уточнюючі
позовні заяви були подані
представником позивача після
закінчення строку позовної давності,
тому просила застосувати до них
наслідки спливу позовної давності.

Заслухавши пояснення
представників сторін та дослідивши
матеріали справи суд вважає, що ОСОБА_3
необхідно відмовити в задоволенні
позову за його необґрунтованістю.

31 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та
ТОВ «АВТОПРОСТО» було укладено угоду
№ 0320097, згідно ст. 1 якої її предметом є
надання учаснику послуг системи
АвтоТак, спрямованих на придбання
автомобіля в групах. Угода укладається
шляхом підписання сторонами її,
додатку № 1 та додатку № 2, які є
невід'ємними частинами угоди ( т. 1 ар. с.
5).

Згідно додатку № 1 до угоди
позивач отримав право на придбання
автомобіля марки «Chery» моделі «Tiggo» за
109 760 гривень ( т. 1 ар.с. 6).

В додатку № 1 до угоди зазначено
вступний внесок позивача у % + ПДВ-3, у
гривнях - 3 951,36, щомісячний чистий
внесок у % - 0,8333, щомісячний внесок в
оплату послуг у % + ПДВ - 0,38, щомісячний
внесок в оплату страхового платежу у % -
0,065 та плата за право на отримання
автомобіля у % + ПДВ-3.

31 серпня 2010 року позивач сплатив
вступний внесок в систему АвтоТак у
розмірі 3 951 гривні 36 копійок і після
цього зробив ще 30 щомісячних внесків на
загальну суму 57 527 гривень 77 копійок, а
всього для отримання автомобіля за
цією угодою сплатив відповідачу
платежів на загальну суму 61 479 гривень 13
копійок, що підтверджується копіями
квитанцій ( т.1 ар.с 10-13).

Умовами угоди передбачено
порядок повернення коштів у випадку
його розірвання. Згідно п. 13.2 додатку №
2 до даної угоди - учасник уповноважує
«АВТОПРОСТО» щомісяця здійснювати
відрахування в розмірі 5 % від кожного
сплаченого часткового внеску до фонду
для повернення коштів.

Сума чинних внесків, що підлягає
поверненню, розраховується відповідно
до поточної ціни автомобіля, дійсної в
місяці, коли такий учасник повідомив
«АВТОПРОСТО» про розірвання угоди, за
вираховуванням відступного за відмову
від угоди у розмірі 2 (двох) цілих
чистих внесків ( п. 13.3 ст. 13 даного
додатку).

Відповідно до п.13.4 ст. 13 додатку №
2 із фонду для повернення коштів ТОВ
«АВТОПРОСТО» повертає чинні внески,
дотримуючись наступних приоритетів;
п. 13.4 1 - в першу чергу повертаються
кошти учаснику, який розірвав угоду з
причин отримання інвалідності або
смерті, свого подружжя, або набуття
учасниками статусу безробітного. За
підтверджених обставин згідно з цим
першими учаснику повертаються
сплачені чинні внески без врахування
відступного (п.п. 13.4.2 та 13.4.3.
передбачено черговість та умови
повернення чинних внесків).

Сторони погодились, якщо у фонді
для повернення коштів залишається сума
коштів, якої не вистачає для повернення
у повному розмірі учаснику, який
розірвав угоду або з яким угоду
розірвано «АВТОПРОСТО», і який є
наступником відповідно до порядку
пріоритетів, то «АВТОПРОСТО» повертає
йому ці кошти частково за рахунок
наявних коштів фонду для повернення
коштів, а решту - за рахунок наступних
надходжень коштів до фонду для
повернення коштів 9 п. 13.5 ст. 13 додатку №
2 .

Згідно п. 13.6 ст. 13 додатку № 2 -
сторони погодились, якщо у фонді для
повернення коштів наявні кошти, але не
має учасників, яким мають бути
повернені кошти «АВТОПРОСТО» додає ці
кошти до чистого фонду.

Відповідно до п. 13.8 ст. 13 додатку №
2 - якщо учасник виявив бажання
розірвати угоду та відмовитись від
подальшої участі в системі АвтоТак
протягом 7 календарних днів від дати
підписання угоди такому учаснику
повертається вся сума коштів, внесених
ним на рахунок «АВТОПРОСТО». Протягом
зазначених 7 днів учасник зобов'язаний
письмово повідомляти про розірвання
угоди шляхом подання заяви в
центральний офіс «АВТОПРОСТО».

Якщо учасник виявив бажання
розірвати угоду після терміну,
встановленого в попередньому пункті

, але до того, як його угода буде
включена до певної групи, він повинен
повідомити про це «АВТОПРОСТО». У
такому випадку угода буде розірвана,
але йому не повертається сплачений ним
вступний внесок. Проте, якщо такий
учасник сплатив повні внески за угодою
- ці внески підлягають поверненню
протягом 15 банківських днів після
отримання письмової заяви та
банківських реквізитів від учасника.
Сплачені до завершення формування
групи повні внески будуть повернуті
учаснику в тому ж розмірі, в якому вони
були сплачені ( п. 13.9 ст. 13 додатку № 2).

Згідно п. 14.9 ст. 14 додатку № 2 - у
випадку, якщо учасник одержав право на
отримання автомобіля , сплатив всі
повні внески, передбачені угодою, а
також плату за право на отримання
автомобіля, та відмовився від
отримання автомобіля, «АВТОПРОСТО»
має право в односторонньому порядку
розірвати угоду з таким учасником.
Повернення сплачених ним чистих
внесків відбуватиметься відповідно до
положень п. 13.4.3 ст. 13 додатку № 2).

Позивач та його представник не
надали суду відповідних доказів про
те, що умови сплаченої між сторонами
угоди, положень та термінів у
зазначених вище пунктах ст.ст. 13 та 14
додатку № 2 до угоди, призвели до
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків сторін на користь
відповідача, завдали споживачеві
шкоду і є для позивача несправедливими.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК
України - підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення стороною вимог, які зазначені
ч. 1-3, 5 та ст. 203 цього Кодексу.

Представнику угоди сторін,
укладеної в рамках функціонування
системи придбання автомобілів у
групах «АвтоТАК», є складання учаснику
програми адміністративних послуг, в
тому числі фінансового характеру, з
метою придбання ним автомобіля.

Споживач, який виконав ці умови
угоди, має повне право вимагати від ТОВ
«АВТОПРОСТО» виконання свого
зобов'язання, а саме оплатити продавцю
вартість автомобіля та передати
автомобіль споживачу, незалежно від
того, чи сплачують кошти інші
споживачі.

Отже за системою придбання
автомобілів у групах «АвтоТак» кожний
з учасників, який належним чином
виконує зобов'язання за угодою, отримує
автомобіль через механізм,
передбачений в угоді, оскільки система
функціонує таким чином, що кількість
учасників групи, яким надається право
на отримання автомобіля, відповідає
кількості автомобілів, яку можна
придбати за рахунок чистого фонду
групи, створеного за рахунок
щомісячних внесків учасників групи. На
час укладення угоди ( 31 серпня 2010 року)
згідно діючого на той час
законодавства не вимагалось отримання
відповідачем ліцензії на цей вид
діяльності і пізніше 15 січня 2013 року
ТОВ «АВТОПРОСТО» отримало ліцензію на
право надання фінансових послуг з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах, тому
відповідач мав право на укладення цієї
угоди.

Таким чином умови укладеної між
сторонами угоди відповідають вимогам
ЦК України, не порушено вимог Закону
України «Про захист прав споживачів,в
тому числі і ст. 18 даного Закону, тому
ОСОБА_3 необхідно відмовити в
задоволенні позову про захист прав
споживачів, визнання недійсними :
положень та термінів до додатку № 2 до
угоди та угоди від 31 серпня 2010 року,
стягнення 61 479 гривень 13 копійок,
сплачених за угодою, та 1 000 гривень
моральної шкоди за його
необґрунтованістю.

Крім того в теперішній час
відповідач сплатив позивачу стягнуті
за пізніше скасованим рішенням суду
грошові суми: 61 479 гривень 13 копійок,
сплачених за угодою, 1 000 гривень
моральної шкоди та 3 000 гривень
понесених витрат на правову допомогу (
т. 1 ар. с. 175,176).

Ствердження представника
відповідача про пропуск строку
позовної давності за даним позовом є
безпідставними, оскільки угода між
сторонами була укладена 31 серпня 2010
року, а представник позивача вперше
звернувся до суду з даним позовом 8
січня 2013 року і в слідуючих позовних
заявах збільшив і уточнені позовну
вимоги.

Керуючись ст..ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,
ст..ст. 203, 215 та 1212 ЦК України, 4 та 18
Закону України «Про захист прав
споживачів»

вирішив:

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про
захист прав споживачів, визнання
недійсними: положень п.п.13.2, 13.3, 13.4, 13.5,
13.6, 13.9 ст.13 та п.1.4.9 ст.14, термінів п.13.8
ст.13 додатку № 2 до угоди від 31 серпня 2010
року, стягнення 61 479 гривень 13 копійок,
сплачених за угодою, та 1000 гривень
моральної шкоди за її
необгрунтованістю..

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Сумської області через районний суд
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано.

Суддя
В.І.Куц