Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 412/9039/13-ц
Провадження № 22ц/782/909/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого: Луганської В.М.

суддів: Яреська А.В., Борисова Є.А.

за участю секретаря:
Скоробогатової Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 10 лютого 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_4, Управління
Державної міграційної служби України в
Луганській області, за участю третьої
особи - Відділу у справах дітей
Краснодонської міської ради про
усунення перешкод в користуванні та
розпорядженні житловим будинком,
зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом в
обґрунтування якого зазначив, він є
власником житлового будинку АДРЕСА_1
Відповідач по справі ОСОБА_2 є його
дочкою, як член його родини
зареєстрована за даною адресою разом з
малолітнім сином ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач посилається на те, що за весь,
час мешкання у житловому будинку
відповідач ОСОБА_2 не поважає його. як
свого рідного батька, принижує,
ображає, погрожує фізичною розправою,
приводить у будинок сумнівних осіб:
грошових коштів на утримання будинку
вона не надає тому надалі мешкати з
відповідачем ОСОБА_2 однією родиною
позивач не може. На неодноразові
прохання виїхати з онуком з будинку та
знатись з реєстрації ОСОБА_2 не реагує.
У зв'язку з чим позивач просив суд
усунути перешкоди у користуванні та
розпорядженні належним йому на праві
приватної власності майном шляхом
виселення та зняття з реєстрації
ОСОБА_2 разом з її малолітнім сином -
ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1.
Зобов'язати відповідача Управління
Державної міграційної служби України в
Луганській області зняти ОСОБА_2 разом
з її малолітнім сином - ОСОБА_4 з
реєстрації за зазначеною адресою.

Рішенням Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 10 лютого 2014 року заявлені
вимоги позивача задоволено. Суд
усунунув перешкоди в користуванні та
розпорядженні будинком, за адресою -
АДРЕСА_1. належним ОСОБА_3 на праві
власності шляхом виселення та зняття з
реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом
з її малолітнім сином ОСОБА_4.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.
Зобов'язав Управління Державної
міграційної служби України в
Луганській області зняти з реєстрації
за адресою - АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з її малолітнім
сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апелянт
підтримала апеляційну скаргу,
посилаючись на обставини, викладені в
апеляційній скарзі.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не
з'явився про місце та час судового
засідання повідомлене ний належним
чином, у визначеному законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи заявлені вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив
з того, що порушуються права позивача
як власника житла і відповідачка
систематично порушує правила
співжиття, що робить неможливим для
позивача проживання з нею в одному
будинку.

Однак такий висновок суду не в повній
мірі відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право на спадщину за законом від
24.12.1992 року ОСОБА_3 на праві приватної
власності належить житловий будинок
АДРЕСА_1 . В даному житловому будинку,
крім його власника, проживають: ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження. Відповідач по справі є
донькою позивача, а малолітній ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року є внуком позивача.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім'ї
власника будинку, які проживають разом
з ним у будинку, що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1
ст. 405 ЦК.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї
власника будинку передбачені ст. 157, ч. 1
ст. 116 ЖК.

Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК
може мати місце, якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що відповідно до
постанови Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 12.12.2012 року відповідачка
притягувалася до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за
те, що 20.11.2012р. вчинила сімейну сварку
зі своєю матір'ю ОСОБА_5 Як вбачається
із постанови Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 09.08.2013 року відповідачка
притягувалася до адміністративної
відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП ,
вчинила сварку зі своїм батьком ОСОБА_3
Відповідно до постанови
Краснодонського міськрайсуду 11.04.2013р.
відповідачка вчинила сварку зі своєю
матір'ю, провадження в справі про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_2 припинено,
відносно останньої застосовано усне
зауваження.

На підставі викладеного, колегія
суддів судової палати приходить до
висновку, що не встановлено фактів
порушення правил співжиття, а
встановлено, що між сторонами виникли
неприязні взаємини, які самі по собі не
можуть бути підставою для виселення.

Крім того, колегія суддів судової
палати вважає, що суд першої інстанції
не врахував інтереси малолітньої
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його
право на проживання в будинку. В
судовому засіданні позивачем не було
надано належних та допустимих доказів
того, що позивачем придбана квартира
для проживання відповідачки з
малолітнім сином.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 17 постанови від 12 квітня 1985
р. N 2 "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України", при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Йдеться,
зокрема, про заходи попередження, яких
застосовують суди, прокурори, органи
внутрішніх справ, адміністративні
комісії виконкомів, а також заходи
громадського впливу, яких вживають
збори жильців будинку чи члени
житлово-будівельних кооперативів,
трудові колективи, товариські суди й
інші громадські організації за місцем
роботи або проживання відповідача.

Беручи до уваги офіційний характер
заходів запобігання та громадського
впливу, які мають передувати виселенню
наймача або членів його сім'ї на
підставі ст. 116 ЖК без надання іншого
жилого приміщення, і відповідно до
правил ст. 29 ЦПК про допустимість
засобів доказування факт застосування
заходів запобігання та громадського
впливу має підтверджуватися
письмовими доказами.

За таких підстав колегія суддів
судової палати вважає, що рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні заявлених вимог позивача.
Однак колегія суддів вважає за
необхідне винести ОСОБА_2 офіційне
попередження, що в разі її
систематичних дій, щодо порушення
правил співжиття, що роблять
неможливим для інших проживання з нею в
будинку, буде виселена без надання
іншого житлового приміщення.

Куруючись ст.ст.209, 307, 309, 316 ЦПК України,
судова колегія,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 10 лютого 2014 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні заявлених вимог ОСОБА_3
відмовити.

Винести офіційне попередження ОСОБА_2,
що в разі продовження нею
систематичних дій, щодо порушення
правил співжиття, що роблять
неможливим для інших проживання з нею в
будинку за адресою АДРЕСА_1 буде
виселена без надання іншого житлового
приміщення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: